Провадження №2-с/522/631/25
УХВАЛА

29 жовтня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд міста Одеси розглянувши на підставі наявних матеріалів заяву представника ОСОБА_1 адвоката Злотя Анастасії Олександрівни про скасування судового наказу Приморського районного суду м. Одеси від 16 червня 2025 року у справі №522/13242/25,-

ВСТАНОВИВ:

16 червня 2025 року Приморським районним судом міста Одеси видано судовий наказ №522/13242/25 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ГК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» заборгованості за спожитий природний газ у розмірі 45 527,05 гривень, а також суму сплаченого судового збору у розмірі 302,80 гривень.

23 жовтня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника ОСОБА_1 адвоката Злотя Анастасії Олександрівни про скасування судового наказу Приморського районного суду м. Одеси від 16 червня 2025 року у справі №522/13242/25.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу.

У заяві про скасування судового наказу заявник просить поновити строк на подання заяви про скасування судового наказу. Заява в цій частині мотивована тим, що ОСОБА_1 судовий наказ не отримувала, а випадково дізналася про існування судового наказу від ТОВ «ГК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ», а саме, 07.10.2025 року, коли повернулася до України з-за кордону, після чого звернулася за правовою допомогою до адвоката Злотя Анастасії Олександрівни, яка 21.10.2025 року отримала копію судового наказу.

Копія судового наказу разом із копією заяви про видачу судового наказу були направлені за зареєстрованим місцем проживання боржника листом із рекомендованим повідомленням про вручення, трек номер 637, який повернувся до суду із відміткою: адресат відсутній за вказаною адресою.

Копія судового наказу була отримана представником боржника 21.10.2025 року, про що свідчить відповідна відмітка на заяві про видачу судового наказу.

Відповідно до ч.ч.1, 4, 6 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Постанова КЦС ВС від 15.06.2022 у справі № 477/1366/20 містить висновок про те, що Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. До таких причин відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень, особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, в тому числі, спрямовані на підготовку апеляційної скарги, яка за своїм змістом і формою буде відповідати усім вимогам процесуального закону.

У рішенні ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі № 3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності. У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати зловживань та ухилення від отримання інформації про рух справи.

ЄСПЛ зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ «Перетяка та Шереметьев проти України», заяви № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

У рішенні від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України», заява № 24465/04, ЄСПЛ наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, необхідно тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (рішення ЄСПЛ у справі «Brumarescu v. Romania» (Брумареску проти Румунії) від 28 листопада 1999 року, пункт 61).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду, згідно з яким жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі; повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи (рішення ЄСПЛ від 03 грудня 2003 року у справі «Ryabykh v. Russia» (Рябих проти Росії), пункт 52).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення ЄСПЛ у справах «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року та «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (стаття 44 ЦПК України).

У справах «Osman v. the United Kingdom» (Осман проти Сполученого королівства) та «Kreuz v. Poland» (Креуз проти Польщі) ЄСПЛ роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та в рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Враховуючи те, що копія судового наказу та копія заяви про видачу судового наказу у встановленому законом порядку направлялася за зареєстрованим місцем проживання боржника листом із рекомендованим повідомленням про вручення, проте, фактично копія судового наказу боржником була отримана лише 21.10.2025 року, суд, з метою забезпечення права боржника на доступ до правосуддя та справедливий розгляд справи, суд вважає за можливе поновити ОСОБА_1 процесуальний строк для звернення до суду із заявою про скасування судового наказу.

Заява в частині скасування судового наказу мотивована тим, що між ТОВ «ГК «НАФТОГАЗ Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір про постачання природного газу. Вказує, що до заяви не додано жодного доказу, який би свідчив, що між стягувачом та боржником існують будь-які договірні відносини. Вказує, що ОСОБА_1 не є власником усього об`єкту нерухомого майна, оскільки, їй на праві власності належить лише частка такого об`єкта.

Як встановлено ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цього Кодексу.

Аналіз норм ЦПК України, які регламентують наказне провадження, дає підстави для висновку про те, що наказне провадження - це самостійний вид провадження цивільного судочинства, що існує поряд із позовним і окремим провадженням, якому притаманна певна процесуальна форма, що має певні особливості, пов`язані з тим, що ця форма забезпечує захист прав та інтересів стягувача, що має документи проти боржника, який не виконує свої зобов`язання. Метою наказного провадження є спрощення, скорочення та здешевлення судової процедури у тих випадках, коли це можливо та виправдано, та є ефективним засобом захисту прав боржника у безспірних справах. При вирішенні питання про видачу судового наказу суд не перевіряє обґрунтованість заявлених стягувачем вимог, оскільки на час видачі судового наказу суду невідомо про наявність спору між сторонами, через що в разі незгоди із таким наказом боржник може подати заяву про його скасування чи перегляд за нововиявленими обставинами, наслідком чого є скасування судом такого судового наказу, виданого в порядку наказного провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 171 ЦПК України у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Таким чином, після надходження заяви про скасування наказу суд за результатами її розгляду наділений повноваженнями лише на скасування судового наказу, оскільки подання такої заяви свідчить про наявність спору між сторонами.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування судового наказу.

На підставі наведеного, керуючись ст. 170, 171, 260, 261 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Злотя Анастасії Олександрівни про скасування судового наказу Приморського районного суду м. Одеси від 16 червня 2025 року у справі №522/13242/25 задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк для звернення до суду із заявою про скасування судового наказу Приморського районного суду м. Одеси від 16 червня 2025 року у справі №522/13242/25.

Скасувати судовий наказ, виданий Приморським районним судом м. Одеси судового наказу Приморського районного суду м. Одеси від 16 червня 2025 року у справі №522/13242/25 про стягнення з боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , на користь стягувача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ», м. Київ, вул. Шолуденка, 1, заборгованості за спожитий природний газ у розмірі 45 527,05 гривень та суми сплаченого судового збору у розмірі 302,80 гривень.

Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ», про наявність в останнього права на звернення з тією самою вимогою до суду у порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Косіцина В.В.