Справа №333/3919/25
Провадження №2/333/3019/25
23 жовтня 2025 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі:
судді Круглікової А.В.,
за участю секретаря судового засідання Єрмоленко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу
за позовом: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1
до відповідача - 1: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2
до відповідача - 2: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2
до відповідача - 3: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2
до відповідача - 4: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2
до відповідача - 5: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3
про визнання договору дійсним та визнання права власності,
ВСТАНОВИВ:
07.05.2025 позивач ОСОБА_1 звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом доОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання договору дійсним та визнання права власності.
Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до умов договору купівлі продажу від 17.12.1997 їй на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_4 . На той час ОСОБА_1 перебувала в шлюбі з ОСОБА_7 , але фактично вони разом вже не проживали. 25.12.1999 шлюб між ними було розірвано. ОСОБА_1 за власні кошти придбала ОСОБА_7 інше житло, у вигляді 1/5 частини квартири спільного заселення у вигляді кімнати АДРЕСА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_7 помер, спадщину після його смерті прийняла дружина ОСОБА_6 . ОСОБА_1 вирішила відчужити квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , але нотаріусом було відмовлено у вчиненні правочину, оскільки договір було посвідчено на товарній біржі та у період перебування у зареєстрованому шлюбі.
На підставі викладеного, враховуючи відмову нотаріуса у вчиненні правочину, позивачка вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав.
В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, про час та місце були повідомлені своєчасно та належним чином, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій вказали, що позовні вимоги підтримують, просять позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечують.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
На підставі викладеного, керуючись ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності відповідачів на підставі наявних у ній доказів та відповідно до ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача, ухвалити заочне рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 17.12.1997 між ОСОБА_2 ,ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу нерухомості №839, за умовами якого продавець продав, а покупець придбав об`єкт продажу: двокімнатну квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею 45,96 кв.м., житловою площею 31,6 кв.м.
Відповідно до технічного паспорту від 03.11.1997 (реєстрація поточних змін від 19.12.1997), власником квартири АДРЕСА_6 є ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 839, зареєстрований на ЗСТБ від 17.12.1997.
З матеріалів спадкової справи №406/2012 слідує, що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області 17.08.2012, про що зроблено відповідний актовий запис №4741.
Згідно з заявою від 16.08.2012 дружина померлого ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_7 , ОСОБА_6 звернулася до Першої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а саме: частина квартири АДРЕСА_7 ; земельна ділянка.
На сьогоднішній момент позивачка проживає у вказаній квартирі, сплачує необхідні платежі.
Наразі у позивачки виникла необхідність відчуження вказаної квартири, проте, нотаріус відмовляється посвідчувати правочин, оскільки договір купівлі-продажу укладено під час перебування в офіційному шлюбі, на біржі та не посвідчено нотаріально. Таким чином, через неналежне оформлення договору купівлі-продажу, позивачка позбавлена можливості реалізувати своє право власника на розпорядження своїм майном.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 47 ЦК України в ред. 1963 року, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Як встановлено вище судом, сторони повністю виконали спірний договір, проте на теперішній час наявні обставини, що унеможливлюють позивачу нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу №839 від 17.12.1997, чим порушено права позивача як власника спірного майна.
З огляду на зазначені обставини суд вважає, що позивачем надані належні докази на підтвердження факту укладення вищевказаного договору купівлі-продажу квартири, його виконання та обставини, які свідчать про неможливість подальшого нотаріального посвідчення угоди, а відтак приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання в судовому порядку дійсним договору купівлі-продажу спірної квартири. У зв`язку з чим, позовні вимоги про визнання договору купівлі - продажу дійсним задовольняються судом.
Відповідно до частин першої-третьої статті 48 Закону України «Про власність» в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, Україна законодавчо забезпечує громадянам, організаціям та іншим власникам рівні умови захисту права власності. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків. Захист права власності здійснюється, зокрема, судом.
Крім того, ст. 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Правова позиція щодо можливості захисту права власності позивача шляхом його визнання ґрунтується на практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягає використанню національними судами України як джерело права.
У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі «Онерільдіс проти Туреччини» Європейський суд з прав людини визнав, що поняття «майно» охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів право домагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні «законне сподівання стосовно ефективного здійснення права власності».
Згідно з положень статті 1-ої Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі «Ятрідіс проти Греції» зазначив, що володіння майном повинно бути законним.
З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання дійсним договору купівлі продажу від 17.12.1997 квартири за адресою: АДРЕСА_4 та визнання за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на цю квартиру є обґрунтованими, такими, що відповідають переліченим нормам закону, доведеними вищевказаними належними та допустимими доказами і підлягають задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 141, 258-259, 263-268, 274, 279 ЦПК України, суд
Визнати дійсним договір від 17.12.1997 купівлі продажу квартири за адресою: АДРЕСА_4 .
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) право особистої приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя А.В.Круглікова