КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня2025 року м. Київ

Унікальний номер справи № 756/681/25

Апеляційне провадження № 22-ц/824/13545/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого Левенця Б.Б.,

суддів Євграфової Є.П., Саліхова В.В.,

за участю секретаря судового засідання Марченка М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 27 травня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Белоконної І.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація про скасування рішення,

в с т а н о в и в :

У січні 2025 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила: скасувати рішення прийняте Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 28.02.2020 (без номеру) про скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_2 та її сина ОСОБА_3 та зобов`язати Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації поновити реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 та її сина ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 1-4, 36-40).

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що на підставі заяви поданої 20.10.2016 року до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації було зареєстровано позивача її та неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

28.02.2020 року Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації прийнято рішення про скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_2 та її сина ОСОБА_3 на підставі того, що під час подання заяви про реєстрацію місця проживання заявником не було зазначено, що на квартиру накладено обтяження у вигляді заборони відчуження нерухомого майна на підставі договору іпотеки від 15.11.2007 року.

Позивач зазначала, що для реєстрації місця проживання до відділу надала всі необхідні документи, які передбачені законодавством України, будь-яку іншу інформацію вона надавати не зобов`язана.

Після подання скарги Державною міграційною службою проведено перевірку та на адресу Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації було направлено акт проведення перевірки відповідності до вимог законодавства факту скасування місця проживання та зняття з реєстрації місця проживання, у якому зазначені дії визнані неправомірними та надано час для усунення виявлених порушень. Проте, порушення так і не були усунуті (а.с. 1-4, 36-40).

06.03.2025 року від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив, в якому він заперечував проти позову, вважав його безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. В обґрунтування поданого відзиву зазначав, що позивач всупереч вимогам Закону України «Про іпотеку» та всупереч прямій забороні договору іпотеки зареєструвала своє місце проживання та свого неповнолітнього сина в квартирі, яка є предметом іпотеки. Єдиною метою позивача зміни місця реєстрації було небажання виконувати заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03.01.2014 у справі 756/16790/13-ц, де предметом розгляду є звернення стягнення на квартиру як предмета іпотеки. Окрім того, зазначав, що 03.02.2020 він став одноособовим власником квартири як переможець проведених ДП «СЕТАМ» публічних електронних торгів з реалізації квартири як предмета іпотеки на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30.01.2014 у справі № 756/16790/13-ц. 18.02.2020 він, як власник квартири, подав скаргу до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо відмови у знятті з реєстрації позивача як колишньої власниці квартири, а також її сина. У відзиві відповідач також посилався на те, що позивач не залучила належного співвідповідача Оболонську районну в м. Києві державну адміністрацію, рішення якої оскаржується позивачем, що є підставою для залишення позову без розгляду (а.с. 70-84).

23.04.2025 року представник ОСОБА_2 адвокат Хомич А.М. надіслав до суду відповідь на відзив, в якій підтримував позовні вимоги (а.с. 124-126).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27 травня 2025 року позов задоволено.

Скасовано рішення, прийняте Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 28 лютого 2020 року (без номеру) про скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Зобов`язано Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації поновити реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 3 875, 84 грн. (а.с. 154-161).

Не погодившись з рішенням районного суду, 24 червня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с. 163-177).

На обґрунтування скарги зазначив, що оскаржуване рішення прийняте з недотриманням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Судом першої інстанції помилково не взято до уваги, що оскаржуване рішення Оболонської РДА прийнято не на підставі заяви відповідача, як власника в порядку пункту 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 (Порядок № 207) у редакції від 02 березня 2016 року, чинній на момент проведення незаконної реєстрації 20 жовтня 2016 року), а в порядку пункту 28 - на підставі внутрішньої перевірки законності реєстраційної дії.

З огляду на зміст пунктів 28 та 29 Порядку № 207 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), 20 жовтня 2016 року, тобто в момент реєстрації місця проживання позивачки та третьої особи-1 в квартирі, існувала процедура скасування реєстрації місця проживання особи не тільки за заявою зареєстрованої особи або на підставі судового рішення, а й на підставі висновку перевірки органу реєстрації.

Як вбачається з абзацу 9 на сторінці 1 оскаржуваного позивачем рішення, останнє прийнято не на підставі заяви відповідача як третьої особи, а за результатами перевірки, проведеної працівниками Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації. Все що зробив відповідач це лише поінформував Відділ з питань реєстрації місця проживання про порушення закону позивачкою, що стало підставою для проведення перевірки та прийняття рішення за її результатами.

При цьому, Правилами не встановлено виключний перелік джерел, з яких керівнику органу реєстрації може стати відомо про наявність порушення вимог законодавства (у даному випадку порушення вимог статті 9 Закону України «Про іпотеку» та статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Відтак, у третьої особи-2 були усі законні підстави у межах наданих повноважень здійснити перевірку правомірності реєстрації місця проживання позивачки та третьої особи-1 у квартирі, яка була предметом іпотеки.

Вказував, що правочин щодо надання позивачем ОСОБА_3 права користування квартирою шляхом реєстрації його місця проживання в квартирі був нікчемним (недійсним в силу закону, а саме з огляду на приписи статей 9, 12 Закону України «Про іпотеку»). Власник нерухомого майна, що знаходиться в обтяженні та є предметом іпотеки, може використовувати його тільки за цільовим призначенням та розпоряджатися останнім тільки за наявності відповідної згоди іпотекодержателя, чого в даному випадку не відбулося, та під час реєстрації позивача та її сина, ОСОБА_3 в квартирі, яка знаходилась під обтяженням, а іпотекодержатель своєї згоди на вчинення зазначених юридичних дій не надавав. Враховуючи вищевикладене, апелянт вважав абсолютно обґрунтованим рішення суб`єкта владних повноважень від 28 лютого 2020 року про скасування своїх реєстраційних дій щодо реєстрації Позивача та ОСОБА_3 осіб.

Позивачка, діючи з умислом створення юридичних перешкод при зверненні стягнення на квартиру банком, в 2016 році зареєструвала своє та свого (тоді малолітнього) сина місце проживання в квартирі в порушення статті 9 Закону України «Про іпотеку» та договору іпотеки з Банком. Дані факти встановлені, зокрема, в постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2024 року у справі № 756/5928/20 про виселення позивачки з квартири.

Відповідач звертав увагу, що сам по собі факт виселення позивачки з квартири за рішенням суду, що набрало законної сили, унеможливлює задоволення другої позовної вимоги позивачки про зобов`язання Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації поновити реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відтак, відповідач не порушував жодні цивільні права позивачки, а отже позов позивачки до відповідача не підлягає задоволенню.

Посилався на те, що позивачем не залучено Оболонську РДА як належного відповідача, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовуоскільки справа розглянута за відсутності Оболонської РДА як належного відповідача, а розгляд даної справи впливає на її права та обов`язки.

Судом першої інстанції не взято до уваги, що ОСОБА_3 виповнилося 18 років, однак останній не був залучений як співпозивач до розгляду даної справи по суті. Повнолітня третя особа-1 повинна була бути залучена у якості співпозивача, оскільки у даній справі вирішуватиметься питання щодо її реєстрації місця проживання в квартирі. Без цього може вирішуватися питання про реєстрацію місця проживання лише позивачки в квартирі (проте не третьої особи-1).

Зазначав, що задоволення позову покладе надмірний тягар на відповідача, незважаючи на його безспірне та добросовісно набуте право власності і недобросовісну поведінку позивачки (а.с. 163-171).

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 адвокат Макаренко Т.В. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Позивач ОСОБА_2 , її представник адвокат Хомич А.М. заперечували проти скарги і просили її відхилити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Відповідач ОСОБА_1 про розгляд справи апеляційним судом 23 жовтня 2025 року був сповіщений 10 вересня 2025 року повідомленням до його Електронного кабінету в ЄСІТС із забезпеченням технічної фіксації такого повідомлення. Треті особи ОСОБА_3 та Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація про розгляд справи апеляційним судом 23 жовтня 2025 року були сповіщені, кожен окремо, 10 вересня 2025 року повідомленнями до їх Електронних кабінетів в ЄСІТС із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень. Факт належного повідомлення апелянта ОСОБА_1 підтвердив в суді його представник адвокат Макаренко Т.В. про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (а.с. 199-210).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04).

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 15.11.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 014/3796/82/64377, згідно умов якого остання отримала від ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» грошові кошти в сумі 412 080,00 грн. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М., зареєстрований в реєстрі за № 2239 (а.с. 85-87).

Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації 06.06.2000 на підставі наказу від 24.05.2000 № 650-С/К.

19.09.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 8, відповідно до умов якого банк надав позивачу кредитні кошти у розмірі 61 855 доларів США, строком на 120 місяців зі сплатою 15% річних.

19.09.2008 року між цими сторонами укладено договір іпотеки до кредитного договору № 8, відповідно до умов якого іпотека забезпечує вимоги іпотекодержателя, що витікають з умов кредитного договору № 8, шляхом передачі позивачем в іпотеку банку предмет іпотеки, який забезпечує виконання зобов`язань за кредитним договором № 014/3796/82/64377.

10.09.2010 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 8 про реструктуризацію кредиту, відповідно до умов якого тимчасово на періоди з 19.09.2010 по 18.09.2011 зменшено розмір щомісячного платежу відповідача з остаточною датою погашення кредиту 19.09.2028.

23.11.2011 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № 3 до кредитного договору про зміну умов погашення кредиту, відповідно до якого тимчасово на періоди з 19.12.2011 по18.12.2012 було зменшено розмір щомісячного платежу за кредитним договором. На підставі цієї угоди фактична заборгованість за сумою кредиту збільшилася на календарний день з дня закінчення відстрочки сплати відсотків, а саме 03.01.2013 на суму залишкової заборгованості за відсотками.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30.01.2014 року у справі № 756/16790/13, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 28.07.2021, позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на майно у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором задоволено, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_2 на праві власності, в рахунок погашення заборгованості в сумі 808 729, 40 грн, що утворилася за кредитними договорами № 014/3796/82/64377 від 15.11.2007 та № 8 від 19.09.2008. Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки, шляхом проведення прилюдних торгів та за рахунок коштів, отриманих від реалізації у встановленому порядку предмета іпотеки, задовольнити вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» за кредитними договорами № 014/3796/82/64377 від 15.11.2007 № 8 від 19.09.2008 у розмірі 808 729 грн 40 коп. з визначенням початкової вартості предмету іпотеки для його подальшої реалізації в сумі 1 015 612 грн.

09.01.2020 року ДП «СЕТАМ» проведено електронні торги з реалізації предмета іпотеки на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30.01.2014 у справі № 756/16790/13-ц, лот № 395329, а саме квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до протоколу ДП «СЕТАМ» за № 459702 про проведені електронні торги від 09.01.2020 ОСОБА_1 визнано переможцем торгів по лоту № 395329.

Зазначені обставини встановлені у постанові Верховного Суду від 01.03.2023 року у справі № 756/7614/21 та в силу положень ст. 82 ЦПК не підлягають доказуванню.

20.10.2016 року на підставі заяви позивача Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, зареєстровано її та сина ОСОБА_3 місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . На момент вчинення таких дій позивач була власником спірної квартири і мала безумовне право на користування та володіння нею. Її правомочності як власника щодо розпорядження квартири були обмежені іпотекою.

Позивач ОСОБА_2 для реєстрації місця проживання надала всі необхідні документи для реєстрації свого місця проживання та сина, які передбачені ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», в редакції чинній на момент вчинення таких дій.

На момент укладання договору іпотеки місце проживання сина позивачки ОСОБА_3 у спірній квартирі зареєстровано не було.

Зі змісту договору іпотеки вбачається, що ОСОБА_2 як іпотекодавець гарантувала, що за адресою місцезнаходження предмета іпотеки не зареєстровані та не проживають малолітні та неповнолітні діти, а також відсутні неповнолітні діти, що мають право користування предметом іпотеки (п. 5.1и). Окрім того, згідно п. 5.3 договору іпотеки іпотекодавець має право вчинювати будь-які юридично значимі дії щодо предмета іпотеки, виключно на підставі письмової згоди іпотекодержателя, зокрема, передавання предмета іпотеки у користування.

28.02.2020 року Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації прийнято рішення про скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_2 та її дитини ОСОБА_3 на підставі того, що під час подання заяви про реєстрацію місця проживання від 20.10.2016 заявником не повідомлено, що на квартиру накладено обтяження у вигляді заборони відчуження нерухомого майна на підставі договору іпотеки від 15.11.2007. За змістом повідомлення заступника начальника управління забезпечення координації районних в м. Києві державних адміністрацій від 02.03.2020 року № 074/06/2-862 таке рішення прийнято за наслідками розгляду заяви (скарги) ОСОБА_1 від 18.02.2020 року про що повідомлено заявника (а.с. 43).

Згідно з актом проведення перевірки відповідності до вимог законодавства факту скасування відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації реєстрації місця проживання громадянки ОСОБА_2 та її неповнолітнього сина ОСОБА_3 з одночасним зняттям з реєстрації місця проживання від 26.08.2020 ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області (п. 3.1), так як на момент здійснення реєстрації місця проживання (20.10.2016) законодавством не передбачалося подання письмової згоди відповідного іпотекодержателя та обмежень щодо реєстрації місця проживання власника житла та членів його сім`ї в житлі, у разі передачі його в іпотеку, отже рішення про скасування відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації реєстрації місця проживання громадянки ОСОБА_2 та її неповнолітнього сина ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , являється неправомірним та не відповідає вимогам п. 28 Правил. Також, зокрема, не передбачено проведення перевірки підстав реєстрації місця проживання за заявою третьої особи (а.с. 54-55).

В травні 2021 року позивач, діючи в своїх інтересах та в інтересах свого сина ОСОБА_3 зверталася до суду з аналогічними позовними вимогами, вимоги заявлялися до відповідача Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації (справа № 756/7614/21). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24.09.2021 року, залишеного без змін постановою Київського апеляційного суду від 20.09.2022, задоволено позовні вимоги, скасовано рішення, прийняте Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 28.02.2020 року про скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Зобов`язано Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації поновити реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, постановою Верховного Суду від 01.03.2023 року у справі справа № 756/7614/21, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24.09.2021 та постанову Київського апеляційного суду від 20.09.2022 скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав пред`явлення позову до неналежного відповідача.

Частиною третьою статті 9 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя, зокрема, передавати предмет іпотеки у користування.

Згідно з частиною третьою статті 12 Закону України «Про іпотеку» правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

20 жовтня 2016 року позивач зареєструвала своє та свого сина, ОСОБА_3 місце проживання у спірній квартирі.

Аналізуючи обставини справи, суд першої інстанції вірно зазначив, що питання щодо правомірності реєстрації місця проживання позивача та її неповнолітнього сина можуть бути предметом самостійних вимог заінтересованих осіб, однак такі вимоги в даному провадженні не заявлені.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У постанові Верховного Суду від 01 квітня 2021 року по справі № 206/5355/18 (провадження №61-6714св20) зазначено, що: відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожній особі гарантується окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання "вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав" (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21 лютого 1990 року). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18 лютого 1999 року).

Згідно з ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням (стаття 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання").

Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання з урахуванням вимог, визначених частиною одинадцятою статті 6 цього Закону.

Порядок проведення реєстрації та зняття з реєстрації визначають також Правила реєстрації місця проживання, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин у цій справі та втратила чинність на підставі Постанови КМ України № 265 від 07.02.2022 року.

Відповідно до пункту 26 постанови КМ України від 02.03.2016 року «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника за формою згідно з додатком 11; рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; повідомлення територіального органу або підрозділу ДМС із зазначенням відповідних реквізитів паспорта померлої особи або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства (інформація територіального органу ДМС або територіального підрозділу ДМС, на території обслуговування якого зареєстровано місце проживання особи, про закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання або копія рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання чи скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні); підстав для перебування бездомної особи на обліку/для отримання бездомною особою соціальних послуг у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту (письмове повідомлення соціальної установи, закладу соціального обслуговування та соціального захисту); підстав на право користування житловим приміщенням (закінчення строку дії договору оренди, найму, піднайму житлового приміщення, строку навчання в навчальному закладі (у разі реєстрації місця проживання в гуртожитку навчального закладу на час навчання), відчуження житла та інших визначених законодавством документів) та ін.

Відповідно до пункту 28 Правил реєстрація місця проживання/перебування особи або зняття з реєстрації місця проживання скасовуються в разі їх проведення з порушенням вимог законодавства.

У разі виявлення такого порушення керівник органу реєстрації проводить перевірку підстав реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи, за її результатами складає висновок та приймає рішення про скасування реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи.

Про прийняте рішення особі надсилається письмове повідомлення за формою згідно з додатком 17, в якому зазначаються підстави його прийняття. Особу запрошують на прийом до органу реєстрації для внесення відповідних відомостей до документа, до якого вносяться відомості про місце проживання/перебування.

Працівник органу реєстрації: формує і вносить дані про скасування реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи до реєстру територіальної громади; формує інформацію про скасування реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи для її передачі до Реєстру.

Пунктом 29 Правил визначено, що у разі виявлення ДМС або її територіальними органами порушень законодавства органом реєстрації під час здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи такому органу надсилається повідомлення щодо необхідності проведення відповідної перевірки. У разі підтвердження зазначених порушень реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи підлягає скасуванню.

Таким чином, відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та пункту 26 Правил (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) зняття з реєстраційного обліку відбувається за заявою самої особи та з інших визначених законом підстав, зокрема на підставі рішення суду.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 755/14304/19 (провадження № 61-13059св20), крім того суд касаційної інстанції зазначив, що «скасовуючи рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те, що чинне законодавство не забороняє новому власнику звернутися до відповідного органу реєстрації з заявою про зняття з реєстрації місця проживання особи з наданням відповідних документів, які свідчать про припинення підстав на право користування такою особою житловим приміщенням чи відчуження житла. Такі висновки суду апеляційної інстанції спростовуються наведеними нормами законодавства. При цьому, посилання суду апеляційної інстанції про наявність у позивача на праві власності іншого житла ніяким чином не впливає на правомірність дій відповідача щодо зняття останнього із реєстрації місця проживання за відсутності його особистої заяви або судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою».

Позивачкою ОСОБА_2 до позовної заяви доданий та в матеріалах цієї справи наявний «Акт проведення перевірки відповідності до вимог законодавства факту скасування відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації реєстрації місця проживання громадянки ОСОБА_2 та її неповнолітнього сина ОСОБА_3 з одночасним зняттям з реєстрації місця проживання» від 26.08.2020 Центрального Міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області з висновками, викладеними в пункті 3.1 цього Акту, а саме: так як на момент здійснення реєстрації місця проживання (20.10.2016) законодавством не передбачалося подання письмової згоди відповідного іпотекодержателя та обмежень щодо реєстрації місця проживання власника житла та членів його сім`ї в житлі, у разі передачі його в іпотеку, отже рішення про скасування відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації реєстрації місця проживання громадянки ОСОБА_2 та її неповнолітнього сина ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , являється неправомірним та не відповідає вимогам п. 28 Правил. Також, зокрема, не передбачено проведення перевірки підстав реєстрації місця проживання за заявою третьої особи.

Пунктом 3.2 цього Акту від 26.08.2020 Центрального Міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області, вказано відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської РДА на дотримання норм законодавства, усунення порушень, та інформувати ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області про прийняте рішення або вжиті заходи протягом десяти робочих днів з дня отримання Акту перевірки (а.с. 12-13, 54-55).

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та пункту 26 Правил зняття з реєстраційного обліку відбувається за заявою самої особи та з інших визначених законом підстав, зокрема на підставі рішення суду.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що на момент прийняття 28 лютого 2020 року Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації реєстрації рішення про скасування зареєстрованого місця проживання позивача ОСОБА_2 та її сина ОСОБА_3 були відсутні законні підстави, а саме рішення суду, яке набрало законної сили щодо позбавлення їх права на житло, а відтак, оскаржуване рішення є неправомірним та таким, що підлягає скасуванню.

Такі висновки районного суду відповідають матеріалам справи і наявним в ній доказам, оскільки рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 листопада 2020 року, яким усунуто ОСОБА_1 перешкоди у користуванні вказаною квартирою шляхом виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_2 , було залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 02 травня 2024 року та постановою Верховного Суду від 02 жовтня 2024 року у справі № 756/5928/20 (провадження№ 61-7251св24), а відтак станом на час прийняття органом реєстрації оскаржуваного рішення 28 лютого 2020 року було відсутнє судове рішення яке б набрало законної сили про позбавлення ОСОБА_2 права користування житловим приміщенням (квартирою) та (або) про її виселення (а.с. 92-102).

Разом з цим, поновлюючи права позивача, порушені неправомірним рішенням суб`єкту владних повноважень, суд вважав правильним зобов`язати Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації поновити реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, суд першої інстанції не звернув увагу, що станом на день звернення позивачки ОСОБА_2 до суду з вказаним позовом у січні 2025 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виповнилось 21 рік.

Згідно ч. 1 ст. 34 ЦК України, повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття). Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання (абз. 2 ч. 1 ст. 30 ЦК України).

Виходячи з того, що ОСОБА_3 станом на день звернення до суду з вказаним позовом досяг повноліття та набув повної цивільної дієздатності, останній мав можливість самостійно заявити позовні вимоги, що стосуються його прав.

Посилання позивачки ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції на те, що вона має право представляти інтереси ОСОБА_3 на підставі довіреності, у т.ч. вчиняти від імені останнього усі юридично значущі дії, цих висновків не спростовують, оскільки у цій справі ОСОБА_3 брав участь як третя особа. Правових підстав представництва позивачкою ОСОБА_2 інтересів ії повнолітнього сина ОСОБА_3 в порядку ст. 59 ЦПК України судом апеляційної інстанції не встановлено, про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (а.с. 210).

Відтак, оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог щодо ОСОБА_3 підлягають скасуванню з ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що позивачем не залучено Оболонську РДА як належного відповідача, що на думку апелянта є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки справа розглянута за відсутності Оболонської РДА як належного відповідача, а розгляд даної справи впливає на її права та обов`язки, адже відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 01.03.2023 року по справі № 756/7614/21 (провадження № 61-10654св22) у справі за позовом ОСОБА_2 до Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, треті особи Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської РДА м. Києва, ОСОБА_1 , надано оцінку щодо питання належного відповідача та зазначено, що «спір про визнання незаконним та скасування реєстраційного запису або рішення державного реєстратора про зняття особи з реєстрації місця може розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на житло іншою особою. Належним відповідачем у такому спорі є особа, за заявою якого позивача було знято з реєстрації місця проживання в житловому приміщенні та його власник на момент розгляду справи, за рахунок якого можливо задовольнити таку позовну вимогу; у позивача з Оболонською районною в місті Києві державною адміністрацією будь-який цивільно-правовий спір відсутній, а тому вона є неналежним відповідачем».

Відповідно до правового висновку Верховного Суду у постанові від 22 лютого 2023 року у справі № 489/3691/20 (провадження №61-13266св21), спір про визнання незаконним та скасування реєстраційного запису або рішення державного реєстратора про зняття особи з реєстрації місця може розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на житло іншою особою. Належним відповідачем у такому спорі є особа, за заявою якого позивача було знято з реєстрації місця проживання в житловому приміщенні та його власник на момент розгляду справи, за рахунок якого можливо задовольнити таку позовну вимогу. Органи реєстрації, що забезпечують формування та ведення реєстру територіальної громади, облік задекларованого місця проживання/зміну місця проживання особи, або його посадові особі, не можуть виступати належними відповідачами у такому спорі. Такий орган лише зобов`язаний виконати відповідне рішення суду незалежно від того, чи був цей орган залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 82, ч. 4 ст. 263 ЦПК України, вказані обставини є встановленими, а суд не вбачає підстав відступити від вищевказаних правових висновків Верховного Суду.

Інші доводи зводяться до переоцінки доказів та не є підставою для скасування оскаржуваного рішення в частині позовних вимог щодо ОСОБА_2 , а відтак, відхиляються як необґрунтовані.

При цьому, на думку колегії суддів, таке судове рішення не позбавляє права ОСОБА_1 заявляти про скасування реєстрації осіб у належній йому на праві власності вищевказаній квартирі у порядку і з дотриманням вимог встановлених чинним законодавством.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 27 травня 2025 року скасувати в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 щодо ОСОБА_3 та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення Оболонського районного суду міста Києва від 27 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 27 жовтня 2025 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Є.П. Євграфова

В.В. Саліхов