Провадження № 2/191/186/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
28 жовтня 2025 року м. Синельникове
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - Порошиної О.О.
за участю секретаря Яришевої Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Луганської міської ради про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, -
Таким чином, з урахуванням викладеного, а також того, що обов`язкова реєстрація (інвентаризація) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ могла здійснюватися виконавчими комітетами місцевих рад, вважаю, що свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_5 від 06.08.1997 року, технічним паспортом на приватизовану квартиру АДРЕСА_2 , підтверджує належність кватири матері позивача в 3/4: 1/4 власна частка та в подальшому, шляхом успадкування, нею 1/4 після смерті чоловіка, ОСОБА_4 , та 1/4 після смерті матері, ОСОБА_3 , як спадкодавцю.
Враховуючи вищевикладені обставини просить суд визнати, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_8 в порядку спадкування за законом право власності на 3/4 ідеальних частин квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 62,2 кв.м., складається з 3 кімнат житловою площею 44,5 кв.м., у тому числі: 1-а кімната 20,7 кв.м., 2-а кімната 11,1 кв.м., 3-я кімната 12,7 кв.м., кухні площею: 6,8 кв.м., ванної кімнати площею 2,0 кв.м., вбиральні (поєднаної) 0,9 кв.м., коридору 5,6 кв.м., вбудованої шафи 0,4; 0,4, лоджією 3,3 (1,6) кв.м., висота приміщень 2,5 м, що належали померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .
У судове засідання представник позивача ОСОБА_5 не з`явилася, але до його початку надала заяву про розгляд справи у її та позивача відсудність за наявними матеріалами справи.
Позивач в судове засідання не з`явилася, попередньо надавала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.
Представник Виконавчого комітету Луганської міської ради в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України». Заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідача також не надходило.
Заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис №2569.
Позивач зазначає, що відкрилася спадщина на 3/4 частини квартири АДРЕСА_2 .
Позивачем надано копію Свідоцтва про право власності на житло від 06.08.1997 р. видане відділом приватизації житлового фонду Луганської міської Ради народних депутатів Відповідно до вищевказаного свідоцтва власниками квартири площею 62,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 є: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 в рівних частках, тобто по 1/4 частині квартири.
Згідно з Технічним паспортом на приватизовану квартиру АДРЕСА_2 , що є додатком до Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, квартира розташована на 5-му поверсі 9-ти поверхового будинку та складається з 3-х кімнат житловою площею 44,5 кв.м., в тому числі: 1-а кімната 20,7 кв.м., 2-а кімната 11,1 кв.м., 3-я кімната 12,7 кв.м., кухні площею: 6,8 кв.м., ванної кімнати площею 2,0 кв.м., вбиральні (поєднаної) 0,9 кв.м., коридору 5,6 кв.м., вбудованої шафи 0,4; 0,4, лоджією 3,3 (1,6) кв.м., висота приміщень 2,5 м.
Відомостей, про те, що вказане свідоцтво було зареєстровано у бюро технічної інвентаризації на праві власності за ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 матеріали справи не містять.
Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №357083102 станом на 05.12.2023 року, інформація щодо власників вказаного майна також відсутня.
Відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_6 виданого 02.01.2002 року відділом реєстрації актів громадського стану Жовтневого району управління юстиції міста Луганська, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_7 виданого 03.02.2023 року відділом державної реєстрації актів громадського стану у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) помер ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 .
За даними спадкового реєстру спадкові справи після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не заводились.
08.12.2023 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Товянського С.Я. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Постановою приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Товянського С.Я. від 08.12.2023 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, які зазначені в постанові.
Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного.
Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Пунктами 2-4 статті 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що на тимчасово окупованій території право власності охороняється згідно із законодавством України. За державою Україна, Автономною Республікою Крим, територіальними громадами, у тому числі територіальною громадою міста Севастополя, державними органами, органами місцевого самоврядування та іншими суб`єктами публічного права зберігається право власності та інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території. За фізичними особами, незалежно від набуття ними статусу біженця чи іншого спеціального правового статусу, підприємствами, установами, організаціями зберігається право власності та інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території, якщо воно набуте відповідно до законів України.
Положення Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлюють порядок прийняття спадщини в разі, якщо останнім місцем проживання спадкодавця є тимчасово окупована територія, і надають право спадкоємцям реалізувати свої права щодо спадкового майна на території України в загальному порядку (стаття 11-1).
Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до ч. 1ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Положеннями ст. 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права в установленому законодавством України порядку.
Для набуття права власності в установленому законом порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
До 2013 року реєстрація права власності на майно проводилася реєстраторами бюро технічної інвентаризації на підставі Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерство юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 року, який втратив чинність у зв`язку із прийняттям Наказу Міністерства юстиції України № 1844/5 від 14.12.2012 року «Про затвердження Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна».
Судом встановлено, що спадкове майно знаходиться на тимчасово окупованій території, при цьому відомості про право власності нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 до Державного реєстру речових прав не внесені.
Суд враховує, що для встановлення обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право.
На підтвердження права власності спадкодавця на 1/3 частину вказаної вище квартири позивач надав копію свідоцтва про право власності на житло від 06.08.1997 року, на якому відсутній напис, що вказане свідоцтво було зареєстроване у БТІ, а також не надано реєстраційне посвідчення на підтвердження реєстрації права власності відповідно до закону.
Також суд зауважує на тому, що позивач не надав жодних доказів на підтвердження того, що вона зверталася до архівних установ БТІ з запитами щодо надання будь-якої інформації про реєстрацію права власності на квартиру у реєстраційних книгах БТІ.
Згідно ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
На підставі викладеного, надавши оцінку доказам у справі, суд доходить висновку, що позовні вимоги не підтверджені документально, оскільки позивач не надав належних і достатніх доказів на підтвердження набуття спадкодавцем права власності на вказану вище квартиру у встановленому законодавством України порядку, у зв`язку з чим позовна заява є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76-81, 259, 263-265, 280-289, 354, 355 ЦПК України, -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Луганської міської ради про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом- відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. О. Порошина