справа № 492/328/25
провадження № 2/492/580/25
РІШЕННЯ

Іменем України

29 жовтня 2025 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Варгаракі С.М.,

за участю секретаря судового засідання Богдан А.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні дистанційно в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

позивачка ОСОБА_1 ,

представниця позивачки ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

представниця відповідачки ОСОБА_4 ,

встановив:

Описова частина

Стислий виклад позиції позивача

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачки, з урахування зменшених позовних вимог, просила суд стягнути з відповідачки заборгованість за договором позики у розмірі 820 000 грн, посилаючись на те, що 14 лютого 2021 року відповідачка позичила у позивачки 15 000 доларів США та зобов`язалася повернути їх не пізніше 14 травня 2021 року, про що відповідачка написала власноруч позивачці розписку. 15 лютого 2021 року відповідачка позичила ще 5000 доларів США, про що написала власноруч розписку. Відповідачка у строк, встановлений договорами позики грошові кошти не повернула, чим порушила умови договорів позики, у зв`язку з чим позивачка звернулася до суду з вказаним позовом.

Процесуальні дії у справі

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим у справі визначено суддю Варгаракі С.М.

Ухвалою судді Арцизького районного суду Одеської області від 20 березня 2025 року цивільна справа прийнята до провадження, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 24 липня 2025 року закрито провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті.

Позиції учасників справи

Позивачка та її представниця у судовому засіданні позов підтримали, просила його задовольнити, відмовились від частини позовних вимог про стягнення суми відсотків за договором розписки, просили стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 820 000 грн.

Представниця відповідачки позовні вимоги визнала частково, просила стягнути з відповідачки суму основного боргу у розмірі 820 000 грн, сплачені відповідачкою відсотки просила зарахувати в рахунок боргу.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, але до суду від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

Мотивувальна частина

Позиція суду

Розглянувши позовну заяву, вислухавши обґрунтування представниці позивачки, заперечення представниці відповідачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобов`язального права, пов`язані з ухиленням позичальника від виконання своїх обов`язків по поверненню суми позики позикодавцю, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Цивільним Кодексом України.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Відповідно до розписки від 14 лютого 2021 року, ОСОБА_2 , відповідачка у справі, позичила у ОСОБА_1 , позивачки у справі, грошові кошти в сумі 15 000 доларів США, які зобов`язалася повернути до 14 травня 2021 року та сплачувати відсотки за користування позикою у розмірі 2% від суми позики щомісячно.

Також, 15 лютого 2021 року ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 5 000 доларів США.

Зазначені обставини підтверджуються розпискою від 14 лютого 2021 року та від 15 лютого 2021 року (а.с. 5).

02 лютого 2023 року ОСОБА_2 написала власноруч розписку, якою підтвердила факт отримання у позику грошових коштів у розмірі 20 000 доларів США.

З 14 лютого 2021 року по 15 травня 2022 року відповідачка сплачувала відсотки за користування позикою щомісячно, а з 15 травня 2022 року по 14 лютого 2024 року позику не повертала та не сплачувала відсотки, розмір заборгованості за відсотками станом на 14 лютого 2024 року склав 8400 доларів США, що підтверджується розпискою від 15 лютого 2024 року.

19 жовтня 2024 року відповідачка ОСОБА_2 написала власноруч розписку про те, що сума заборгованості за відсотками складає 9400 доларів США.

Таким чином, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли правовідносини, пов`язані з борговими зобов`язаннями і це підтверджується письмовими доказами, дослідженими судом.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожній особі гарантується право звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб здійснюється шляхом вирішення цивільних справ, що згідно вимог ст. 2 ЦПК України являється завданням цивільного судочинства.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

На підставі частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд згідно з статтею 13 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною 2 статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Таким чином, у відповідачки виник обов`язок повернути позикодавцю грошові кошти у такій самій сумі, відповідно до статті 1049 ЦК України.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Таким чином, за своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Наведені обґрунтування стосовно того, що борговим документом, що підтверджує укладання договору позики між відповідачем та позивачем є розписка, яка посвідчує і передання відповідачу визначеної грошової суми, викладені у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, від 18 січня 2017 року у справі № 6-2789цс16, які відповідно до вимог ст. 360-7 ЦК України є обов`язковими для всіх судів України.

У постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 520/11358/15-ц (провадження № 61-7539св21) зроблено висновок, що «тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок».

Вказаний висновок підтриманий Верховним Судом у постанові від 03 листопада 2021 року у справі № 705/3275/18 (провадження № 61-12851св21).

Враховуючи викладене, договір позики підтверджує факт отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 грошових коштів у загальному розмірі 20000 доларів США із зобов`язанням повернути їх у встановлений договором позики строку, тобто до 14 травня 2021 року.

Факт написання розписок та наявність на таких розписок, їх підпису був визнаний відповідачкою, шляхом написання додаткових розписок, а також у судовому засіданні.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що між сторонами в належній формі укладений договір позики, проте відповідачка ОСОБА_2 порушила свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів. Вчинена сторонами письмова форма договору позики є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

ОСОБА_2 зобов`язання за договором позики не виконала, а тому позивачка має право звернутися до суду із за захистом свого порушеного права.

Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно з частиною 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями частини 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Всупереч вимогам зазначеного чинного законодавства відповідачка ОСОБА_2 належним чином свої зобов`язання по поверненню позики не виконала та не здійснила повернення усієї суми позики у встановлений договорами позики грошових коштів строк, у зв`язку з чим допустила наявну заборгованість, що є підставою для стягнення з неї суми позики на користь ОСОБА_1 .

Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідачка не виконала своїх зобов`язань за договором позики, що оформлений розписками, щодо повернення позивачці суми позики, беручи до уваги факт визнання відповідачкою позовних вимог в частині стягнення суми позики у розмірі 820 000 грн, суд дійшов висновку, що заявлені позивачкою вимоги про стягнення на її користь з відповідачки суми позики в розмірі 820 000 грн. є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на вимогах закону.

Заперечення представниці відповідачки щодо зарахування суми сплачених відсотків в рахунок заборгованості за основною сумою боргу суд вважає необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки сплата відсотків у розмірі 2 % від суми позики щомісячно передбачена розпискою, власноруч написаною відповідачкою.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Загальна сума заявлених позовних вимог складала 1 372 506 грн, судовий збір сплачений в сумі 13425,06 грн. (а.с. 1). Рішенням суду задоволено позовні вимоги у розмірі 820 000 грн, що становить 59,74 % від суми заявлених позовних вимог.

Таким чином, відповідно до статті 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам (13425,06 х 59,74 %), що становить 8199,35 грн.

На підставі статей 202, 207, 526, 527, 530, 610, 612, 1046, 1047, 1049 ЦК України, керуючись статтями 2, 5, 7, 12, 13, 19, 48, 76-81, 89, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 273, 280-281, 284, 289, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики від 14 лютого 2021 року та від 15 лютого 2021 року у розмірі 820 000 (вісімсот двадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) судовий збір в розмірі 8199 (вісім тисяч сто дев`яносто дев`ять) гривень 35 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано протягом строку оскарження.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Арцизького районного суду

Одеської області Варгаракі С.М.