Справа № 450/2384/23 Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/811/1756/25 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
Провадження №22-ц/811/1757/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Хоцяновича О.В.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 січня 2025 року та додаткове рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 лютого 2025 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Шаравари Оксани Романівни про визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У травні 2023 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» (далі ТОВ ФК «Поліс») звернулось до суду з позовом, в якому просило: визнати незаконною бездіяльність приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Шаравари О.Р. у вигляді невидачі постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а також невидачі дубліката іпотечного договору від 21.03.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Шараварою О.Р. та зареєстрованого в реєстрі за №479; зобов`язати приватного нотаріуса Шаравару О.Р. видати дублікат іпотечного договору від 21.03.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Шараварою О.Р. та зареєстрованого в реєстрі за №479, ТОВ ФК «Поліс».

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що 15.03.2007 року між акціонерним комерційним банком (далі АКБ) «Мрія», в подальшому перейменованого на відкрите акціонерне товариство (далі ВАТ) «ВТБ Банк», а потім, на публічне акціонерне товариство (далі ПАТ) «ВТБ Банк» (Банк), та ОСОБА_3 (позичальник/іпотекодавець) укладено кредитний договір №41/02/07, виконання зобов`язань за яким забезпечено іпотекою нерухомого майна на підставі іпотечного договору від 21.03.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Шараварою О.Р. та зареєстрованого в реєстрі за №479.

18.11.2015 року та, відповідно, 11.12.2015 року між Банком та ТОВ ФК «Поліс» укладено договори про відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами, на підставі яких ТОВ ФК «Поліс» (новий кредитор) набуло права вимоги до боржника ОСОБА_3 за вказаними вище договорами.

У зв`язку з відсутністю оригіналу іпотечного договору від 21.03.2007 року, оскільки при передачі документів новому кредитору було передано лише копію іпотечного договору (оригінал іпотечного договору вилучено в Банку в межах кримінальної справи постановою Галицького районного суду м. Львова від 15.02.2010 року), 13.01.2023 року ТОВ ФК «Поліс» звернулось до приватного нотаріуса Шаравари О.Р. із заявою про видачу дубліката іпотечного договору, до якої було додано всі документи, що підтверджують перехід прав вимоги від Банку до ТОВ ФК «Поліс» за кредитним та іпотечним договорами, однак, листом №16/01-16 від 30.01.2023 року приватним нотаріусом відмовлено ТОВ ФК «Поліс» у видачі дубліката іпотечного договору, посилаючись на те, що дублікати нотаріально посвідчених документів видаються за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії.

Позивач вважає, що відмовляючи у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі дубліката іпотечного договору, приватний нотаріус порушила вимоги статті 49 Закону України «Про нотаріат» і не винесла відповідної постанови.

Звертає увагу, що запис про ТОВ ФК «Поліс», як іпотекодержателя за іпотечним договором від 21.03.2007 року, наявний в Державному реєстрі, тому відмова приватного нотаріуса є незаконною та порушує права позивача.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 січня 2025 року у задоволенні позову ТОВ ФК «Поліс» відмовлено.

Додатковим рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 лютого 2025 року стягнуто з ТОВ ФК «Поліс» на користь приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Шаравари О.Р. понесені судові витрати на правничу допомогу в розмірі 15000 грн.

Вказані судові рішення оскаржив позивач ТОВ ФК «Поліс», просив їх скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Зокрема, зазначає, що не дивлячись на встановлений судом першої інстанції факт наявності у позивача права на отримання дубліката іпотечного договору, судом безпідставно відмовлено у задоволенні позову, чим допущено порушення вимог ч.2 ст.53 та ст.49 Закону України «Про нотаріат».

Додає, що суд не дав жодної правової оцінки бездіяльності нотаріуса, яка виявилась у невидачі постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Також, позивач не погоджується з висновком суду про те, що нотаріус не відмовляла у вчиненні нотаріальної дії, при цьому, зауважує, що суд проігнорував попередньо встановлені ним обставини щодо наявності відмови відповідача у видачі позивачу дубліката іпотечного договору.

Відтак, вважає, що вказаний висновок суду суперечить встановленим обставинам справи.

Окрім того, позивач звертає увагу на суперечливість поведінки нотаріуса, оскільки така двічі змінювалась нотаріусом щодо підстав для відмови у видачі позивачу дубліката іпотечного договору.

Додає, що судом не врахований той факт, що у заяві позивача про видачу дубліката іпотечного договору вказано про можливість забезпечення особистої присутності представника позивача для отримання дубліката іпотечного договору.

На переконання позивача, суд першої інстанції не дав жодної правової оцінки діям нотаріуса, які полягали у наданні формальної письмової відповіді на заяву позивача про видачу дубліката іпотечного договору, і допустив грубе порушення прав позивача на ефективний судовий захист.

Заперечуючи висновки суду першої інстанції по додатковому рішенню, позивач зазначав, що вартість витрат на правничу допомогу є очевидно неспіврозмірною із складністю справи та не відповідає принципу розумності і справедливості.

На переконання позивача, суд першої інстанції проігнорував низку обставин, які свідчать про завищення адвокатом розміру своїх послуг.

Зокрема, обсяг наданих представником відповідача послуг зводиться лише до участі у трьох судових засіданнях, одне з яких підготовче, що фактично вимагало лише формальну присутність адвоката без вчинення активних дій, а відзив від 24.07.2023 року був підписаний самим відповідачем, а не адвокатом, що дає підстави стверджувати про те, що, насправді, адвокат не надавав відповідачу таку послугу, як написання відзиву, заявлений розмір якого становить 4000 грн.

Вважає, що судом безпідставно враховано такі послуги, як додаткова консультація, ознайомлення з матеріалами справи, розробка правової стратегії

3000 грн., зустріч, консультація клієнта, узгодження правової позиції 1500 грн., що мало б охоплюватися послугою з підготовки відзиву.

30.06.2025 року приватний нотаріус ОСОБА_4 в особі свого представника адвоката Сидорак Н.Б. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечила доводи та вимоги апелянта.

В судове засідання апеляційного суду 30.09.2025 року з`явились обидві сторони, ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 09.10.2025 року о 12:50.

Заслухавши пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваних рішень відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у випадку його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про нотаріат», нотаріус це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Обов`язки нотаріуса визначені статтею 5 Закону України «Про нотаріат».

Так, зокрема, нотаріус зобов`язаний: здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики; сприяти фізичним та юридичним особам у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду; зберігати в таємниці відомості, одержані ним у зв`язку з вчиненням нотаріальних дій; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам; виконувати інші обов`язки, передбачені законом.

Статтею 34 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, зокрема: посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності, вимоги про нотаріальне посвідчення правочину тощо) ; видають дублікати нотаріальних документів, що зберігаються у справах нотаріуса.

Згідно зі статтею 39 Закону України «Про нотаріат», порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до вимог статті 41 Закону України «Про нотаріат», нотаріальні дії можуть вчинятися будь-яким нотаріусом чи посадовою особою органів місцевого самоврядування, крім випадків, передбачених статтями 9, 55, 60, 65, 65-1, 66, 71, 72, 85 і 103 цього Закону, та інших випадків, передбачених законодавством України. Нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, в державному нотаріальному архіві, у приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, у приміщенні органу місцевого самоврядування, у приміщенні дипломатичного представництва або консульської установи. В окремих випадках, якщо особа не може з`явитися в зазначене приміщення, а також якщо того вимагають особливості вчинюваної нотаріальної дії, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза зазначеними приміщеннями.

Статтею 42 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріальні дії вчиняються після їх оплати, а також у передбачених законом випадках після сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб та в день подачі всіх необхідних документів.

Згідно зі статтею 43 Закону України «Про нотаріат», не допускається вчинення нотаріальної дії у разі відсутності осіб її учасників або їх уповноважених представників. При вчиненні нотаріальної дії нотаріуси, посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється за паспортом громадянина України або за іншим документом, що посвідчує особу, передбаченим Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», національним паспортом іноземця або документом, що його замінює, посвідченням особи з інвалідністю чи учасника Другої світової війни, посвідченням, виданим за місцем роботи фізичної особи. При вчиненні нотаріальної дії нотаріуси, посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, також перевіряють дійсність документів за Єдиним державним демографічним реєстром, якщо документи були оформлені із застосуванням засобів цього Реєстру.

Статтею 49 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням; 8-1) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії щодо відчуження належного їй майна, внесена до Єдиного реєстру боржників ; 9) в інших випадках, передбачених законом.

Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону.

Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Видача дубліката нотаріально посвідченого документа регламентується статтею 53 Закону України «Про нотаріат».

Згідно з вимогами статті 53 Закону, у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких вчинялася нотаріальна дія, нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування видається дублікат втраченого або зіпсованого документа.

Дублікати документів, посвідчених або виданих нотаріусом, посадовою особою органу місцевого самоврядування, можуть бути видані за письмовою заявою правонаступників осіб, за дорученням яких або щодо яких вчинялася нотаріальна дія, а дублікат іпотечного договору в тому числі за письмовою заявою іпотекодержателя за іпотечним договором.

Дублікат документа повинен містити весь текст посвідченого або виданого документа, оригінал якого вважається таким, що втратив чинність.

На дублікаті документа робиться відмітка про те, що він має силу оригіналу, і вчиняється посвідчувальний напис. Крім того, про видачу дубліката нотаріус робить відмітку на примірнику документа, який зберігається у справах державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву чи приватного нотаріуса.

Судом встановлено, що ТОВ ФК «Поліс» 13.01.2023 року, як правонаступник кредитора у кредитних відносинах між АКБ «Мрія» та позичальником ОСОБА_3 , надіслало засобами поштового зв`язку до приватного нотаріуса Пустомитівського (зараз Львівського) районного нотаріального округу Львівської області Шаравари О.Р. заяву, в якій просило видати та надіслати на адресу за місцезнаходженням юридичної особи дублікат іпотечного договору, посвідченого нотаріусом 21.03.2007 року та зареєстрованого в реєстрі за №479.

Листом від 30.01.2023 року за вих. №16/01-16 приватний нотаріус Шаравара О.Р. повідомила, що: «Не допускається вчинення нотаріальної дії у разі відсутності осіб її учасників або їх уповноважених представників. При вчиненні нотаріальної дії нотаріуси, посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Нотаріальні дії вчиняються у приміщенні…, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса.».

Отже, за змістом вказаного листа, приватний нотаріус не відмовляв позивачу у вчиненні нотаріальної дії, а роз`яснив порядок вчинення такої, зокрема, що вчинення нотаріальної дії може мати місце лише за присутності осіб її учасників або їх уповноважених представників, у приміщенні, яке є робочим місцем (конторою) нотаріуса.

Описані вище дії нотаріуса про роз`яснення порядку вчинення нотаріальних дій в повній мірі відповідають вимогам Закону України «Про нотаріат» і не перешкоджають позивачу звернутись до нотаріуса у встановленому Законом порядку за вчиненням нотаріальної дії, про яку він просив у своїй заяві, тому доводи позивача про порушення його прав та незабезпечення ефективного судового захисту є безпідставними.

Також, встановлено, що відповідно до постанови слідчого в особливо важливих справах слідчого управління прокуратури Львівської області в кримінальній справі №181-0200 проведено виїмку у приватного нотаріуса Пустомитівського районного нотаріального округу Шаравари О.Р. іпотечного договору від 21.03.2007 року, укладеного між АКБ «Мрія» (правонаступник ВАТ «ВТБ Банк») та ОСОБА_3 , зареєстрованого в реєстрі №480, 481, 482, з додатками, а також документи, що передували укладенню вказаного договору, листи ВАТ «ВТБ Банк» про вилучення з іпотеки земельних ділянок ОСОБА_3 від 13.03.2010 року, а також документи про внесення змін в реєстри обтяжень нерухомого майна, а також інших документів, що мають відношення до укладення зазначеного договору та внесення змін в реєстри обтяження.

Разом з тим, приватний нотаріус не відмовляла позивачу у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю у неї оригіналу іпотечного договору, дублікат якого просив видати позивач.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність заявлених позивачем вимог та передчасність такого звернення, оскільки оспорюваними діями нотаріуса не порушено права позивача, про які він заявляв, як правонаступник ВАТ «ВТБ Банк» та АКБ «Мрія», тому підстав для скасування чи зміни рішення по суті вирішення даного спору немає.

Що ж стосується оскарження додаткового рішення, то колегія суддів ураховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною другою статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону й те, що у відзиві на позовну заяву відповідачем було зазначено про попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) і заява про такі витрати була зроблена відповідачем до закінчення судових дебатів, а докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу були подані у встановлений процесуальним законом строк, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для ухвалення додаткового рішення за заявою сторони відповідача.

Разом з тим, при визначенні розміру таких витрат суд не в повній мірі врахував наведені нижче норми ЦПК України.

Так, статтею 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.137 ЦПК).

Таке клопотання стороною позивача було подане 06.02.2025 року.

Колегія суддів вважає розмір витрат на правничу допомогу, понесених відповідачем на стадії розгляду справи в суді першої інстанції і описаних в акті приймання-передачі наданих послуг, необґрунтовано завищеним.

Так, зокрема, підготовка відзиву на позовну заяву включає в себе ознайомлення з матеріалами справи та розроблення правової стратегії (узгодження правової позиції сторони), тому включення вартості таких робіт окремо від підготовки відзиву, є зайвим. Окрім того, адвокат здійснювала представництво інтересів відповідача у чотирьох засіданнях, одне з яких було підготовчим, проте, загальна тривалість судових засідань становила близько двох годин.

Отже, з урахуванням принципу співмірності розміру судових витрат із складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт у суді першої інстанції, а саме: за підготовку відзиву, який за своїм змістом не є об`ємним, та за представництво інтересів відповідача у судових засіданнях, колегія суддів доходить висновку про визначення понесених відповідачем витрат на правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню за рахунок протилежної сторони, у розмірі 5000 грн., з яких: 3000 грн. за підготовку відзиву на позовну заяву, і 2000 грн. за участь адвоката у судових засіданнях.

За встановлених і наведених вище обставин, такий розмір буде відповідати критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та результатів її розгляду.

Суд першої інстанції при вирішенні питання стягнення вказаного виду судових витрат в повній мірі не врахував вимоги процесуального закону, тому додаткове рішення необхідно змінити, зменшивши розмір присуджених відповідачу витрат на правничу допомогу з 15000 грн.до 5000 грн.

В іншій частині, підстав для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень немає, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ухвалив:

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 січня 2025 року залишити без змін.

Додаткове рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 лютого 2025 року змінити, зменшивши розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» на користь приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Шаравари Оксани Романівни, до 5000 (п`яти тисяч) гривень.

В решті додаткове рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 14 жовтня 2025 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич