Справа 688/3771/25
№ 2/688/1579/25
УХВАЛА

Іменем України

27 жовтня 2025 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Стаднічук Н. Л.,

з участю секретаря Березюк Н. А.,

предстаавника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Руденко К. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Фонду державного майна України про визнання протиправним наказу та поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ:

04.08.2025 ОСОБА_2 звернувся до Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до Фонду державного майна України про визнання протиправним та скасування наказу № 1138 від 29.07.2025 «Про впорядкування кадрових питань Державного підприємства «Рихальське» та поновлення на посаді виконувача обов`язків директора Державного підприємства «Рихальське» з дати незаконного звільнення.

Ухвалою суду від 2 вересня 2025 року відкрито провадження у справі.

19.09.2025 представник Фонду державного майна України О. Григораш подав до суду клопотання про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України та пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України.

В обгрунтуввання клопотання послався на те, що ОСОБА_2 звернувся з позовом до суб`єкта владних повноважень про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії. Фонд є уповноваженим органом управляння майном ДП «Дослідне господарство «Рихальське» Інституту сільського господарства Полісся Національної академії аграрних наук України». Спірний наказ ФДМУ від 29.07.2025 № 1138 не є наказом про звільнення позивача та виключає можливість посилання позивача на порушення ним норм трудового законодавства. Оскаржуваний наказ є індивідуальним актом суб`єкта владних повноважень, виданим у межах управлінської діяльності. Враховуючи предмет правовідносин та суб`єктний склад сторін, вважає, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, тому що стосується визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Крім того, зазначив, що причиною припинення трудових відносин позивача є наказ ФДМУ від 08.10.2024 № 2346, законність якого була предметом розгляду у справі № 688/4708/24, де Хмельницький апеляційний суд постановою від 08.07.2025 підтверждив його правомірність. Новий наказ від 29.07.2025 № 1138 є наслідком попереднього судового рішення, позивач просить захистити право, яке вже було розглянуто судом і стосовно якого прийнято рішення, що набрало законної сили. Фактично це є підставою для закриття провадження. Крім того, оскаржуваний наказ не є наказом про звільнення, його метою є лише приведення кадрової документації у відповідність до постанови апеляційного суду. Вимога позивача про поновлення на посаді та оскарження наказу ФДМУ від 29.07.2025 № 1138 є спробою повторного розгляду питання про законність звільнення позивача від 08.10.2024, яке було предметом розгляду у справі № 688/4708/24.

В судовому засіданні представник відповідача Руденко К. М. клопотання підтримала в частині закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України з тих підстав, що справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. В іншій частині клопотання не підтримала, просила залишити його без розгляду.

23.10.2025 представник позивача Карпенко В. К. подав до суду заперечення на клопотання про закриття провадження у справі, у яких проти закриття провадження у справі заперечував, вважає, що Хмельницький апеляційний суд у постанові від 08.07.2025 у справі № 688/4708/24 висловився відносно юрисдикції спору, а посилання представника позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 127/21764/15 є недоречним, оскільки спір у цій справі не є тотожним спору у справі, що розглядається.

В судовому засідання представник позивача адвокат Карпенко В. К. проти клопотання заперечував з підстав, наведених у запереченні на клопотання.

Розглянувши клопотання про закриття провадження у справі, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосувати виключно формальний критерій - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

На це вказала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.05.2019 у справі № 522/8650/18.

У постанові від 15.09.2020 у справі № 205/4196/18 Велика Палата Верховного Суду сформувала правовий висновок про те, що за правилами цивільного судочинства треба розглядати спори, в яких позивач оскаржує законність розірвання з ним трудового договору (контракту) з підстав, передбачених КЗпП України, крім такого розірвання за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України.

У справі, що розглядається, позивач оспорює наказ ФДМУ № 1138 від 29.07.2025 «Про впорядкування кадрових питань Державного підприємства «Рихальське» з приводу порушення норм трудового законодавства, вважає такий наказ наказом про звільнення ОСОБА_2 з 29.07.2025 та таким, що порушує його трудові права, спрямований на недопущення поновлення ОСОБА_2 на посаді керівника ДП «Рихальське».

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 оскаржує своє звільнення, суд вважає, що спір у справі є трудовим, а не публічно-правовим, та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому підстави для закриття провадження у справі відсутні.

Посилання представника відповідача О. Григораша на судову практику Верховного Суду у справах № 815/1568/16, № 910/2145/18, 910/2686/18, 804/3091/18, № 824/2393/15-а, № 809/78/16, № 826/14406/18, № 560/4501/20, № 461/3634/17, № 640/13008/20 не заслуговує на увагу, оскільки рішення у цих справах не стосуються трудових правовідносин, а тому не є релевантними справі, що розглядається.

Керуючись статтями 19, 255 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання представника відповідача О. Григораша про закриття провадження у справі.

Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає, заперечення на неї може бути включене до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали складено 27 жовтня 2025 року.

Суддя Н. Л. Стаднічук