Справа № 683/2132/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Бондарчук Л.А.

секретаря Поважнюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Старокостянтинів цивільну справу №683/2132/25, 2/683/1265/2025 за позовом ОСОБА_1 до Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області про визнання права власності на спадкове майно,

у с т а н о в и в:

В липні 2025 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Мініх І.М. звернулася в суд з позовом до Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області і просить визнати за позивачкою право власності на спадкове майно після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та яка прийняла, але не оформила спадкових справ після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати ОСОБА_2 , яка склала заповіт і заповідала все своє майно дочці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Позивачка є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 .

Після смерті матері ОСОБА_1 , відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, земельну ділянку 0,54 га для ведення особистого підсобного господарства.

Однак, при зверненні до Старокостянтинівської державної нотаріальної контори позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 за відсутності правовстановлюючого документу на житловий будинок, а також відмовлено в оформленні спадкових прав на присадибну земельну ділянку площею 0,25 га та на земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,54 га. Спірний житловий будинок побудовано в 1967 році, господарські будівлі та споруди в період з 1972 по 1980 роки, однак при житті ОСОБА_2 не отримала правовстановлюючий документ та не зареєструвала своє право власності на вказаний будинок.

Представник позивачки адвокат Мініх І.М. подала заяву до суду про розгляд справи у її відсутності та позивачки, позов підтримує, просила задоволити.

Представник відповідача - Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує щодо задоволення позовних вимог.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах ОСОБА_3 на підставі рішення правління колгоспу від 21 травня 1964 року та рішення виконкому Стецьківської сільської ради від 27.04.1964 року виділено під забудову в селі Жабче 0,05 га вільну присадибну ділянку.

Рішенням виконавчого комітету Старокостянтинівської районної ради № 262 від 03.08.1964 року затверджено рішення правління колгоспу «Мир» від 21 травня 1964 року про відведення під забудову житлового будинку земельної ділянки площею 0,05 га в селі Жабче Стецьківської сільської ради.

За даними технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_1 , житловий будинок побудовано в 1967 році, господарські будівлі та споруди в період з 1972 по 1980 роки.

Відповідно до інформації Радковецького старостинського округу від 04.06.2025 року № 29-10/80 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , відноситься до суспільної групи «колгоспний двір», станом на 15.04.1991 року членами колгоспного двору були: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 голова колгоспного двору, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дружина, член колгоспного двору.

Відповідно до рішення Радковецької сільської ради від 07 серпня 1998 року № 11, ОСОБА_3 передано у власність земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та 0,54 га для ведення особистого підсобного господарства, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ХМ №03457 від 28 квітня 1999 року.

Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються письмовими доказами, наявними в матеріалах справи.

Правовідносини щодо будівництва житлових будинків і набуття прав на них до 15 квітня 1991 року регламентувалися нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Відповідно до ст.86 ЦК УРСР 1963 року право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Відповідно до положень ч.1 ст.120 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до роз`яснень, даних в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, які виникли до 15 квітня 1991 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про власність», застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору, зокрема:

- право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні;

- розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних;

- згідно зі ст.4 Постанови ВРУ «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року.

Оскільки житловий будинок АДРЕСА_1 належить до суспільної групи колгоспний двір і станом на 15 квітня 1991 року членами цього колгоспного двору були ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , тому спірний будинок був спільною сумісною власністю усіх його членів, кожен з яких має рівну частку у цьому будинку - по 1/2 частині.

Відповідно до ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частиною 1 статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно чинного на час відкриття спадщини законодавства, спадкоємцем, що прийняв спадщину, вважається особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, ця особа не заявила про відмову від спадщини, а також спадкоємцем, що прийняв спадщину, є особа, яка на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем, однак у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.3 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, спадщину після його смерті прийняла та оформила частину спадкових прав його дружина ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя ОСОБА_2 склала заповіт, який заповіла усе свої майно ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину в установленому законом порядку, подавши відповідну заяву до нотаріальної конторою

11 грудня 2024 року завідувачем Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Заворотною Т.В. відмовлено ОСОБА_1 в оформленні спадщини на вищезазначені будинковолодіння та земельні ділянки, оскільки право власності на житловий будинок не зареєстровано, а земельні ділянки належать ОСОБА_3 .

Відповідно до роз`яснень, даних в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Отже, позивачем обрано належний спосіб захисту цивільних прав та інтересів, який є найбільш ефективним у спірних правовідносинах.

Оскільки спірне нерухоме майно набуто спадкодавцем у законний спосіб і належало їй за життя на праві власності, тому воно увійшло до складу спадщини після її смерті.

А тому, за ОСОБА_1 слід визнати в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , на земельну ділянку площею 0,2500 га з цільовим призначенням : для обслуговування житлового будинку та земельну ділянку площею 0,54 га з цільовим призначенням : для ведення особистого підсобного господарства, що розташовані у с. Жабче Хмельницького району Хмельницької області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ХМ №03457, виданого Радковецькою сільською радою Старокостянтинівського району Хмельницької області 28 квітня 1999 року.

Оскільки відповідачем по даній справі є орган місцевого самоврядування, тому суд вважає за можливе віднести судові витрати на рахунок позивача.

Керуючись ст.12, 13, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га з цільовим призначенням: для обслуговування житлового будинку та земельну ділянку площею 0,54 га з цільовим призначенням : для ведення особистого підсобного господарства, що розташовані у с. Жабче Хмельницького району Хмельницької області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ХМ №03457, виданого Радковецькою сільською радою Старокостянтинівського району Хмельницької області 28 квітня 1999 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через Старокостянтинівський районний суд шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: Старокостянтинівська міська рада Хмельницької області,місцезнаходження: вул. Острозького, 41 м. Старокостянтинів Хмельницька область, .

Повний текст рішення виготовлено 03 жовтня 2025 року.

Суддя