Провадження №: 2/755/2631/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Гаврилової О.В.,

за участю секретарів: Авраменко Л.І., Бєльченко М.В., Гречаної Ю.О., Дубенко Г.В., Зілінської М.В., Шевчук А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення в порядку регресу коштів, виплачених за кредитним договором одним з подружжя, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення в порядку регресу коштів, виплачених за кредитним договором одним з подружжя.

Згідно заявлених вимог позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь грошові кошти в сумі 244 747,27 грн в рахунок відшкодування частки від виконаного одноособового кредитного зобов`язання.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що між сторонами 24 липня 2012 року було укладено шлюб. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 08 червня 2021 року у справа № 755/6604/21 встановлено, що з січня 2015 року між сторонами припинені шлюбні стосунки, спільне господарство сторонами не велось, отже з цього періоду між сторонами відсутні спільні зобов`язання та спільний бюджет. В період шлюбу позивачем придбана квартира АДРЕСА_1 , на яку зареєстровано право власності 15 квітня 2015 року. Позивач вказує, що 23 жовтня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Київміськбуд» укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 82/Ф, предметом якого були майнові права на квартину АДРЕСА_2 . Зазначає, що спільних сумісних коштів для придбання квартири у сторін не було, перший внесок за договором купівлі - продажу майнових прав № 82/Ф у розмірі 249 993,00 грн позивачем сплачено за рахунок коштів, які йому надані в дар батьками. Інша частина коштів для оплати вартості майнових прав становить 513 000,00 грн. Позивачем отримано кредит, на підставі кредитного договору №715/10/2013/0060 від 04.11.2013, укладеного між ПАТ «Акціонерний банк «Укргазбанк» та ОСОБА_1 . Між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 04 листопада 2013 року в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № 715/10/2013/0060 від 04 листопада 2023 року укладено Договір іпотеки майнових прав на нерухоме майно без оформлення заставної. Крім того, в забезпечення кредитних зобов`язань, 04.11.2013 між ПАТ «Акціонерний банк «Укргазбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено трьохсторонній договір поруки № 715/10/2013/0060-Р-2. Позивач вказує, що кредитні зобов`язання перед ПАТ Акціонерний банк «Укргазбанк» виконані ОСОБА_1 в повному обсязі 22 жовтня 2019 року. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 11 січня 2023 року у справі №755/7582/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задоволено, визнано двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 спільною сумісною власністю подружжя. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за: ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 ; ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 . Рішенням Київського апеляційного суду від 17 травня 2023 року рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 січня 2023 року залишено без змін. За період з січня 2015 року (з моменту припинення шлюбних відносин з відповідачем) по жовтень 2019 року (повне погашення заборгованості за кредитним договором) позивачем виплачено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №715/10/2013/0060 від 04 листопада 2013 року, укладеним між ним та ПАТ «Акціонерний банк «Укргазбанк» особисті кошти в розмірі 489 494,53 грн. Предметом поділу є борг, сплачений позивачем на виконання кредитного договору, оскільки ці кошти були витрачені на придбання спірної квартири, право власності на яку по 1/2 частині набули сторони у справі і яка була поділена між ними на підставі судового рішення, тому половина сплаченої позивачем суми, на переконання останнього, відповідач повинна сплатити позивачу.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 листопада 2023 року відкрито провадження в даній цивільній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. (т.1 а.с.118-120)

02 січня 2024 року до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 на позовну заяву, поданий представником - адвокатом Каращенко Ю.В., в якому відповідач просить залишити позовну заяву без задоволення та зазначає, що за час шлюбу сторонами була набута двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі - продажу майнових прав з ПАТ «ХК «Київміськбуд» від 23 жовтня 2013 року. Перший внесок за вказаним договором був внесений за рахунок спільних заощаджень сім`ї у розмірі 249 993,00 грн. Крім того, для вказаних цілей 04 листопада 2013 року між позивачем та ПАТ АБ «Укргазбанк» було укладено кредитний договір, згідно з яким банк надав позивачу кредит у сумі 513 000,00 грн. Того ж дня між позивачем та ПАТ АБ «Укргазбанк» було укладено договір іпотеки. Придбання житла та укладення кредитного та іпотечного договорів здійснювалось за державної підтримки, визначеної у Порядку здешевлення вартості іпотечних кредитів для забезпечення доступним житлом громадян, які потребують поліпшення житлових умов, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року. На цій же підставі між позивачем, ПАТ АБ «Укргазбанк» та Іпотечним центром в м.Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» було укладено тристоронній договір про надання часткової компенсації процентів. 31 березня 2015 року між позивачем та ПАТ «ХК «Київміськбуд» було підписано акт прийому - передачі квартири покупцю. Відповідач стверджує, що всі кредитні зобов`язання були виконані в період спільного проживання сторін, 22 жовтня 2019 року, а спільне проживання сторін було припинене навесні 2021 року. Шлюб розірвано рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 08.06.2021 року. Відтак, спірна квартира набута сторонами під час шлюбу та виконання кредитного договору відбулось під час спільного проживання сторін. При цьому відповідач зазначає, що позивач умисно вводить суд в оману, адже спільне проживання та ведення спільного господарства сторін тривало до весни 2021 року. За доводами відзиву, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 08 червня 2021 року у справі №755/6604/21 не має преюдиційного значення щодо встановлення часу, з якого сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних відносин. Також відповідач посилається на те, що ОСОБА_1 є цивільним позивачем у кримінальному провадженні, яке перебувало на розгляді Печерського районного суду міста Києва (справа №757/34641/21-к), був допитаний судом в якості потерпілого та давав показання в тому числі, щодо обставин припинення спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які зафіксовані в судових рішеннях, що вкотре доводить, що спільне проживання сторін тривало до весни 2021 року та не завершилось у січні 2015 року. З цього приводу відповідач також зазначає, що вказання хибної дати припинення спільного проживання у тексті позовної заяви про розірвання шлюбу є опискою та не має жодного відношення до фактичного припинення шлюбних відносин сторін. Стверджує, що сторони проживали сім`єю і вели спільне господарство, мали спільний бюджет, виховували дітей до весни 2021 року, відтак, відсутні підстави для стягнення в порядку регресу коштів, виплачених за кредитним договором одним з подружжя, а заявлені позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення. Крім того, у відзиві зазначено, що позовна заява містить твердження ОСОБА_1 про те, що за період з січня 2015 року по жовтень 2019 року ним було виплачено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 04.11.2013, укладеним між ним та ПАТ «Акціонерний банк «Укргазбанк» кошти в розмірі 445 157,00 грн, водночас, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 244 747,27 грн, що становить більше половини суми, виплаченої за договором кредиту за період з січня 2015 року по жовтень 2019 року. (т.1 а.с. 138-140)

15 січня 2024 року до суду надійшла відповідь на відзив позивача ОСОБА_1 , подана представником - адвокатом Верещагіною А.О., в якому зазначається, що твердження відповідача не відповідають фактичним обставинам справи. Позивач за доводами відповіді на відзив стверджує, що перший внесок за договором купівлі-продажу майнових прав у розмірі 249 993,00 грн позивачем сплачено за рахунок коштів, які були надані йому в дар батьками, з яких 120 000,00 грн батьки позивача отримали в кредит. Інша частина коштів у розмірі 513 000,00 була отримана в кредит позивачем, кредитні зобов`язання виконані ним 22 жовтня 2019 року. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 08 червня 2021 року у справі №755/6604/21 шлюб між сторонами розірвано та встановлено, що з січня 2015 року між сторонами припинені шлюбні стосунки, спільне господарство не велось, а доводи відповідача про те, що це рішення не має преюдиційного значення не заслуговують на увагу. Також позивач вказує на те, що вирок Печерського районного суду міста Києва у справі №757/34641/21-к, на який посилається відповідач, не доводить жодних обставин в даній справі, оскільки під час судового розгляду кримінального провадження не встановлювались обставини спільного проживання сторін, отже вирок не є доказом ведення сторонами спільного господарства та не спростовує встановлений у рішенні суду про розірвання шлюбу факт окремого проживання сторін з січня 2015 року. У відповіді на відзив надається оцінка доказам, на які посилається відповідач. Крім того зазначає, що позивачем у позові вказана сума самостійно погашеного ним кредиту в розмірі 489 494,53 грн. (т.1 а.с.161-166)

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 26 лютого 2024 року закрито підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. (т.1 а.с.235-236)

04 березня 2024 року до суду надійшли заперечення відповідача ОСОБА_2 , подані представником - адвокатом Каращенко Ю.В., в яких наведені доводи аналогічні викладеним у відзиві твердженням. (т.1 а.с.240-241)

Сторони в судове засідання не з`явились, протягом усього часу розгляду справи судом неодноразово надавалась сторонам можливість врегулювання спору мирним шляхом, проте сторонами не було досягнуто мирного врегулювання спору.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Жаріков А.О. подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив розглядати справу без позивача та його представника.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Каращенко Ю.В. подала до суду заяву, в якій просила провести судове засідання без участі відповідача та її представника, просила залишити позовні вимоги без задоволення з підстав, наведених у заявах по суті справи.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України).

Диспозитивність - один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача. Якщо особою заявляється належна позовна вимога, яка може її ефективно захистити, суди не повинні відмовляти у її задоволенні виключно з формальних міркувань. Така відмова призведе до необхідності особи повторно звертатись до суду за захистом своїх прав (які при цьому могли бути ефективно захищені), що невиправдано затягне вирішення справи по суті (див. пункт 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21)).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1, 4 ст. 12 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1. ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 11 січня 2023 року у справі №755/7582/21 задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Визнано двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , спільною сумісною власністю подружжя.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за:

- ОСОБА_2 право власності на частину квартири АДРЕСА_3 ;

- ОСОБА_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_3 .

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - відмовлено. (т.1 а.с.83-101)

Постановою Київського апеляційного суду від 17 травня 2023 року у справі №755/7582/21 рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 січня 2023 року залишено без змін. (т.1 а.с. 102-113)

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 11 січня 2023 року у справі №755/7582/21 встановлено наступне:

«… ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 24 липня 2012 року перебували в зареєстрованому шлюбі (т.1 а.с.19), який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 08 червня 2021 року (т.1 а.с.139-141).

Згідно наявних в матеріалах справи свідоцтв про народження, виданих повторно, сторони є батьками трьох доньок: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а.с.20-22).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 померла, що підтверджується відповідним свідоцтвом (т.2 а.с.14)…»

«…23 жовтня 2013 року між ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» (компанія) та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі-продажу майнових прав №82/Ф (далі - договір №82/Ф), згідно предмету якого компанія продає, а покупець купує майнові права на квартиру АДРЕСА_2 . (т.2 а.с.232-236)

Згідно п. 3.1. договору №82/Ф, на дату його підписання вартість майнових прав на квартиру складає 770 700,00 грн.

Покупець зобов`язується здійснити оплату 99% вартості майнових прав у розмірі 762 993,00 грн, що складає 72,666 кв.м вартості майнових прав, протягом місяця після підписання цього договору, у строк по 22 листопада 2013 року. Решту вартості майнових прав на квартиру, що залишились не оплаченими, покупець оплачує після обмірів органом, що проводить техінвентаризацію та отримання технічного паспорту на квартиру за ціною майнових прав у перерахунку на 1 кв.м, яка діяла на момент здійснення покупцем останнього поточного платежу за цим договором. Оплата має бути здійснена покупцем протягом 10 банківських днів з дня отримання від компанії відповідного повідомлення. (п.3.2. договору №82/Ф).

Згідно наявних в матеріалах справи квитанцій, 01 листопада 2013 року платником ОСОБА_1 здійснено поповнення поточного рахунку в сумі 136 756,00 грн та в сумі 113 237,00 грн та 04 листопада 2013 року проведено оплату за вищевказаним договором у сумі 249 993,00 грн. (т.1 а.с.55-56, 159-160)

04 листопада 2013 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №715/10/2013/0060 (далі - кредитний договір), за умовами якого банк надає позичальнику кредит у сумі 513 000,00 грн на придбання майнових прав на квартиру АДРЕСА_2 , зі строком кредитування по 03 листопада 2025 року, з процентною ставкою 16% річних. (т.1 а.с.36-41, 142-147)

Також 04 листопада 2013 року між ПАТ АБ «Укргазбанк», Іпотечним центром в м.Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та ОСОБА_1 було укладено договір №642к про надання часткової компенсації процентів (далі - договір №642к), умовами якого встановлено, що згідно з порядком одержувач від імені держави відшкодовує частину процентів за кредитом, що надається позивальнику на будівництво (реконструкцію) або придбання житла, в порядку та на умовах, визначених кредитним договором від 04 листопада 2013 року №715/10/2013/0060 (п.1.1., 1.2. договору), внесок, який позичальник повинен сплатити за рахунок власних коштів на будівництво (реконструкцію) чи придбання житла (майнових прав), до надання банком кредиту - 257 700,00 грн (п.2.6. договору). (т.1 а.с.48-52, 148-152)

30 жовтня 2014 року між ПАТ АБ «Укргазбанк», Іпотечним центром в м.Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір №1 до договору №642к про надання часткової компенсації процентів від 04 листопада 2013 року. (т.1 а.с.53-54, 153)

Крім того, в забезпечення виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору №715/10/2013/0060 від 04 листопада 2013 року, цього ж числа між ПАТ АБ «Укргазбанк», ОСОБА_3 (поручитель) та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №715/10/2013/0060-Р-2. (т.1 а.с.157-158)

Також 04 листопада 2013 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 , в забезпечення виконання умов кредитного договору №715/10/2013/0060 від 04 листопада 2013 року було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки майнових прав на нерухоме майно без оформлення заставної, за яким ОСОБА_1 передав в іпотеку банку майнові права на квартиру АДРЕСА_2 . (т.1 а.с.42-47, 154-156)

У п.2.3.5. договору іпотеки визначено, що предмет іпотеки знаходиться у спільній сумісній власності із ОСОБА_2 . Для вчинення правочину надано її згоду на передачу майнових прав в іпотеку, справжність підпису на якій посвідчена нотаріально.

Сторони підтвердили в судовому засіданні, що оплата 99% вартості майнових прав, згідно умов п.3.2. договору №82/Ф, була здійснена 04 листопада 2013 року.

23 березня 2015 року ОСОБА_1 здійснена оплата решти вартості майнових прав на квартиру в сумі 25 557,00 грн, що також передбачено п.3.2. договору №82/Ф. (т.1 а.с.175)

25 березня 2015 року ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» видало ОСОБА_1 довідку про те, що згідно з договором купівлі-продажу майнових прав №82/Ф від 23 жовтня 2013 року та додатковою угодою №1 від 04 листопада 2013 року, вартість майнових прав на квартиру АДРЕСА_4 , сплачено в сумі 788 550,00 грн, що відповідає оплаті 100% вартості майнових прав. (т.1 а.с.57)

31 березня 2015 року представником ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» та ОСОБА_1 підписано акт прийому-передачі квартири покупцю, за яким компанія передала покупцю квартиру АДРЕСА_5 ), згідно договору №82/Ф від 23 жовтня 2013 року та додаткової угодою №1 від 04 листопада 2013 року. (т.1 а.с.58)

09 червня 2015 року видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, згідно якого державним реєстратором зареєстровано за ОСОБА_1 право приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_6 . (т.1 а.с.30)…»

«…Таким чином судом установлено, що спірна квартира була придбана як спільне майно в інтересах сім`ї сторін….»

«…Довідкою №5-53/1032/2021 від 15 червня 2021 року АБ «Укргазбанк» повідомив, що ОСОБА_1 повністю виконав зобов`язання за кредитним договором №715/10/2013/0060 від 04 листопада 2013 року, про що банк надав довідку та лист приватному нотаріусу від 24 жовтня 2019 року про припинення іпотеки та обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що виникли за договором іпотеки, та припинення обтяження на договорі іпотеки. Станом на 14 червня 2021 року претензії до ОСОБА_1 стосовно виконання умов вищевказаного кредитного договору відсутні. (т.1 а.с.210)

Інформація щодо всіх платежів за кредитним договором №715/10/2013/0060 від 04 листопада 2013 року відображена в додатку 1 від 14 червня 2021 року, з якого вбачається здійснення періодичних платежів на погашення кредитних зобов`язань у період з 18 грудня 2013 року з погашенням кредиту 22 жовтня 2019 року (всього - 808 853,11 грн, з них компенсовано відсотків за рахунок бюджетних коштів 240 380,68 грн). (т.1 а.с.211-215)

Відомості про суми та дати внесення відповідачем періодичних платежів за кредитним договором також підтверджуються наявними в матеріалах справи квитанціями (т.1 а.с.161-209)….»

«…За викладених обставин, оцінюючи наведені вище докази як в цілому, так і кожний доказ окремо, суд приходить до переконливого висновку про те, що сторони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства з січня 2015 року….»

«…Судом встановлено, що кошти, одержані за кредитним договором, використані в інтересах сім`ї, мета його укладення - забезпечення сім`ї житлом, а тому даний кредитний договір створює обов`язки і для позивача ОСОБА_2 .

Як вже зазначалось вище повне погашення заборгованості за кредитним договором відбулось 22 жовтня 2019 року….»

Предметом судового спору, що розглядається в даному провадженні, є стягнення з відповідача, як другого з колишнього подружжя, 244 747,27 грн, що становить частину від 489 494,53 грн, сплачених позивачем за період з січня 2015 року (з моменту припинення між сторонами шлюбних відносин) по жовтень 2019 року (повного погашення заборгованості за кредитним договором №715/10/2013/0060 від 04 листопада 2013 року, укладеним між позивачем та ПАТ «Акціонерний банк «Укргазбанк» з метою отримання грошових коштів на придбання квартири АДРЕСА_1 , яка рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 11 січня 2023 року у справі №755/7582/21 визнана спільною сумісною власністю подружжя та поділена між сторонами в рівних частках).

Як встановлено рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 11 січня 2023 року у справі №755/7582/21, сторони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства з січня 2015 року.

Преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно.

Суть преюдиції полягає і в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (див.: постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі №753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17).

Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2019 року у справі №320/4938/17 визначив, що суб`єктивними межами преюдиції є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Виходячи з наведеного, суд приходить до беззаперечного висновку про те, що встановлені рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 11 січня 2023 року у цивільній справі №755/7582/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, обставини, в тому числі й щодо часу з якого між сторонами припинені фактичні шлюбні відносини - спільне проживання та ведення спільного господарства, мають преюдиційне значення при розгляді справи, що розглядається в даному судовому провадженні.

На противагу цьому, судові рішення у кримінальному провадженні (справа №757/34641/21-к) (т.1 а.с.179-224), як і відображені у вироку Печерського районного суду міста Києва від 17 січня 2023 року показання потерпілого ОСОБА_1 не мають преюдиційного значення при розгляді справи, що розглядається в даному судовому провадженні, адже згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У постанові від 09 січня 2020 року у справі № 367/7110/14-ц (провадження № 61-12957св19) Верховний Суд дійшов висновку, що спірне майно придбане за кредитні кошти, отримані подружжям під час шлюбу, відтак, право на це майно в рівних частках набули і позивач, і відповідач, при цьому боргові зобов`язання є спільними для обох із подружжя, незалежно від того, із ким із подружжя укладений кредитний договір.

У цьому ж контексті Верховний Суд у постанові від 13 лютого 2020 року у справі № 320/3072/18 (провадження № 61-5819св19) зазначає, що наявність боргів подружжя та виникнення зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, не змінює статусу спільності набутого під час шлюбу майна за позичені кошти, які були використані в інтересах сім`ї, а саме на придбання цього майна. Доводи щодо внесення одним із подружжя коштів у рахунок погашення кредитних зобов`язань не мають правового значення, оскільки в розумінні вимог статті 57 СК України спірне майно не є особистою приватною власністю відповідача, а останній не позбавлений можливості, за наявності правових підстав, ставити питання щодо повернення за рахунок позивача половини сплачених ним після розірвання шлюбу коштів в рахунок погашення кредиту, як солідарного боржника.

Якщо один із колишнього подружжя в повному обсязі виконав зобов`язання, то він у порядку ч.1 ст. 544 ЦК України має право на зворотну вимогу (регрес) до іншого з подружжя у відповідній частині».

Аналогічний правовий висновок наведений в постанові Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 161/5448/18 (провадження № 61-14732св20).

Відповідно до норм частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші чи інше майно, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Судом установлено та не заперечується сторонами, що кошти, одержані за кредитним договором, використані в інтересах сім`ї, мета його укладення - забезпечення сім`ї житлом, а тому даний кредитний договір створює обов`язки і для відповідача.

Згідно положень частини першої статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Інформація щодо всіх платежів за кредитним договором №715/10/2013/0060 від 04 листопада 2013 року відображена в додатку 1 від 14 червня 2021 року до довідки АБ «Укргазбанк» №5-53/1032/2021 від 15 червня 2021 року, з якого вбачається, що позивачем з 23 січня 2015 року (часу припинення між сторонами шлюбних відносин - спільного проживання та ведення спільного господарства) по 22 жовтня 2019 року (повного погашення заборгованості за кредитним договором №715/10/2013/0060 від 04 листопада 2013 року), на погашення кредитних зобов`язань сплачено загальну суму в розмірі 649 269,53 грн. (т.1 а.с.36-41)

При цьому в додатку 1 від 14 червня 2021 року до довідки АБ «Укргазбанк» №5-53/1032/2021 від 15 червня 2021 року зазначено всього - 808 853,11 грн, з них компенсовано відсотків за рахунок бюджетних коштів 240 380,68 грн. Отже ця сума погашених відсотків за рахунок бюджетних коштів стосується всього періоду кредитування.

Відомості про суми та дати внесення саме позивачем платежів за кредитним договором також підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями квитанцій, з яких також убачається, що за спірний період державою було компенсовано 71 757,00 грн (т.1 а.с.42-76).

Отже, враховуючи, що після фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин позивачем за рахунок особистих коштів здійснювалось погашення частини кредитної заборгованості, половина цієї суми підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в порядку регресу.

Тому, враховуючи, що заявлена позивачем до стягнення сума є меншою ніж частина внесених ним на погашення кредитної заборгованості особистих коштів, виходячи з положень ст. 13 ЦПК України щодо розгляду справи в межах заявлених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти в сумі 244 747,27 грн (489 494,53 грн /2) в рахунок відшкодування частки від виконаного одноособового позивачем з 23 січня 2015 року по 22 жовтня 2019 року кредитного зобов`язання.

З огляду на викладене вище, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність визначених законом підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат. (ч.1 ст. 209 ЦПК України)

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 447,47 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 61, 65 Сімейного кодексу України, статтями 15, 16, 544 Цивільного кодексу України, статтями 2, 4, 10-12, 76-83, 89, 141, 209, 229, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 ) про стягнення в порядку регресу коштів, виплачених за кредитним договором одним з подружжя - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 244 747,27 грн в рахунок відшкодування частки від виконаного одноособового кредитного зобов`язання та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 447,47 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: