Справа № 161/5089/25
Провадження № 2/161/2498/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2025 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого - судді Кихтюка Р.М.

секретаря Вегери Д.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Свій позов обґрунтовує тим, що 10.12.2018 року уклала з ОСОБА_3 договір позики коштів, за яким передала останньому 5000 доларів США. На підтвердження укладеного договору позики відповідач написав відповідну розписку і зобов`язався повернути борг. При цьому, відповідач зобов`язався також виплачувати відсоток за користування позикою 150 доларів США в місяць.

Вказує, що за весь період користування коштами, відповідач частково погасив відсотки у розмірі 2000 доларів США.

Зазначає, що 17.02.2025 року вона звернулась до відповідача із вимогою погасити борг та усі несплачені відсотки у строк до 25 лютого 2025 року. Однак, станом на день звернення до суду позичальник кошти не повернув.

Покликаючись на викладені обставини, просила суд стягнути з відповідача на її користь борг в розмірі 14100 доларів США, з яких: 5000 доларів США основного боргу та 9100 доларів США проценти за користування коштами.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у заяві та просили їх задовольнити.

Відповідач та його представник позовні вимоги визнали частково, вважають їх в частині суми заборгованості необґрунтованою, оскільки позивач приховує від суду, що відповідач повертав їй кошти та загалом їй відшкодував 5000 доларів США. При цьому, залишок боргу складає 1 800 доларів США. Не заперечував щодо стягнення вказаної суми.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадку, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми (ч.1 ст.1047 ЦК України).

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК України).

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року №6-63цс13.

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Судом з`ясовано, що 10.12.2018 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 5000 доларів США, про що написав відповідну розписку (а.с. 9). При цьому, відповідач зобов`язався також виплачувати відсоток за користування позикою 150 доларів США в місяць.

Як слідує із переписування в засобах зв`язку (телефоні), відповідач послідовно і чітко вказував про сплату боргу і в якому розмірі, чого не спростувала і не заперечила в судовому засіданні позивач, а також під час телефонної розмови, запис якої приєднано до матеріалів справи, де сторони узгодили остаточну суму заборгованості саме в розмірі 1800 доларів США.

А тому, з врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що саме вказана сума боргу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно зі ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч.1 ст.192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.192 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим ч. 2 ст.533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити у грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається у гривнях за офіційним курсом Національного банку України.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов`язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня.

Крім того, у ч.2 ст.533 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язані визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 02.07.2014 року №6-79цс14, від 16.09.2015 року №6-190цс15, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, положення чинного законодавства хоч і визначає національну валюту України, як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов`язань в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов`язання у випадку зміни Національним банком України курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти (правова позиція Верховного Суду України, яка висловлена в постановах від 04.07.2011 року №3-62гс11,від 07.10.2014 року №3-133гс14).

Судом встановлено, що в укладеному договорі грошові зобов`язання визначені в іноземній валюті, а саме доларах США, в зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма ч. 2 ст. 533 ЦК України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з позичальника на користь позикодавця слід стягнути заборгованість за договором позики в національній валюті, яка є еквівалентною 1800 доларів США за офіційним курсом Національного банку України на день ухвалення рішення суду, а саме 75114,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, як слідує з матеріалів справи, за подання даного позову позивач сплатила судовий збір у розмірі 4687,96 грн., однак, зважаючи, що судом задоволено позовні вимоги частково в сумі 75114,00 грн., тому на користь позивача слід стягнути у пропорційному розмірі судовий збір, що становить 600,91 грн. ((75114,00/585996,00) * 4687,96).

На підставі ст.ст. 526, 625, 1048-1050 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 7, 8, 10, 11, 12, 13, 83, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1800 доларів США боргу за договором позики, що еквівалентно 75114 (сімдесят п`ять тисяч сто чотирнадцять) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 600 (шістсот) грн. 91 коп. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасниками справи є:

Позивач ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складений 27 жовтня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Р.М. Кихтюк