Єдиний унікальний номер 205/2421/25
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 жовтня 2025 року Новокодацький районний суд міста Дніпра в складі:
головуючого судді - Терещенко Т.П.,
за участю секретаря судового засідання Мадьонової Я.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі заяву представника заявника ОСОБА_1 адвоката Чуб Вероніки Сергіївни про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
16 жовтня 2025 року представник заявника ОСОБА_1 адвокат Чуб В.С. сформувала в системі «Електронний суд» заяву про ухвалення додаткового рішення, яка зареєстрована канцелярією суду 20 жовтня 2025 року. В заяві просила ухвалити додаткове рішення по справі 205/2421/25 та стягнути з ТОВ «Діджи Фінанс» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 7528 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 484,48 грн. В обґрунтування зазначила, що у відзиві на позовну заяву було вказано, що у зв`язку з розглядом справи в суді ОСОБА_1 поніс або планує понести судові витрати, що складаються з витрат на професійну правову допомогу у розмірі 9 000 грн., з яких 5 000 грн. у провадженні про перегляд заочного рішення суду та 4 000 грн. у провадженні про стягнення заборгованості. Заява про перегляд заочного рішення була задоволена судом. Крім того, при подачі заяви про перегляд заочного рішення відповідачем було сплачено судовий збір у розмірі 484,48 грн., що також становлять понесені судові витрати відповідача. Зазначає, що позовні вимоги позивача при вирішенні справи були задоволені судом частково, а саме на 36,8%, відповідно у задоволенні 63,2% позовних вимог було відмовлено, тому відповідач вважає за доцільне стягнути з позивача понесені відповідачем витрати на професійну правову допомогу у розмірі: 5 000 грн. + 4 000 грн. х 63,2% = 5 000 грн. + 2 528 грн. = 7 528 грн.
Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 21 жовтня 2025 року прийнято до розгляду заяву представника заявника (відповідача) ОСОБА_1 адвоката Чуб В.С. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі з призначенням судового засідання.
Представник заявника Чуб В.С. у своїй заяві про ухвалення додаткового рішення просила розглянути заяву про ухвалення додаткового рішення без її участі та без участі Цимбала В.Р.
Представник ТОВ «Діджи Фінанс» у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, однак заперечень проти заяви суду не представив.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши заяву представника заявника та матеріали справи, суд дійшов таких висновків.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Враховуючи, що рішення суду у цій справі було ухвалено 14 жовтня 2025 року, заявник звернулась 16 жовтня 2025 року з заявою про ухвалення додаткового рішення в частині розподілу судових витрат на правничу допомогу у визначені ч. 8 ст. 141 ЦПК України строки.
Положеннями ч. ч. 1-2 ст. 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Частиною 1 та пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
В матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву, в якому представником відповідача було зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат складає 9 000 грн. у вигляді витрат на правову допомогу.
Як вбачається з матеріалів справи, правову допомогу відповідачу ОСОБА_1 на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги №113 від 27 травня 2025 року надавало Адвокатське об`єднання «СМ ЛОУ ЕДЖЕНСІ», в особі адвоката Чуб В.С., яка діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Серії ДП №5737, виданого Радою адвокатів Дніпропетровської області 29 лютого 2024 року та ордера на надання правничої допомоги Серії АЕ №1393745, виданого 06 червня 2025 року
Пунктами 3.1., 3.2. вказаного договору передбачено, що розмір гонорару за надання правової допомоги, передбаченої цим договором, встановлюється за взаємною згодою сторін, а суми гонорару відображаються Адвокатським об`єднанням у актах про надання правової допомоги, які складаються за потреби та передаються клієнту (або його уповноваженій особі) особисто або передаються засобами поштового чи електронного зв`язку за вказаною адресою.
Крім того, зі змісту специфікації №2 від 27 травня 2025 року до договору про надання правничої (правової) допомоги №113 від 27 травня 2025 року вбачається перелік юридичних послуг: супровід судової справи №205/2421/25 в частині перегляду заочного рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 21 травня 2025 року на суму 5 000 грн., а зі змісту специфікації №3 від 23 липня 2025 року до договору про надання правничої (правової) допомоги №113 від 27 травня 2025 року вбачається перелік юридичних послуг: супровід судової справи №205/2421/25 в суді першої інстанції на суму 4 000 грн.
В матеріалах справи також наявні: акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №9 від 21 липня 2025 року до специфікації №2 від 27 травня 2025 року на суму 5 000 грн.; акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №17 від 16 жовтня 2025 року до специфікації №3 від 23 липня 2025 року на суму 4 000 грн., а також квитанції до прибуткового касового ордера №001 від 27 травня 2025 року на суму 5 000 грн. та від 23 липня 2025 року - 4 000 грн.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06 березня 2019 року у справі №922/1163/18.
Також слід зазначити, що відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.
Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих адвокатом доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічний висновок викладено в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката.
Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.
Статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих за складністю доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання), розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Не погодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
Частиною 1 статті 26 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: договір про надання правничої допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги.
Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно з ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 вказується, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Також у додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч. 4 ст. 137 ЦПК України.
Відповідно до висновків Верховного Суду у постановах від 19 січня 2023 року у справі №345/136/18, від 22 березня 2023 року у справі № 758/6113/19 суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд вважає, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідачів про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, п. 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 у справі №904/4507/18).
Отже, розглядаючи надані представником ОСОБА_1 докази понесених витрат на правову допомогу, суд враховував правові позиції Верховного Суду і практику Європейського суду з прав людини, та дійшов висновку, що розмір заявлених представником заявника витрат на правову допомогу відповідає повною мірою критерію реальності адвокатських витрат та критерію розумності їх розміру.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи вищезазначене, визначаючи сукупний розмір зазначених витрат на правову допомогу, який підлягає відшкодуванню, застосовуючи наведені правові висновки щодо реальності (дійсності та необхідності) витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку, що заявлені стороною відповідача витрати на правову допомогу відповідають критерію реальності та є співмірними з обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).
При цьому, зважаючи на те, що заяву про перегляд заочного рішення було задоволено, а також беручи до уваги часткове задоволення позовної заяви, суд вважає необхідним задовольнити заяву представника відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу на користь позивача, оскільки заява про перегляд заочного рішення була задоволена судом, а при подачі заяви про перегляд заочного рішення відповідачем було сплачено судовий збір у розмірі 484,48 грн., що також становлять понесені судові витрати відповідача.
Крім того, позовні вимоги при вирішенні справи були задоволені судом частково, а саме на 36,8%, відповідно у задоволенні 63,2% позовних вимог було відмовлено, отже витрати на професійну правову допомогу складають 7 528 грн. (5 000 грн. + 4 000 грн. х 63,2% = 5 000 грн. + 2528 грн.).
Таким чином, суд вважає, що заявлені до стягнення витрати на правничу допомогу в розмірі 7 528 грн. відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також не суперечать принципу розподілу таких витрат та за відсутності заперечень зі сторони позивача щодо їх не співмірності, а вимоги про стягнення судового збору є доведеними та обґрунтованими, тому заява підлягає задоволенню у повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 247, 260, 261, 270, 352 ЦПК України, суд
Заяву представника заявника ОСОБА_1 адвоката Чуб Вероніки Сергіївни про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Апеляційна скарга на додаткове рішення може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя: Т.П. Терещенко