ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

30 жовтня 2025 року

м. Харків

справа № 953/11916/23

провадження № 22-ц/818/3628/25

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії Яцини В.Б., Мальованого Ю.М.

за участю секретаря Львової С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харків цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, 3-я особа: ОСОБА_2 про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, за апеляційною скаргою Харківської міської ради на рішення Київського районного суду м. Харкова від 09 квітня 2025 року, ухвалене суддею Губською Я.В.,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, у якій просив суд встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) не менш 5 років до часу відкриття спадщини, з 2016 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позовних вимог вказав, що ОСОБА_1 з 2016 року до 11.05.2022 року проживав однією сім`єю з померлим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вони вели спільне господарство в квартирі по АДРЕСА_1 . На початку повномасштабного вторгнення в будинок влучив снаряд і ОСОБА_3 отримав осколкові поранення та деякий час перебував в лікарні. Після цього, ОСОБА_1 забрав його з лікарні і до самої смерті ОСОБА_3 проживав разом з ОСОБА_1 у квартирі брата позивача. Позивачу ОСОБА_3 доводиться зятем, так як він є чоловіком його рідної сестри - ОСОБА_4 . Сестра позивача, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 72 років. Після смерті сестри, у 2016 році ОСОБА_1 , допомагав ОСОБА_3 з її похованням, а потім, зважаючи на його стан здоров`я, що погіршився через смерть дружини, залишився з ним проживати, так як останній потребував сторонньої допомоги. Після свого переїзду, позивач 27.10.2018 продав власну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 і вони жили за кошти під продажу цієї квартири.

Увесь вказаний час, аж до смерті ОСОБА_3 , вони разом проживали однією сім`єю, а саме: були пов`язані спільним побутом, розподіляли оплату комунальних послуг, в останні роки позивач фактично здійснював догляд за ОСОБА_3 , який в силу свого похилого віку потребував цього. ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 помер у віці 83 років. Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме: квартиру АДРЕСА_3 , яка була придбана ОСОБА_3 згідно договору купівлі-продажу від 15 серпня 1995 року.

ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Феденко М.В. з метою прийняття спадщини. 25 жовтня 2022 року була заведена спадкова справа №50/2022. При цьому, нотаріус повідомив, що спадкодавець - ОСОБА_3 за життя склав заповіт від 05 грудня 2017 року, відповідно до якого вищезазначену квартиру заповів онуці - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Зазначає, що спадкоємиця за заповітом - ОСОБА_2 у встановлений законом строк не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а також, не зверталася до суду з позовом про визначення додаткового строку, що підтверджується довідкою від 27.04.2023 вих. № 110/02-14, виданою приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Феденко М.В. ОСОБА_2 є громадянкою російської федерації, яка постійно проживає на її території, а тому в силу діючих для громадян російської федерації обмежень, нотаріус не може вчинити нотаріальну дію на її користь. Указані обставини з приводу громадянства ОСОБА_2 підтверджуються фотокопією її паспорта на ім`я: « ОСОБА_5 ». Таким чином, спадкоємиця за заповітом - ОСОБА_2 не прийняла спадщину. При цьому, інших спадкоємців за заповітом не має. ОСОБА_1 , має намір прийняти спадщину, однак він не може реалізувати своє право, так як для спадкування за законом як спадкоємець четвертої черги, йому необхідно встановити факт проживання однією сім`єю зі спадкодавцем понад п`ять років до часу відкриття спадщини у судовому порядку, оскільки спадкоємиця за заповітом - ОСОБА_2 не прийняла спадщину, а інших спадкоємців за заповітом або за законом не має, то він має право на спадкування за законом в четверту чергу після смерті ОСОБА_3 , оскільки проживав з ним однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 , та надалі продовжує опікуватися спадковою квартирою.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 09 квітня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Харківської міської ради (61003, м.Харків, м-н Конституції, 7) про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю - задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) не менш 5 років до часу відкриття спадщини, з 2016 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В апеляційній скарзі Харківська міська рада просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, не оцінено надані позивачем докази з урахуванням критеріїв належності, допустимості, достатності доказів відповідно до cт. 77-80 ЦПК України, внаслідок чого зроблено неправильний висновок щодо доведеності факту проживання позивача зі спадкодавцем однією сім`єю більше п`яти років до часу відкриття спадщини. Вирішуючи спір про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), суди мають враховувати правила частини другої статті З Сімейного Кодексу України (далі - СК України) про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази), показання свідків про спільне проживання та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання), фотографії певних подій, тощо. Разом з цим, показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, а оцінюються судами у сукупності усіх обставин справи (постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2023 року у справі № 522/14664/21). Суд першої інстанції помилково вирішив, що факт проживання позивача зі спадкодавцем ОСОБА_3 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини підтверджують наступні докази: документи померлого ОСОБА_3 (посвідка на постійне проживання, свідоцтво про смерть, медична документація щодо стану здоров`я); свідоцтво про смерть ОСОБА_4 (дружина померлого ОСОБА_3 ), яка померла у 2016 році, свідоцтво про смерть ОСОБА_6 (сина померлого ОСОБА_3 ), який помер у 1996 році; договір купівлі продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 у 1995 році; договір купівлі продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 , укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , укладений 27 жовтня 2018 року; копії фотокарток. Також в матеріалах справи наявна інформація від органів Пенсійного фонду України щодо неотримання померлим ОСОБА_3 пенсійних виплат на території України. Однак, дослідивши вищенаведені документи, не вбачається, що надані письмові докази свідчать про факт постійного спільного проживання зі спадкодавцем (не менш 5 років) та не підтверджують, що стосунки, що склалися між позивачем та ОСОБА_3 були притаманні сім`ї, що виключає право на спадкування після смерті ОСОБА_3 , як спадкоємця четвертої черги за законом. Як вбачається з матеріалів справи, позивач має зареєстроване місце проживання не за адресою спірної квартири. Разом з цим, на позивача, окрім доведення факту спільного проживання за однією адресою, покладений обов`язок доведення факту проживання як одна сім`я, що передбачає надання доказів щодо спільного проживання протягом п`яти років, щодо спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Переважна більшість наданих позивачем документів не стосуються предмету доказування. Отже, дослідивши вищенаведені документи не вбачається, що надані письмові докази свідчать про факт постійного спільного проживання зі спадкодавцем не менш п`яти років та не підтверджують, що стосунки, що склалися між позивачем та ОСОБА_3 були притаманні сім`ї, що виключає право позивача на спадкування після смерті ОСОБА_3 , як спадкоємця четвертої черги за законом. Наголошує, що повідомлені свідками обставини суперечливі та не дають змоги дійти висновків, зроблених судом першої інстанції. Вказує, що померлий ОСОБА_3 був особою похилого віку та хворів на ряд захворювань: серцево-судинної системи, жкт, сечокам`яну хворобу тощо, не отримував пенсії на території України, оскільки мав громадянство РФ, судом першої інстанції не застосовано висновки Верховного Суду, за змістом яких встановлення фактів надання спадкодавцю допомоги, у зв`язку з тим, що спадкодавець був одинокою особою похилого віку та за станом здоров`я потребував постійного стороннього догляду, не є безумовним підтвердженням факту проживання позивача із спадкодавцем однією сім`єю (Постанова ВС від 25.05.2022 у справі № 542/1648/19). Судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що пов`язанні з місцем смерті ОСОБА_3 . Зазначає, що судом першої не враховано, що ОСОБА_3 помер у місті Шпола Звенигородського району Черкаської області, що підтверджується відомостями зазначеними у свідоцтві про смерть (серія НОМЕР_2 ) та відомостями з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть (витяг № 6 від 25.10.2022). Вказані обставини, підтверджені належними доказами, спростовують твердження позивача та показання свідків щодо факту проживання позивача з ОСОБА_3 протягом 5 років до часу відкриття спадщини (до ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на території міста Харкова за адресами: АДРЕСА_5 , які суд першої інстанції вважав встановленими, та спростовують висновки суду першої інстанції, щодо відсутності родичів/ близьких осіб в Україні, крім сім`ї ОСОБА_1 , адже як вбачається допомогу на поховання ОСОБА_3 отримував не позивач, а інша особа - ОСОБА_9 .

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача щодо спільного його проживання з ОСОБА_3 з 2016 року по день його смерті в 2022 році, тобто постійного проживання однією сім*єю знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні, з огляду на достатні, належні, допустимі та достовірні докази належного.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 12.05.2022 серії НОМЕР_2 .(а.с.17)

З наданих копії свідоцтв про народження, шлюбу та свідоцтва про смерть, що не оспорювалося сторонами у справі, вбачається, що померлий ОСОБА_3 був чоловіком рідної сестри позивача ОСОБА_1 ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 .(а.с.16-21)

Згідно даних посвідки на постійне проживання НОМЕР_3 ОСОБА_3 мав зареєстроване місце проживання у АДРЕСА_1 .(а.с.28-30)

Зі спадкової справи № 50/2022, заведеної у приватного нотаріуса ХМНО Феденко М.В., щодо майна померлого ОСОБА_3 , встановлено, що за життя померлий ОСОБА_3 05.12.2017 склав заповіт на належну йому квартиру АДРЕСА_3 , яку заповів онуці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.147).

Приватним нотаріусом ХМНО Феденко М.В. викликалась для оформлення прав на спадкове майно спадкоємиця вищевказаної квартири за заповітом ОСОБА_3 (а.с.148), однак згідно наданих до суду пояснень від імені ОСОБА_2 , остання не має можливості та наміру з`являтися до нотаріуса для оформлення спадщини, оскільки проживає в російській федерації, з огляду на військовий стан, припинення дипломатичних відносин та права власності на користь громадян рф.

Відповідно до виписки стаціонарного хворого ОСОБА_3 МКЛ №8 ХМР від 24.12.2018, останній хворів на ряд захворювань: серцево-судинної системи, жкт, сечокам`яну хворобу і т.і.(37-38)

ОСОБА_3 , який був громадянином рф та мав посвідку на постійне місце проживання в Україні, був пенсіонером за віком, однак не отримував пенсію в Україні, оскільки пенсію йому було призначено в РФ.

Згідно наданого договору купівлі-продажу квартири від 27.10.2018 ОСОБА_1 продав належну йому квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.39-40).

Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі частини п`ятої статті 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (частина друга статті 1258 ЦК України).

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Положеннями абзацу 1 ч.2 ст.3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

В порядку ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно зі ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень, які викладеніу пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 21 березня 2019 року в справі №461/4689/15-ц, від 30 вересня 2019 року в справі №554/14633/15-ц, від 25 листопада 2019 року в справі №711/348/17, від 03 лютого 2021 року в справі №127/25053/17.

У постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 694/646/20 також зазначено, що для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених статтею 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків.

Про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Під час розгляду справи районним судом були допитані свідки ОСОБА_11 . ОСОБА_12 , ОСОБА_13 (рідний брат позивача), які дали показання, що позивач проживав разом з ОСОБА_3 з 2016 року. Проте свідки не були в повній мірі обізнані про матеріальний стан позивача та ОСОБА_3 , не повідомили про обставини, які потребують доказування щодо спільного проживання позивача зі спадкодавцем саме як членами однієї сім`ї, а не друзів чи орендаря (наймача) з орендодавцем житла, а також ведення ними спільного господарства протягом останніх п`яти років, придбання побутових речей, проведення ремонту в квартирі за рахунок саме спільних коштів, наявність взаємних прав та обов`язків, що є характеризуючими ознаками сім`ї.

На підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_1 надав фотознімки.

Між тим, показаннями свідків та фотознімками за відсутності інших належних доказів не може бути встановлений факт постійного проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 протягом п`яти років на момент відкриття спадщини.

Схожі за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 221/4624/20 (провадження № 61-13965св21) та від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, від 23.10.2025 № 759/19079/22.

Більш того, ОСОБА_3 помер у місті Шпола Звенигородського району Черкаської області, що підтверджується відомостями зазначеними у свідоцтві про смерть (серія НОМЕР_2 ) та відомостями з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть (витяг № 6 від 25.10.2022).

Згідно відповіді № 1912988 від 21.10.2025 року щодо отримання інформації про внутрішньо переміщену особу ОСОБА_3 фактично проживав за адресою: АДРЕСА_6 та 12.05.2022 року знятий з обліку як ВПО у зв`язку зі смертю.

Згідно відповіді № 1913043 від 21.10.2025 року щодо отримання інформації про внутрішньо переміщену особу стосовно ОСОБА_1 відомості щодо ВПО відсутні.

Отже, відсутні підстави вважати, що на час смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_1 проживав з ним однією сім`єю.

Крім того, як вбачається з відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть допомогу на поховання ОСОБА_3 отримував не позивач, а інша особа - ОСОБА_9 .

Позивач не заперечував, що похованням ОСОБА_3 займалися інші особи.

Отже позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 , ведення спільного бюджету, господарства та побуту, з 2016 року по день смерті спадкодавця ІНФОРМАЦІЯ_5 , тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю.

Висновок суду про задоволення позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю не відповідає фактичним обставинам справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1, ч. 13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду із апеляційною скаргою Харківська міська рада сплатила судовий збір у розмірі 1610,40 грн.

Отже на користь Харківської міської ради з позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1610,40 грн.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону, рішення суду першої інстанції прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального, і порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню в частині встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.374, 376 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Харківської міської ради задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 09 квітня 2025 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Харківської міської ради, 3-я особа: ОСОБА_2 про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю відмовити.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді В.Б. Яцина

Ю.М. Мальований