Провадження № 22-ц/812/1799/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 жовтня 2025 року м. Миколаїв

справа № 477/888/25

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,

переглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» на рішення Вітовського районного суду Миколаївської області, ухвалене 07 серпня 2025 року під головуванням судді Семенової Л.М., повне рішення складено цього ж дня,

У С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» (далі ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позивач зазначав, що 07 липня 2020 року між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №, право вимоги за яким відповідно до укладеного договору факторингу між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» від 21 червня 2024 року перейшло до ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС». За умовами договору відповідач отримала кредит у розмірі 54218 грн 00 коп. на споживчі потреби з фіксованою ставкою 40 % річних за користування кредитом.

Позивач вказує, що відповідачка умови кредитного договору від 07 липня 2020 року № належним чином не виконувала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 80093 грн 65 коп., що складається з: 43701 грн 35 коп. заборгованість за тілом кредиту, 36392 грн 30 коп. заборгованість за відсотками, яку позивач просив стягнути. Також просив стягнути 9200 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Вітовського районного суду Миколаївської області від 07 серпня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення суд виходив з того, що прізвище позичальника за кредитним договором «Колеснік» не відповідає прізвищу боржника « ОСОБА_2 », щодо якого до позивача перейшло право грошової вимоги за договором факторингу та позивач жодним чином не обґрунтував вказану невідповідність у позовній заяві. У зв`язку з чим прийшов до висновку про недоведеність позивачем позовних вимог.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС», посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просило рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю позовних вимог. Так з матеріалів справи вбачається, що 21 червня 2024 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу, відповідно до якого первісний кредитор відступив право вимоги зокрема і до боржника ОСОБА_3 . Факт виконання умов договору факторингу підтверджується актом приймання-передачі реєстру боржників від 21 червня 2021 року та платіжною інструкцією, за якою ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» перерахувало на рахунок АТ «ОТП Банк» суму грошових коштів відповідно до п. 4.2 договору факторингу. Окрім цього позивач звертав увагу, що в договорі факторингу окрім прізвища боржника існують інші ідентифікуючі ознаки відповідача до якого він набув право вимоги, зокрема: номер та дата кредитного договору, імя та по батькові, реєстраційний номер картки платника податку, який у відповідності до Положення про реєстрацію фізичних осіб-платників податків є незмінним протягом всього життя фізичної особи. Таким чином, у сукупності достатньо ідентифікуючих ознак, окрім прізвища відповідача, в якому здійснили технічну помилку в одній літері, якими підтверджується той факт, що саме до ОСОБА_3 позивач набув право вимоги.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК справа розглядається апеляційним судом без виклику учасників справи. Учасники справи, про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Позивач - шляхом отримання повістки в електронному кабінеті у підсистемі ЄСІТС; відповідач - шляхом направлення повістки на адресу її проживання, яка повернулась до суду без її вручення адресату з відміткою пошти про причину невручення: «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним повідомленням.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із недоведеності позовних вимог у зв`язку з розбіжністю прізвища позичальника за кредитним договором та прізвищем боржника, щодо якого до позивача перейшло право грошової вимоги за договором факторингу.

Проте колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 07 липня 2020 року між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № у відповідності до якого відповідач отримала кредит в сумі 54218 грн. на споживчі цілі. Строк кредитування - 60 місяців, із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі фіксованої процентної ставки - 40% річних, зі щомісячним погашенням заборгованості за тілом і процентами відповідно до графіку платежів, що є додатком до кредитного договору, та строком повернення кредитних коштів не пізніше 07 липня 2025 року. Даний договір підписаний відповідачем ОСОБА_1 .

Викладені обставини підтверджуються копіями цього Кредитного договору з графіком платежів до нього та анкетами-заявами ОСОБА_4 (а.с.6-9).

21 червня 2024 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» був укладений Договір факторингу № 21/06/24.

Предметом договору факторингу № 21/06/24 від 21 червня 2024 року є відступлення прав вимоги згідно Реєстру боржників.

Пунктом 1.2. визначено, що Фактор передає грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату відповідно до умов цього Договору.

Відповідно до п. 1.3. Договору Фактор одержує право (замість Клієнта) вимагати від Боржників належного виконання всіх зобов`язань за Кредитними договорами.

Право вимоги переходить до Фактора з моменту підписання сторонами Договору (п.6.2.3).

Відповідно до Актів приймання-передачі від 21 червня 2024 року та Витягу з Реєстру боржників № 1 до Договору факторингу № 21/06/24 від 21 червня 2024 року до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 на загальну суму 80093,65 грн. (а.с. 14 зв., 15, 22,23).

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина 1 статті 1077 ЦК України).

Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Враховуючи наведені положення закону та зміст долучених позивачем договору факторингу, реєстру боржників, платіжних інструкцій колегія суддів вважає, що позивач належними та допустимими доказами довів той факт, що набув право вимоги до позичальника за кредитним договором № від 07 липня 2020 року.

З Витягу з реєстру боржників слідує, що до позивача перейшло право вимоги до позичальника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за кредитним договором № від 07 липня 2020 року в сумі 80093,65 грн. Зі змісту кредитного договору № від 07 липня 2020 року слідує, що позичальником є ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ). На переконання колегії суддів сама по собі розбіжність у зазначенні однієї літери у прізвищі позичальника («и» замість «і») за наявності інших відомостей, які є достатніми для ідентифікації особи позичальника за кредитним договором, свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції щодо недоведеності порушення позивачем факту переходу до нього права грошової вимоги до відповідачки.

Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позичальник ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором виконувала неналежним чином, в зв`язку з чим виникла заборгованість.

Згідно долученої позивачем виписки з особового рахунку та розрахунку заборгованості загальна заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 21 червня 2024 року складає 80093 грн 65 коп. з яких: 43701 грн 35 коп. сума заборгованості за кредитом; 36392 грн 30 коп. сума заборгованості за процентами. (а.с. 23, 31).

Матеріали справи не містять відомостей, які б спростовували правильність поданого позивачем розрахунку заборгованості, а відтак такий розрахунок є належним та допустимим доказом, який підтверджує заборгованість за укладеним договором.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно наданого розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку відповідач ОСОБА_1 частково сплачувала заборгованість за договором.

З огляду на вищевикладені вимоги закону та встановлені обставини справи з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню 80 093 грн 65 коп. з яких: 43701 грн 35 коп. сума заборгованості за кредитом; 36392 грн 30 коп. сума заборгованості за процентами.

За таких обставин, оскільки судом першої інстанції були неповно з`ясовані обставини справи, якими ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» обґрунтовував свої вимоги, що призвело до помилкового висновку про відмову в задоволенні позову, то відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду рішення суду скасовано, ухвалено нове про задоволення позову наявні підстави для відповідної зміни розподілу судових витрат, який зробив суд першої інстанції, і які в цій справі покладаються на відповідача, а також, відповідно необхідно розподілити судові витрати, понесені сторонами в апеляційній інстанції.

Так, при зверненні до суду з позовною заявою та апеляційною скаргою позивач сплатив, відповідно 3028 грн 00 коп. за подання позовної заяви (а.с. 1) та 4542 грн. 00 коп. - за подання апеляційної скарги (а.с. 59) а всього 7570 грн 00 коп. судового збору, що підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача.

За правилами статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина 1).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (частина 2 статті 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (частина 3 статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 137 ЦПК України).

У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 137 ЦПК України).

Клопотання про зменшення таких витрат матеріали справи не містять.

У позовній заяві ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» просило стягнути з відповідачки 9200 грн. витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді першої інстанції адвокатом Литвиненко О.І., надавши відповідні докази таких витрат: договір про надання правничої допомоги № 03-07/24 від 03 липня 2024 року, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжну інструкцію від 01 жовтня 2024 року на суму 9200 грн.

Відповідно акту приймання-передачі наданих послуг від 15 липня 2024 року, наданого на підтвердження факту надання правничої допомоги, слідує, що вказані витрати стосуються вартості наданих послуг: первинної консультації (0,5 год 1000 грн.), правового аналізу наявних у замовника документів по справі (2 години 4000 грн.), підготовки та подання позовної заяви (2,1 годин 4200 грн.).

Отже з відповідачки на користь позивача підлягає стягнення 9200 грн. витрат на правову допомогу, надану в суді першої інстанції.

За такого апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 367-369, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» задовольнити.

Рішення Вітовського районного суду Миколаївської області від 07 серпня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» () заборгованість за кредитним договором № від 07 липня 2020 року в загальному розмірі 80093 грн 65 коп. (вісімдесят тисяч дев`яносто три гривні шістдесят п`ять копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» () витрати по сплаті судового збору за позовну заяву та за апеляційну скаргу в розмірі 7570 грн 00 коп. (сім тисяч п`ятсот сімдесят гривень) та витрати на правову допомогу в суді першої інстанції у розмірі 9200 грн (дев`ять тисяч двісті гривень).

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді Н.В. Самчишина

Т.В.Серебрякова

Повне судове рішення складено 27 жовтня 2025 року