Центральний районний суд м. Миколаєва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Шолох Л.М.,

при секретарі Шведюк Д.О.,

за участі представника позивача Українець С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, служба у справах дітей Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, виконавчий комітет Миколаївської міської ради, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, служба у справах дітей Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, виконавчий комітет Миколаївської міської ради, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 21.12.2023 року відкрито загальне позовне провадження. Одночасно з цим залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, виконавчий комітет Миколаївської міської ради як орган опіки та піклування та зобов`язано його надати до суду висновок щодо доцільності визначення місця проживання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 за місцем його реєстрації та проживання.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 07.05.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

У судове засідання з`явилася представник позивача ОСОБА_5 , позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Окрім цього зазначила, що мати свідомо залишила дітей, з початку війни виїхала за кордон де і перебуває зараз, у хиляється від вирішення питань щодо їх вихання. Будь-який договір, домовленість щодо визначення місця проживання дітей між сторонами справи відсутній. Інші учасники справи до суду не з`явилися з невідомих суду причин.

Від імені ОСОБА_2 засобами електронного зв`язку надійшла заява з проханням справу розглядати без її участі. Оскільки ця заява не скріплена електронним підписом, вона не може бути взята до уваги судом.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлено таке.

ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , її батьками є: батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_2 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , її батьками є: батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_2 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 станом (18 років).

Відповідно до довідки про фактичне місце проживання від 07.11.2023 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Що також підтверджується актом про проживання особи від 07.11.2023 року.

Згідно характеристики на сім`ю учениці 4-Акласу Миколаївської гімназії №24 ОСОБА_4 , складеної класним керівником Миколаївської гімназії №24 Миколаївської міської ради Миколаївської області - батьки Поліни розлучені. З червня 2023 року ОСОБА_6 з сестрою та батьком проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Мати проживає в Румунії. Дітьми опікується батько ОСОБА_7 . У дитини є все необхідне для життя, навчання, дозвілля. Відносини в сім`ї будуються на взаємній повазі та довіри. Стосунки доброзичливі, довірливі. Батько постійно піклується про здоров`я, навчання, всебічний розвиток доньки.

Відповідно до висновку виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 19.03.2024 року № 1530/02.02.01-22/06/020/24, орган опіки та піклування вважає за недоцільне визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з огляду на відсутність спору між батьками.

У судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які є сусідами позивача, показали суду, що діти ОСОБА_6 та ОСОБА_10 проживають разом з батьком без матері, яка виїхала на початку війни за межі України, за цей період приїжджала один раз десь на тиждень. Вихованням та утриманням займається батько, мати дітьми не займається.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог, суд виходить із такого.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Наявними у справі доказами підтверджується, що позивач має місце для проживання та займається вихованням та утриманням дітей, та може забезпечити їх належні умови для проживання та розвитку.

Вивчивши матеріали справи судом встановлено, що на даний час діти проживають з батьком - ОСОБА_1 , який створив належні умови для їх проживання.

Відповідно до частини першої статті 171 Сімейного кодексу України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном (частина друга статті 171 Сімейного кодексу України).

У судовому засідання, яке відбулося 16.07.2025 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомила суду що проживає разом з батьком і вона надалі хоче проживати з ним. Мати поїхала і з ними не проживає. Всім необхідним забезпечує батько, мати участі не приймає, інколи телефонує.

Суд бере до уваги думку дитини під час вирішення цього спору. При цьому слід зазначити, що матеріли справи не містять доказів того, що сторони досягли домовленості у позасудовому порядку щодо визначення місця проживання дітей разом із батьком.

Відсутність заперечень щодо визначення місця проживання дітей з батьком під час складення органом опіки та піклування висновку щодо доцільності визначення місця проживання дітей з батьком на думку суду не може достеменно свідчити про досягнення відповідної домовленості між батьками, оскільки визнання позову під час розгляду справи є одним з прав відповідача. За такого, суд відхиляє висновок органу опіки та піклування про недоцільність визначення місця проживання дитини.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову та визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 разом із батьком ОСОБА_1 . На думку суду це відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 1073 грн 60 коп.

Керуючись статтями 12, 13, 79-81, 141, 259-265, 263-265, 273 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю.

Визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня складання його повного тексту до Миколаївського апеляційного суду.

Інформація про сторони:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ;

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 .

Суддя Л.М. Шолох