Справа № 539/2953/21
Провадження № 2-р/539/3/25
У Х В А Л А
Іменем України
28 жовтня 2025 року Лубенський міськрайонний суд
Полтавської області
у складі: головуючого судді Даценка В.М.,
за участі секретаря Шрейтер С.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни заяву ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ житлового будинку та земельної ділянки
ВСТАНОВИВ:
Разом з тим реалізувати своє право на державну реєстрацію нерухомого майна вони не можуть, що в свою чергу унеможливлює проживання в квартирі без влаштування окремого вузла обліку електроенергії, електрофікації квартири.
Органи місцевого самоврядування та державні реєстратори, витлумачують зміст рішення суду таким чином, що термін «квартира» у резолютивній частині рішення свідчить про зміну типу нерухомості з житлового будинку на багатоквартирний житловий будинок.
Так, при їх зверненні до виконавчого комітету Лубенської міської ради з заявою про присвоєння адреси об`єкту нерухомого майна, а саме АДРЕСА_4 , отримали відмову мотивовану тим, що рішенням суду було визначено розмір часток співвласників, таким чином ОСОБА_2 та ОСОБА_1 належить тільки частина житлового будинку садибного типу, якій не може бути присвоєна окрема адреса.
У свою чергу, не присвоєння адреси об`єкту нерухомого майна стало причиною відмови у державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 та у підключенні її до системи електропостачання.
На підставі вищевикладеного заявниця прохає суд роз`яснити судове рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02.03.2023 по справі №539/2953/21 чи є частки житлового будинку розташованого за адресою АДРЕСА_1 належні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 окремими домоволодінням та відносяться до індивідуальних житлових будинків садибного типу та чи термін «квартира» у резолютивній частині рішення використаний як опис виділеної частки а не як зміна типу об`єкту нерухомості з житлового будинку садибного типу на багатоквартирний житловий будинок з виділенням власникам окремих квартир .
У судове засідання учасники справи не з`явилися, при цьому від представника заявниці до суду надійшла письмова заява про розгляд заяви без їх участі, вимоги заяви підтримують, прохають їх задовольнити.
Ознайомившись з заявою про роз`яснення судового рішення, вивчивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 271 ЦПК України, за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розглядові заяви про роз`яснення рішення.
Згідно з п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року N 14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до статті 221 ЦПК (зараз ст. 271 ЦПК України) роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз`яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до виконання. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.
Судом встановлено, що рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02.03.2023, яке набрало законної сили 03.04.2023 було задоволено позов ОСОБА_2 і ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ житлового будинку та земельної ділянки і вирішено: провести реальний розподіл житлового будинку розташованого за адресою АДРЕСА_1 , відповідно до варіанту № 2 запропонованого судовою оціночно-будівельною, будівельно-технічною та земельно-технічною експертизою №1813/1814/1815/2183-2185/2186-2188 від 30.09.2022.
Також встановлено, що рішенням Державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області від 13.09.2024, ОСОБА_2 і ОСОБА_1 було відмовлено у державній реєстрації прав власності, форма власності: приватна на квартиру АДРЕСА_5 у зв`язку з ненаданням відомостей (інформації), за якою можна отримати з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва відомості про технічні характеристики закінченого будівництва об`єкта (квартири), утвореного у результаті поділу, виділу частки, по прийняття його в експлуатацію та про присвоєння йому адреси (а.с.225).
При зверненні ОСОБА_2 і ОСОБА_1 до виконавчого комітету Лубенської міської ради з заявою про присвоєння адреси об`єкту нерухомого майна, а саме АДРЕСА_4 було видано наказ відділу містобудування та архітектури №09-15/72 від 04.10.2023 «Про відмову у зміні адреси об`єкту нерухомого майна на підставі виявлення неповних або недостовірних даних у поданих документах, а саме: рішенням Лубенського міськрайонного суду було визначено розмір часток житлового будинку між співвласниками. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримали 69/100 житлового будинку, ОСОБА_3 отримав 31/100 житлового будинку, таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить тільки частина житлового будинку садибного типу, якій не може бути присвоєна окрема адреса. Згідно з частиною 12 ст.26-3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності, пункту 7 Порядку присвоєння адрес об`єктам будівництва , об`єктам нерухомого майна, затвердженого Постановою КМУ від 07 липня 2021 №690 при поділі житлового будинку садибного типу реквізит адреси «квартира» не присвоюється (а.с.227).
Пункт 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.91р. "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" містить роз`яснення, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Право приватної власності на індивідуальний жилий будинок слід відрізняти від права приватної власності на квартиру в багатоквартирному будинку, в якому житло виступає не тільки як об`єкт права власності, права володіння і користування, а й як об`єкт управління та експлуатації. В останньому випадку власнику належить не тільки квартира, а й фундамент, дах, сходи та інші частини будинку, які обслуговують квартиру, вони можуть складати спільну власність з державою, або якщо це будинок індивідуальних забудовників - спільну власність учасників будівництва або співвласників багатоквартирного жилого будинку. Тому при використанні житла великого значення набувають спільні рішення співвласників багатоквартирного будинку, незалежно від організаційних форм, в яких здійснюється його утримання.
Цивільний кодекс України виділяє дво-і багатоквартирні будинки, а також жилі будинки, не зазначаючи кількість квартир у них (ч.2 ст. 331, статті 351, 357,379, 380 ЦК України). Звичайно правовий режим дво- і багатоквартирного будинків значно відрізняється від індивідуального жилого будинку садибного типу.
Стаття 381 ЦК України дає визначення садиби, до якої відноситься земельна ділянка разом із розташованим на ній жилим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями.
Згідно із ст. 377 Цивільного кодексу України до особи, яка придбала жилий будинок, переходить право на земельну ділянку, на якій він розміщений без зміни її цільового призначення. Якщо договором про відчуження жилого будинку розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину, яка зайнята жилим будинком, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для його обслуговування.
Виходячи із зазначеного, індивідуальним жилим будинком повинна визнаватися індивідуально визначена будівля, яка складається із кімнат, а також приміщень допоміжного використання, призначених для задоволення громадянами побутових та інших потреб, пов`язаних із проживанням у такій будівлі. Будинок повинен мати номерний знак і покажчики встановленого зразка. Багатоквартирний жилий будинок-це жилий будинок з двома і більше квартирами. Допоміжні приміщення жилого будинку-це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку. Нежиле приміщення у багатоквартирному жилому будинку не належить до житлового фонду і може бути самостійним об`єктом цивільно-правових відносин.
Згідно із ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Як вбачається з матеріалів справи, будинок, який був поділений між сторонами є садибним/індивідуальним житловим будинком, який після поділу складається з 2 -х квартир.
Відповідно до ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпоряджатися своєю часткою у праві спільної часткової власності.
Згідно із ч.1 ст. 364 ЦК України співласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
В пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 року № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" роз`яснено, що в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.
Відповідно до ст.ст. 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 ЦК України.
Так, частинами 1, 2 статті 183 ЦК України встановлено, що подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За правилами ст.ст. 21,24,41 Конституції України, ст.ст. 319,358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав.
Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02.03.2023 було здійснено розподіл спільної часткової власності сторін з виділом в натурі окремих об`єктів власності (квартир та окремих земельних ділянок) по запропонованому експертом варіанту розподілу. Визначені об`єкти (квартира АДРЕСА_2 та квартира АДРЕСА_3 ) становлять собою окремі домоволодіння, які зберігають за собою основні ознаки індивідуального будинку: власні земельні ділянки для кожного домоволодіння (квартири) та спорудження будинку за рахунок коштів індивідуального забудовника.

В ухвалі від 01.08.2019 року у справі № 667/7960/14-ц Верховний Суд зазначив, що зі змісту статті 271 ЦПК України вбачається, що незрозумілим є рішення суду, в якому припускається декілька варіантів тлумачення.

Однак на думку суду прийняте рішення є однозначним та не припускає іншого тлумачення. Тобто у даному випадку кожна квартира є окремим домоволодінням та відноситься до індивідуальних житлових будинків садибного типу. Термін «квартира» у резолютивній частині рішення використаний як опис виділеної частки, а не як зміна типу об`єкту нерухомості з житлового будинку садибного типу на багатоквартирний житловий будинок з виділенням власникам окремих квартир, що в свою чергу привело б до неможливості припинення спільної власності.

З урахуванням викладеного, суд не знаходить підстав для роз`яснення рішення.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 260, 271 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про роз`яснення судового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ житлового будинку та земельної ділянки відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду В.М. Даценко