Справа № 638/8844/25
Провадження № 2/638/4835/25
РІШЕННЯ

Іменем України

28 жовтня 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Латки І.П.,

за участю секретаря судового засідання Мяснянкіної Г.П.,

учасники справи:

позивач - Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

в с т а н о в и в :

У травні 2025 року Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, в обґрунтування якого зазначило, що має ліцензію та надає послуги з постачання електричної енергії на території Харківської області, зокрема за адресою: АДРЕСА_1 , де відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . Власниками вказаного будинку є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

У відповідності до вимог пунктів 4.3, 4.12, 4.13 ПРРЕЕ та пункту 9.1.1 ККОЕЕ, згідно переданих, від оператора системи розподілу АТ «Харківобленерго» даних щодо обсягів спожитої електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 01.02.2023 р. по 01.03.2025 р, постачальником проведено нарахування заборгованості за спожиту електричну енергію у сумі 31772,48 грн. 07.12.2022 на рахунок ПрАТ «Харківенергозбут» надійшла оплата за спожиту електричну енергію за особовим рахунком № НОМЕР_1 у сумі 800,00 грн, де платником є ОСОБА_2 , що також підтверджує факт споживання відповідачем електричної енергії.

У зв`язку з тим, що несплата відповідачами вартості використаної електроенергії шкодить інтересам товариства, тому ПрАТ «Харківенергозбут» звернулось до суду з цим позовом, в якому з урахуванням зменшених позовних вимог просило суд ОСОБА_1 заборгованість за спожиту електричну енергію за період з 01 лютого 2023 року до 01 березня 2025 року у розмірі 29772,48 грн.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 проти позову заперечувала з наступних підстав.

По-перше, позивачем не надано жодного документа, підтверджуючого наявність відповідного договору про надання послуг попереднім постачальником електроенергії АТ «Харківобленерго» побутовому споживачу електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання ПрАТ «Харківенергозбут» та отримання споживачем за адресою: АДРЕСА_1 електроенергії за спірний період в тих обсягах, що вказані в позовній заяві.

По-друге, лічильник електричної енергії EIC 71073 знаходиться за межами будинку, на окремій території, обгородженій парканом із замком на воротах, ключа від яких у відповідача немає, і ніколи не було. Показники лічильника вона бачила в рахунках, які ПрАТ «Харківенергозбут» вкладав в поштову скриньку будинку до початку воєнного вторгнення Російської Федерації до України 24 лютого 2022 року. В рахунку для сплати за спожиту електричну енергію за розрахунковий місяць були наведені поточні показники лічильника та показники лічильника на початок попереднього місяця, спожитий обсяг електроенергії за розрахунковий місяць, тариф, який діяв на момент формування рахунку, сума здійсненого платежу в попередньому місяці, якщо була недоплата за спожиту електроенергію та загальна сума, що підлягає сплаті на дату формування рахунку. Разом з тим відповідач ставить під сумнів правильність та відповідність дійсності показників лічильника, які передавалися АТ «Харківобленерго» ПрАТ «Харківенергозбут», з огляду на суттєву різницю показників за аналогічні періоди (наприклад, різниця між 2024 і 2025 роками складає 2505 кВт/год; за окремі місяці обсяг спожитої електроенергії відрізняється у декілька разів, зокрема обсяг спожитої електроенергії за квітень 2023 року у період з 01.04.2023 по 01.05.2023 року майже в 5 разів вищій ніж за аналогічний період з 01.04.2024 року по 01.05.2024 року в розмірі 184,00 кВт, і в 1,3 рази вищий за обсяг в лютому місяці 2025 року в розмірі 696,00кВт, що не піддається жодній логіці). Вказані обставини свідчать про недостовірність розрахунку заборгованості, долученого до позовної заяви.

По-третє, позивачем в розрахунку не зазначені здійснені відповідачем платежі протягом періоду, який зазначений позивачем спірним. Зокрема, відповідач вносила платежі за електроенергію протягом спірного періоду на особовий рахунок № НОМЕР_1 , загальна сума яких складає 10200,00 гривень, проте це не відображено в наданому позивачем розрахунку.

По-четверте, до позовної заяви позивачем додана копія типового договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг ( надалі - Договір) без додатку 1 - Заяви приєднання до договору, яка є невід`ємною частиною договору, а отже укласти даний договір без Додатка №1 неможливо.

Крім того, відповідач послалася на форс-мажорні обставини, засвідчені Торгово-промисловою палатою, як на підставу звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язання.

У відповіді на відзив ПрАТ «Харківенергозбут» зазначило, що зняття показів з приладу обліку електричної енергії не відноситься до компетенції ПрАТ «Харківенергозбут». АТ «Харківобленерго» надало інформацію про фактичне споживання електричної енергії, з обсягами, спожитими по особовому рахунку № НОМЕР_1 за період з 01.12.2022 по 01.04.2025, що були визначені згідно з показами лічильника, знятими персоналом АТ «Харківобленерго» або переданими споживачем через «Інтернет-сервіси» Товариства, що у свою чергу підтверджує фактичне споживання електричної енергії за вказаною адресою. Посилання Відповідача на те, що в осіннє-зимовий період опалення будинку здійснюється твердопалевним котлом нічим не підтвердженими та не обґрунтованими належними доказами. Неотримання відповідачем рахунків за спожиту електричну енергію не звільняє від обов`язку сплатити фактично спожиту електричну енергію. Аналогічно, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Щодо форс-мажорних обставин позивач зазначив, що відсутні підстави вважати невиконання споживачем умов договору такими, що сталися внаслідок обставин непереборної сили. Відповідачем не надано відповідних документів ТПП України щодо виникнення обставин непереборної сили та унеможливлення виконання саме зобов`язання за укладеним сторонами Договором внаслідок непереборної сили. Щодо відсутності в розрахунку здійснених відповідачем платежів протягом спірного періоду позивач зазначив, що здійснені оплати були зараховані на погашення заборгованості, яка виникла поза межами спірного періоду (з 01.02.2023 р. по 01.03.2025 р.). У розрахунку основного боргу враховано оплату в розмірі 1837,84 грн, яка частково припадає на спірний період. На підтвердження викладеного до позивач до відповіді на відзив додав розрахунок основного боргу за особовим рахунком № НОМЕР_1 за період з 01.01.2019 р. по 01.03.2025 р. У зв`язку з викладеним позивач просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

ОСОБА_1 подала заперечення на відповідь, в якому зазначила таке. Від початку війни в лютому 2022 року та до початку квітня 2025 року позивач не цікавився показниками лічильника для виконання своїх обов`язків згідно підпункту 2 пункту 7.2 Типового договору, яким передбачено обов`язок постачальника обчислювати і виставляти рахунки споживачу відповідно до вимог та у порядку, передбаченому ПРРЕЕ та цим Договором, а звернувся до адміністратора комерційного обліку АТ «Харківобленерго» лише 08.04.2025 року. Позивач сам наголошує, що обов`язковою умовою для здійснення платежу за спожиту електричну енергію є надання постачальником універсальних послуг та отримання споживачем рахунку на оплату за спожиту електроенергію. Формування та надання рахунку - є обов`язком позивача, як електропостачальника. Що стосується форс-мажорних обставин, то відповідач зазначає, що з введенням Указом Президента воєнного стану на всій території України, який триває й на час проведення провадження у справі, електроенергія не подавалася безперервно, були впроваджені щодобові графіки відключення електроенергії, неодноразово, через пошкодження електромереж, світла не було від двох до трьох діб, а отже про форс-мажорні обставини позивач був обізнаний так само, як і відповідач. Позивач не надав до розрахунку заборгованості акт звіряння, а отже сума заборгованості є спірною та потребує перевірки зарахування усіх здійснених платежів. Щодо показників лічильника та обсягу спожитої електроенергії за спірний період, то значна різниця в обсягу спожитої електроенергії за однаковими періодами є незрозумілою.

В поясненні від 08 вересня 2025 року відповідач просила врахувати здійснені нею розрахунки внесених платежів за електроенергію та відстрочити виконання рішення на 1 рік.

У додаткових поясненнях від 13 жовтня 2025 року позивач зазначив, що рахунки (квитанції) на оплату послуг електропостачання, які надходили до відділення №23 на адресу: АДРЕСА_1 , у період з лютого 2023 по березень 2025 року доставлялися АТ «УКРПОШТА» згідно адреси.

У додаткових поясненнях від 27 жовтня 2025 року відповідач просила застосувати строки позовної давності.

Ухвалою суду від 20 травня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін про судове засідання.

Ухвалою суду від 09 вересня 2025 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та про витребування доказів. Цією ж ухвалою закрито провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_2 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Ухвалою суду від 28 жовтня 2025 року, постановленою без оформлення окремого документа, відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про виклик свідка. Іншою ухвалою суду від 28 жовтня 2025 року, постановленою без оформлення окремого документа, прийнято до розгляду заяву ПрАТ «Харківенергозбут» про зменшення позовних вимог.

У судовому засіданні представник позивача Панкратова М.М. зменшені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 проти позову заперечувала з підстав, викладених у заявах по суті. Просила застосувати позовну давність. У разі задоволення позову просила відстрочити їй виконання рішення на один рік у зв`язку з її скрутним матеріальним становищем, оскільки вона має проблеми зі здоров`ям, потребує лікування, а пенсій їй ще не призначено.

Заслухавши сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 1/2 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформаційною довідкою № 7 від 07.04.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованою за допомогою додатку «Реєстр нерухомості».

На офіційному веб сайті ПрАТ «Харківенергозбут» www.zbutenergo.kharkov.ua розміщено у публічному доступі Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, відповідно до п. 1.1. якого він є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії виключно побутовим та малим непобутовим споживачам постачальником універсальних послуг та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання Споживача до цього Договору, згідно із заявою-приєднання яка є додатком 1 до цього Договору. Укладення цього Договору можливе шляхом підписання заяви-приєднання, за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов у цілому чи частково, в електронному цифровому вигляді (в установленому законодавством порядку).

Умови цього Договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 312 (далі ПРРЕЕ), та є однаковими для всіх споживачів (п.1.2 Договору).

Крім типового договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, на офіційному веб сайті ПрАТ «Харківенергозбут» www.zbutenergo.kharkov.ua у публічному доступі розміщено комерційні пропозиції № 22, № 24, № 26, № 28.

Сторонами визнається, що за адресою: АДРЕСА_1 , відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 (ЕІС код точки обліку 471073) на ім`я споживача ОСОБА_1 , за яким постачається електрична енергія.

Згідно з розрахунком основного боргу за електроенергію по особовому рахунку № НОМЕР_1 за вказаною адресою за період 01.03.2023-01.03.2025 нараховано до сплати за спожиту електричну енергію 30666,96 грн, сплачено споживачем 894,48 грн (за березень 2023 року), заборгованість за спожиту електричну енергію за вказаний період складає 29772,48 грн.

Розрахунок заборгованості містить щомісячний обсяг спожитої електричної енергії, тарифи, щомісячні нарахування та здійснені споживачем оплати.

ОСОБА_1 не заперечувала, що протягом періоду 01.04.2023-01.03.2025 не сплачувала вартість спожитої електричної енергії, доказів протилежного не надала.

Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються ст. 714 ЦК України, ЗУ «Про ринок електричної енергії», Правилами роздрібного ринку електричної енергії», які затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312.

Постановою НКРЕКП від 26.10.2018 № 1268 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо передачі даних побутових та малих не побутових споживачів постачальнику електричної енергії, на якого відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» покладається виконання функції універсальної-послуги на закріпленій території. Згідно Переліку постачальників універсальних послуг на території Харківської області, таким постачальником визначено ПрАТ «Харківенергозбут».

Позивач має ліцензію з постачання електричної енергії (постанова НКРЕКП від 19.06.2018 №505).

Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах.

Правилами ч 1 ст. 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь - якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Положеннями ст. 638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною та вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору

Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товар, надала послуги, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця діє є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії виключно побутовим та малим непобутовим споживачам (далі - споживач) постачальником універсальних послуг (далі - постачальник) та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України шляхом приєднання споживача до цього договору. Умови цього договору є обов`язковими для виконання усіма учасниками роздрібного ринку.

Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (далі - договір) є публічним договором приєднання та розробляється постачальником універсальної послуги на підставі типового договору, форма якого затверджується Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП).

Згідно із ч. 4 ст. 63 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачальник універсальних послуг розміщує договір постачання універсальних послуг на своєму офіційному веб-сайті. Електропостачальник зобов`язаний забезпечити споживачу дистанційний доступ до договору споживача про постачання електричної енергії, укладеного з використанням інформаційно-комунікаційних систем та/або засобів електронної комунікації, додатків до нього, а також до електронних документів, створених у межах виконання договору, та інформації, пов`язаної з виконанням договору, у тому числі через особистий кабінет споживача на своєму офіційному вебсайті.

Згідно з п. 3.1.7 глави 3.1 розділу ІІІ «Правил роздрібного ринку електричної енергії» (далі - Правила), затверджених Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 з доповненнями згідно з Постановою НКРЕКП № 244 від 07.02.2023, договір між електропостачальником та споживачем укладається, як правило, шляхом приєднання споживача за заявою-приєднання до розробленого електропостачальником договору на умовах комерційної пропозиції, розміщеної на офіційному вебсайті електропостачальника.

Відповідно до п. 7 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018 договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії (за умови надання рахунка постачальником універсальної послуги), або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Абзацом п`ятим пункту 13 Перехідних положень Закону України «Про ринок електричної енергії» встановлено, що фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.

Відповідно до п. 13 Перехідних положень вказаного закону, передача постачальнику універсальних послуг персональних даних побутових та малих непобутових споживачів під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу не потребує отримання згоди та повідомлення таких споживачів про передачу персональних даних і вважається такою, що здійснена в загальносуспільних інтересах з метою забезпечення постачання електричної енергії споживачам.

Як встановлено судом, типовий договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, комерційна пропозиція, копія ліцензії на провадження відповідної діяльності та копії інших документів ПрАТ «Харківенергозбут» розміщені на його сайті для публічного доступу: www.zbutenergo.kharkov.ua.

Договір про постачання електричної енергії споживачу є укладеним з моменту, коли споживач акцептував пропозицію оферента повністю та без застережень або у вигляді конклюдентних дій прийняв оферту, або за умови передбачення у договорі або законі не висловив заперечень проти договору (мовчання). Безумовне та повне прийняття умов Договору споживачем, полягає в здійсненні ним дій, спрямованих на отримання послуг. Крім цього, для виникнення правовідносин з постачання електричної енергії споживачу на підставі публічної оферти не потрібно інших доказів, ніж розміщення на сайті підприємства публічного договору та відсутність заперечень з іншої сторони. Оскільки ПрАТ «Харківенергозбут» направило оферту ( розміщений договір про постачання електричної енергії споживачу на офіційному сайті ПрАТ Харківенергозбут zbutenergo.kharkov.ua.) та виконувало послуги з постачання електроенергії, а відповідач не довела, що не користуються цими послугами тобто є такою, що прийняла оферту, а отже, між сторонами виникли правовідносини з приводу надання послуг.

Пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Крім того, за п. 6.2 договору про постачання електричної енергії споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього договору та пов`язаних з постачанням електричної енергії послуг згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п. 9.1. договору, за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством.

Аналіз наведених вище положень свідчить про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Доводи відповідача про відсутність Заяви-приєднання як обов`язкової умови для укладення договору суд відхиляє, оскільки за змістом абз. 5 п. 13 Перехідних положень Закону України «Про ринок електричної енергії» достатнім підтвердженням приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії. У справі, що розглядається встановлено, що ОСОБА_1 фактично споживала електричну енергію, здійснювала оплати (як у лютому 2023 року, так і раніше), відтак приєдналася до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Згідно з п. 4.1. ПРРЕЕ, розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на роздрібному ринку, між учасниками цього ринку здійснюються у грошовій формі відповідно до укладених договорів.

Відповідно до п. 4.7. ПРРЕЕ, оплата електричної енергії здійснюється побутовим споживачем, виходячи з умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг і може, зокрема бути у формі оплати за фактично відпущену електричну енергію відповідно до даних комерційного обліку.

Згідно з п. 4.8. ПРРЕЕ, форма та порядок оплати, терміни (строки) здійснення попередньої оплати, планових платежів та остаточного розрахунку зазначаються у договорі між електропостачальником та споживачем про постачання електричної енергії споживачу (комерційній пропозиції до договору).

Пунктом 4.12 ПРРЕЕ передбачено, що плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.

Згідно з п. 5.10 Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг оплата рахунка постачальника має бути здійснена споживачем у строк, визначений в комерційній пропозиції, яка є додатком 3 до цього договору. За умовами п. 3 комерційної пропозиції розрахунковим періодом є календарний місяць; оплата електричної енергії, в тому числі послуги з розподілу електричної енергії, здійснюється споживачем один раз за фактичний обсяг відпущеної електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом), на підставі виставленого рахунку споживачу постачальником, в якому зазначаються сума до сплати за електричну енергію, в тому числі послуги з розподілу електричної енергії.

Відповідно до п. 6.2 Договору споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього договору та пов`язаних з постачанням електричної енергії послуг згідно з умовами цього договору.

За правилами ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

За змістом ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивач належними, допустими та достовірними доказами довів постачання відповідачу електричної енергії у обсязі 10941 кВт/год. на суму 30666,96 грн, які сплачено відповідачем лише частково, а саме 894,48 грн, у зв`язку з чим заборгованість ОСОБА_1 за спожиту електричну енергію за період 01.03.2023-01.03.2025 складає 29772,48 грн.

Відповідач всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України зазначений розмір заборгованості не спростувала, доказів своєчасної та повної оплати електричної енергії не надала, навпаки підтвердила, що дійсно не сплачувала в повному обсязі вартість спожитої електричної енергії.

Доводи відповідача про суперечливість та недостовірність показників лічильника за вказаний період ґрунтуються на припущеннях відповідача, жодним доказом не підтверджені.

При цьому, суд враховує, що зазначені в розрахунку показники лічильника підтверджується листом АТ «Харківобленерго» від 15.04.2025 № 05-56ppe/18-1472 щодо надання інформації про фактичне споживання електричної енергії по особовому рахунку № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 .

Доказів того, що відповідач зверталася до АТ «Харківобленерго» з претензіями чи іншими заяви про невідповідність показників, ініціювала складання акту звірки показників тощо матеріали справи не містять.

Доводи відповідача про те, що їй не надавалися рахунки на оплату електричної енергії протягом спірного періоду спростовуються листом АТ «Укрпошта» № 1.30.002.-34736-25 від 23.09.2025, відповідно до якого за повідомленням відділення №23 м. Харків, рахунки (квитанції) на оплату послуг електропостачання, які надходили до відділення №23 на адресу: АДРЕСА_1 , у період з лютого 2023 по березень 2025 року доставлялися згідно адреси.

Верховний Суд послідовно дотримується позиції, що добросовісне виконання працівниками «Укрпошти» своїх службових обов`язків презюмується. Відступу від вказаної позиції не було. Таким чином, за відсутності доказів протилежного, доставлення рахунків (квитанцій) на оплату послуг електропостачання працівниками поштового зв`язку на адресу: АДРЕСА_1 , у період з лютого 2023 по березень 2025 року презюмується.

Крім того, суд зазначає, що неотримання відповідачем рахунків на оплату не звільняє останню від обов`язку зі сплати спожитої електричної енергії, оскільки вона, усвідомлюючи, що споживає електричну енергію, будучи обізнаною про тарифи, навіть не отримуючи відповідні рахунки (квитанції), повинна була діяти добросовісно, проявити розумну ініціативну поведінку, щоб дізнатися вартість спожитої електроенергії та сплатити її вартість. Натомість відповідач, усвідомлюючи, що споживає електричну енергію, тобто товар, який має визначену ціну, не вжила жодних дій для належного виконання своїх зобов`язань зі своєчасної та повної оплати спожитої електричної енергії.

Доводи відповідача про неврахування позивачем усіх здійснених нею оплат спростовуються наданими позивачем розрахунками, в яких відображені усі здійснені відповідачем оплати. При цьому, більшість оплат не стосується спірного періоду.

Щодо заяви про застосування позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У позовній заяві позивач просив стягнути заборгованість за період з 01.02.2023-01.03.2025. Позовну заяву подано до суду 13 травня 2025 року.

Таким чином, трирічну позовну давність щодо позовних вимог не пропущено, у зв`язку з чим відсутність підстави для застосування наслідків спливу позовної давності.

Враховуючи позицію ЄСПЛ у справі «Трофимчук проти України» (№ 4241/03, §54, 28.10.2010), відповідно до якої суди зобов`язані обґрунтовувати рішення, але не зобов`язані відповідати на кожен довід, суд зазначає, що всі ключові питання у справі розглянуто та істотні доводи оцінено. Інші доводи відповідача є несуттєвими, не впливають на вирішення спору, а тому не потребують окремої оцінки.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач невиконанням зобов`язання з оплати спожитої електричної енергії за період 01.02.2023-01.03.2025 на суму 29772,48 грн порушила цивільні права та законні інтереси ПрАТ «Харківенергозбут», що є підставою для судового захисту таких прав та інтересів позивача в обраний ним спосіб.

У зв`язку з викладеним суд задовольняє позовні вимоги ПрАТ «Харківенергозбут» у повному обсязі та стягує з ОСОБА_1 заборгованість за спожиту електричну енергію за період з 01 лютого 2023 року до 01 березня 2025 року у розмірі 29772,48 грн.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Щодо відстрочення виконання судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Із системного аналізу ст. 267, 435 ЦПК України вбачається, що для відстрочення виконання рішення мають реально виникнути чи існувати виняткові обставини. При цьому суд повинен виходити із засад доцільності та необхідності захисту інтересів, насамперед, стягувача, права якого підтверджені судовим рішенням.

Перелік обставин, що можуть бути підставою для відстрочки або розстрочки виконання, зміни чи встановлення способу і порядку виконання рішення, не є вичерпним.

З наданих ОСОБА_1 медичних довідок встановлено, що має проблеми зі здоров`ям, періодично проходить курси лікування.

Рішенням ГУ ПФ України в Харківській області від 01.02.2023 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з недостатністю страхового стажу. Дата, з якої вона має право на пенсію, 13 лютого 2026 року.

Як пояснила в судовому засіданні відповідач, вона не має на теперішній час офіційного доходу, єдиним джерелом її мінливого доходу є її домогосподарство. Після призначення пенсії вона зможе накопичити кошти та сплатити заборгованість.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відмова у відстроченні виконання рішення порушить розумний баланс між інтересами позивача на виконання рішення та мінімальними правами відповідача на необхідний життєвий рівень, зумовить невиправдане обмеження прав відповідача, викликане заходами примусового виконання рішення, покладе на відповідача надмірний тягар. На переконання суду, відстрочення виконання рішення на один рік не матиме суттєвого негативного впливу на майновий стан позивача, враховуючи ціну позову та баланс підприємства позивача, стимулюватиме відповідача до виконання рішення в добровільному порядку без застосування заходів примусового виконання рішення по закінченню строку відстрочення.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги відсутність вини відповідача у виникненні обставин, які перешкоджають негайному та виконанню рішення, виходячи зі стягнутого рішенням суду розміру заборгованості та майнового стану відповідача, суд вважає за доцільне відстрочити виконання рішення суду на 1 рік до 28 жовтня 2026 року.

Керуючись ст. 4, 10, 12-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 267, 268, 273, 279 352, 354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» (адреса: вул. Гоголя, 10, м. Харків, 61057, ) заборгованість за спожиту електричну енергію за період з 01 лютого 2023 року до 01 березня 2025 року у розмірі 29772,48 грн (двадцять дев`ять тисяч сімсот сімдесят дві гривні 48 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» (адреса: вул. Гоголя, 10, м. Харків, 61057, ) судовий збір у розмірі 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок).

Відстрочити виконання рішення на строк 1 (один) рік до 28 жовтня 2026 року.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 31 жовтня 2025 року.

Суддя І.П. Латка