Провадження № 2/641/2423/2025 Справа № 641/4229/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2025 року м. Харків

Слобідський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Зелінської І. В.,

за участю секретаря Земляної А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 45 182, 07 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422, 40 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 17.11.2011 року ОСОБА_1 уклала з АТ «УКРСИББАНК» кредитний договір №0, за умовами якого Банк зобов`язався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язалась у порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, сплатити комісію та інші передбачені платежі у сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту.

26.06.2024 року між АТ «УКРСИББАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» укладений договір факторингу № 273, за умовами якого АТ «УКРСИББАНК» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» право вимоги до боржників, у тому числі за кредитним договором №0 від 17.11.2011 року. У зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору загальна сума заборгованості відповідача складає 45 182, 07 грн, з яких: заборгованість за основним боргом - 26 717,83 грн, заборгованість за відсотками - 18 464, 24 грн.

Провадження у справі було відкрито та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Лисенком А. О. подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив, зокрема, поновити процесуальний строк на подання відзиву та прийняти його до розгляду, у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування вимог посилався на те, що ознайомився з матеріалами справи після надання судом йому доступу до електронної справи 18.07.2025 року, отже строк для подання відзиву пропущено з поважних причин. Крім того, зазначив, що позивач звернувся до суду із пропуском позовної давності, а саме 17.11.2011 року між відповідачем та первісним кредитором укладено кредитний договір №0, згідно умов якого, кредит має бути повернутий не пізніше 17.05.2012 року, а відтак перебіг строку позовної давності починається з 18.05.2012 року та закінчується 18.05.2015 року. Вказав, що неправомірно нараховує збільшену суму боргу та процентів, а саме умовами договору передбачено, що сума кредиту за договором становить 2 708,51 грн, процентна ставка за кредитом становить 0,01% річних. Відповідно до додатку №1 договору про надання споживчого кредиту, сума кредиту в розмірі 2 708, 51 грн включає в себе проценти за користування кредитом в розмірі 0,16 грн, які нараховуються протягом шести місяців. До матеріалів справи позивачем надано довідку за заборгованістю боржника, в якій зазначено, що заборгованість за основним боргом становить 26 717,83 грн заборгованість за процентами - 18 464,24 грн, загальна заборгованість - 45182,07 грн, дата укладання договору 17.11.2011 року, при цьому строк видачі кредиту 18.08.2019 року. Зазначає, що із зазначених документів не вбачається за можливе встановити як сума кредиту з 2 708, 51 грн, яка включає в себе проценти за користування кредитом в розмірі 0,16 грн збільшилась до 26 717,83 грн, а сума процентів до 18 464,24 грн. У витязі з реєстру боржників зазначено, що кредит було видано 18.08.2019 при цьому доказів видачі кредиту в зазначену дату в розмірі 26 717,83 грн не надано. В матеріалах справи наявна видаткова накладна № ЧКНЕ5-0018 від 17.11.2011, але ця видаткова накладна підтверджує тільки суму кредиту в розмірі 2 708,51 грн інших доказів на підтвердження суми боргу позивачем не надано. Надані позивачем довідка за заборгованістю боржника та витяг з реєстру боржників не є первинними документом в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Крім того, довідка за заборгованістю боржника належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення однієї сторони (позивача), який може зазначити в ній будь-яку інформацію. Витяг з реєстру боржників не містить підпису клієнту та фактору. Також, з даного документа не вбачається, ким і коли він складений, якою посадовою особою, не зазначено її посаду, прізвище, ім?я, по- батькові. А відтак, вважає, що зазначені документи не мають братись судом до уваги. Враховуючи викладене, зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заборгованості за кредитом в розмірі 26 717,83 грн та заборгованості по сплаті процентів в розмірі 18 464,24 грн. Крім того, вбачається припущення того, що первісний кредитор нарахував суму боргу, яку відступив позивачу, правильно, проте сума боргу є хибною. Посилався також на те, що позивачем не надано доказів переходу права вимоги від первісного кредитора до позивача, зазначаючи, що у позовній заяві позивач зазначає, що 26.06.2024 року між АТ «УКРСИББАНК», як клієнтом, та ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум», як фактором, укладено Договір факторингу № 273, відповідно до умов якого АТ «УКРСИББАНК» відступило ТОВ «ФК «Суперіум» право вимоги до боржників, в тому числі до за кредитним договором № 0 від 11/17/2011, в якому відповідач виступає позичальником. Таким чином ТОВ «ФК «Суперіум» набуло право вимоги до відповідача та стало новим кредитором за вищевказаним Договором. Відповідно до п.4.1. договору факторингу право власності на права вимоги вважається таким, що перейшло від клієнта фактору, та право вимагати від боржників всіх зобов`язань в межах відступлених прав вимоги виникає у фактора з моменту підписання акту приймання - передачі прав вимоги. Натомість, позивачем до матеріалів справи не надано акту приймання-передачі прав вимоги після підписання якого до позивача переходить право вимагати від відповідача виконання всіх зобов`язань в межах відступлених прав вимоги. Зазначив також про те, що позивач не здійснив обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором у відповідності до ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів у редакції, що була чинною до 10.06.2017 року. В матеріалах справи наявний опис вкладення відповідно до якого позивач засобами поштового зв?язку направив на адресу відповідача досудову вимогу щодо виконання зобов?язань за кредитним договором №0 та у якій вимагав протягом 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання вимоги погасити заборгованість. Вказівка у вимозі про дострокове повернення кредиту не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання вимоги суперечить положенням ст.16 Закону України «Про споживче кредитування», а тому за правилами ч.5 ст.12 Закону України є нікчемною. За змістом наведених вище положень законодавства, право кредитора вимагати дострокового повернення кредиту настає після спливу 30 календарних днів з моменту отримання вимоги позичальником. У матеріалах справи відсутні відомості про отримання досудової вимоги відповідачем.

Матеріали справи містять відповідь на відзив, згідно якого представник позивача вважала аргументи сторони відповідача неприйнятними та такими, що не можуть бути взятими до уваги судом та просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування зазначила, що 17.11.2011 року між АТ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 укладено Договір-Анкету про надання споживчого кредиту №0, відповідно до п.1 якого банк надає позичальнику кредит у розмірі 2708,51 грн для придбання товару, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього договору та Правил. Відповідно до п. 9 вказаного договору про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку, позичальник зобов?язується повертати кредит, плату за кредит, інші платежі шляхом внесення ануїтетних платежів відповідно до графіка, що викладений у додатку №1 до договору, але в будь-якому випадку кредит повинен бути повернений не пізніше 17.05.2012. Відповідно до п. 13 Договору-Анкети, Банк на підставі наданих Клієнтом відповідно до вимог законодавства України документів відкриває Клієнту додатковий кредит - кредитну картку, який обслуговується згідно цього Договору-анкети та Правил (договірних умов) споживчого кредитування позичальників АТ «УКРСИББАНК» з можливістю відкриття і розрахунково-касового обслуговування карткових (поточних) рахунків. В Анкеті-заяві відповідач погодилась на надання їй додаткового кредиту - кредитної картки, з максимальною сумою ліміту - 50000 грн, максимальною відсотковою ставкою 40 %. Зазначені умови: відсоткова ставка, встановлений ліміт, строк кредитування додаткового кредиту - 24 місяці з можливою пролонгацією обумовлений підписаним Договором №0. Згідно Виписки (Рух коштів по рахунку картки з лімітом), розрахунковий період 26.04.2013, рахунок НОМЕР_1 , позичальнику погоджено та встановлено кредитний ліміт 9500,00 грн, строк кредитування до 20.03.2015. В подальшому ліміт був продовжено до 20.03.2017, до 20.03.2019, до 20.03.2021. Згідно Виписки (Рух коштів по рахунку картки з лімітом), розрахунковий період з 26.07.2019, рахунок НОМЕР_1 , був 18.08.2019 позичальнику збільшений кредитний ліміт до 24000,00 грн. та змінений термін дії ліміту до 20.03.2023, в подальшому продовжений до 20.03.2025. При цьому представник відповідача не звертає увагу на вказані умови договору в частині надання додаткового кредиту у вигляді встановленого кредиту, а посилається лише на покупку та оплату кредитними коштами товару. Отже, з укладеного договору вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Банк свої зобов?язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов?язалась здійснювати погашення кредиту та внесенням коштів на кредитний рахунок у розмірі, не менше мінімального обов?язкового платежу. Але в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов?язаннями. Підписавши вказаний Договір-анкету, сторони підтвердили, що досягли згоди за усіма істотними умовами Договору, які викладені в цьому Договорі-анкеті й в Правилах та Тарифах, розміщених на сайті www.my.ukrsibbank.com. Відзначила, що згоду на укладення договору позичальник не відкликала, тривалий час активно користувалась кредитними коштами (зняття готівки, придбання товарів тощо), що вбачається з виписки по картковому рахунку та частково сплачувала кредитну заборгованість, не зверталась до банку з приводу роз`яснень положень договору чи надання іншої інформації щодо виконання зобов?язань, не пред?являла претензій з приводу того, що їй не зрозумілі умови договору. Умови кредитного договору містять повну інформацію щодо умов кредитування. Позичальник підписала кожну сторінку графіку погашення кредиту, виконувала їх умови, підтвердивши, що всі умови цілком зрозумілі і вона вважає їх справедливими по відношенню до себе. Факт отримання та користування кредитними коштами підтверджується випискою з особового рахунку відповідача, яка додана до матеріалів справи. Загальна сума заборгованості відповідача у відповідності до Реєстру боржників до договору факторингу №273 від 26.06.2024 складає 45182.07 грн (заборгованість за основним боргом 26717,83 грн, заборгованість за відсотками 18464,25 грн, заборгованість за комісіями 0,0 грн). В такому ж розмірі зафіксовані вказані суми у банківській виписці при передачі вказаного кредиту за договором факторингу. У позові позивач зазначав, що розмір заборгованості за кредитним договором становить суму, що зазначена в Реєстрі боржників до договору факторингу і з цього часу позивач жодних нарахувань боргу по тілу кредиту, відсотках, тощо не здійснював. Отже, саме виписка з особового рахунку, яка надано первісним кредитором та яка додана до матерів справи підтверджує не лише видачу кредитних коштів, а й їх рух, нарахування суми тіла, відсотків, тобто наявну заборгованість за кредитним договором. Зазначив, що позивачем було подано позовну заяву у межах строку позовної давності. Щодо доводів сторони відповідача стосовно не надання доказів переходу права вимоги від первісного кредитора до позивача зазначила, що на підтвердження факту набуття прав вимоги за кредитним договором №0 позивачем надано договір факторингу, витяг з реєстру боржників, платіжне доручення. Разом з цим, факторингова операція відображена й у банківській виписці. Крім того, представник позивача звернув увагу на те, що в реєстрі боржників до Договору факторингу №273, який був доданий до матеріалів справи, міститься зокрема інформація про боржника ОСОБА_1 : номер та дата кредитного договору, РНОКПП, номер рахунку, сума кредитного ліміту, валюта договору, розмір загальної суми заборгованості, в тому числі за основним боргом, відсотками, комісією. Отже, враховуючи підстави та предмет позову, позивачем був наданий Витяг з реєстру боржників до Договору факторингу № 273, в якому міститься інформація щодо відповідача, оскільки інша інформація яка міститься в Реєстрі не стосується спору. До того ж, вказала, що позивач, як новий кредитор за кредитним договором №0 надіслав на адресу відповідача досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитом (копія вимоги додана до позову), що підтверджується описом вкладення із штемпелем поштового відділення від 06.11.2024. Разом з тим, на думку представника позивача, неотримання відповідачем досудової вимоги не позбавляє відповідача від обов?язку належного виконання зобов`язання, визначеного кредитним договором. Звернула увагу, що стороною відповідача по суті взагалі не оскаржується ні обчислена АТ «УКСИББАНК» сума основного боргу, ні сума нарахованих за ним відсотків.

Представником відповідача також було подано заперечення, у яких останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Разом з цим, вказав, що позивачем до суду разом з відповіддю на відзив подано нові докази: акт приймання-передачі та витяг з реєстру боржників. Із посиланням на практику ВС КГС від 28.02.2024 року по справі №910/12005/22 просив виключити такі докази, оскільки вони були подані позивачем всупереч ч. 2 ст. 83 ЦПК України та без зазначення об`єктивних причин, які унеможливлюють подання таких доказів разом із позовною заявою.

У судове засідання представник позивача не з`явилась, повідомлялась про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, згідно позовної заяви, просила розглянути справу за її відсутності.

Відповідач та її представника адвокат Лисенко А. О. у судове засідання також не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку, будь-яких заяв, у тому числі про відкладення, до суду не подали.

Враховуючи неявку всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що клопотання представника відповідача адвоката Лисенка А. М. щодо прийняття до розгляду відзиву підлягає задоволенню з таких підстав.

Положеннями ст. 49 ЦПК України передбачено, що сторони користуються рівними процесуальними правами. Зокрема, відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Слобідського районного суду міста Харкова від 19.06.2025 року по справі відкрито провадження та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Зі змісту відзиву на позов, який надійшов до суду 04.08 2025 року слідує, що представник відповідача ознайомився з електронною справою 18.07.2025 року, а тому відзив на позовну заяву надійшов до суду з дотриманням строків, встановлених ст. 178 ЦПК України.

Дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Матеріали справи свідчать, що 17.11.2011 року між ОСОБА_1 та АТ «УкрСиббанк» було підписано Анкету-заяву на надання споживчого кредиту на таких умовах: сума кредиту 2 708, 51 грн. У цій заяві відповідач просила АТ «УкрСиббанк» надати їй додатковий кредит - Кредитну картку на таких умовах: максимальна сума ліміту додаткового кредиту - 50 000 гривень, максимальна процентна ставка за додатковим кредитом - 40% річних від фактично використаної суми додаткового кредиту, строком дії ліміту кредитування 24 місяці, з можливістю продовження на новий строк за рішенням банку.

У заяві анкеті зазначені інформація про продукцію, що передається в заставу Банку: пральна машину, сертифікат партнера зі страхування, комплектуючі/запчастини вартістю 3 208, 51 грн.

Заява-анкета містить персональні дані відповідача, інформацію про страховку трудову діяльність клієнта, інформацію про доходи/витрати клієнта та дружини/чоловіка, контактну інформацію клієнта. Анкета підписана власноручним підписом відповідача.

17.11.2011 року ОСОБА_1 уклала з ПАТ «Укрсиббанк» Договір про надання споживчого кредиту та заставу рухомого майна №0. Згідно п. 1 Договору, сума кредиту за договором становить 2 708, 51 грн. Надання кредиту здійснюється у термін не пізніше 30 календарних днів з моменту підписання цього Договору. Повернення кредит, плати за кредит, інших платежів, здійснюється у відповідності з Правилами (Договірними умовами) споживчого кредитування позичальників АТ «Укрсиббанк».

Згідно з п. 2 Договору, підписуючи цей Договір, Позичальник погоджується з викладеними у Правилах споживчого кредитування (оприлюднених у газеті «Урядовий кур`єр» № 85 (5085), 13.05.2011 р. з усіма змінами та доповненнями) пропозицією банку надати позичальнику споживчий кредит на умовах, в встановлених у цьому Договорі та Правилах споживчого кредитування. Згідно п. 2.1 Договору, Правила споживчого кредитування, після підписання сторонами Договору, стають його невід`ємною частиною. Підписуючи Договір, сторони підтверджують, що досягли згоди за усіма істотними умовами договору, які викладені у цьому Договорі та Правилах споживчого кредитування.

Згідно п. 3, ціна Договору становить 3 208,51 грн. Розмір платежу, що сплачується позичальником за рахунок власних коштів складає 500 грн. П. 4 Договору Позичальник зобов`язується повертати кредит, плату за кредит, інші платежі, шляхом внесення платежів щомісяця, відповідно до Графіку платежів, але в будь-якому випадку, кредит повинен бути повернутим не пізніше 17.05.2012 року. Процентна ставка за кредитом встановлюється у розмірі 0,01% річних. За користування кредитними коштами за кредитом понад встановлений Договором термін процентна ставка встановлюється у розмірі 7, 01% річних, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення (п. 7 та 7.1 Договору). П. 8 Договору нарахування процентів за кредитом здійснюється у порядку передбаченому п.1.3 Розділу І Правил споживчого кредитування.

П. 5,6 Договору передбачено, що розмір ануїтетного платежу становить 452 грн. Розмір останнього платежу може відрізнятися від розміру попередніх платежів. Ануїтентний платіж повинен сплачуватись щомісяця до 17 числа (включно).

Згідно п. 12 Договору, у забезпечення виконання всіх грошових зобов`язань позичальника в повному обсязі за кредитом за цим договором позичальник передає в заставу, а банк приймає, наступне рухоме майно: Пральна машина Gorenje WS 5011, Сертифікат партнера зі страхування, Страховка от несчастного случая, комплектуючі/запчастини, платна доставка. За домовленістю Сторін вартість Предмету застави складає ціна товару, що зазначена в п. 3 цього Договору. П.12.1 Договору, предмет застави є власністю позичальника на підставі СФКНЕ- (договору купівлі-продажу, накладної, рахунку фактури, інших документів, що підтверджують набуття права власності) і немає жодних договірних змін строків позовної давності щодо правочинів, на підставі яких Позичальник набув право власності на Предмет застави. П. 12.2 Договору, позичальник свідчить, що Предмет застави до цього часу не є предметом застави за іншими зобов`язаннями жодним способом не відчужений, у спорі та під арештом (забороною) не перебуває, щодо нього відсутня будь-які обтяження.

У відповідності до п. 13 Договору, у випадку позитивної кредитної дисципліни позичальника за Договором, Банк може надати позичальнику додатковий кредит - кредитну картку, шляхом встановлення ліміту кредитування на картковий рахунок та випуску платіжної картки до цього рахунку на умовах цього Договору та Правил споживчого кредитування. Для відкриття рахунку, позичальник подає відповідну заяву. Згідно п.13.2 Договору, у разі наявності підстав для надання позичальнику додаткового кредиту кредитної картки, банк надає позичальнику разом з кредитною карткою повідомлення про надання додаткового кредиту, яке є невід`ємною частиною цього договору та в якому вказується номер кредитного рахунку, фактично встановлений розмір кредитування на вказаному рахунку, фактично встановлений розмір процентної ставки, строк та умови дії пільгового періоду, розмір процентної ставки в межах дії пільгового періоду, строк дії ліміту кредитування, дата розрахунку процентних платежів, дата платежу, перелік та розмір комісій банку та інші умови кредитування. Максимальна суму ліміту кредитної картки 50000 грн. Максимальна процентна ставка за додатковим кредитом 40% річних.

Пунктом 14 Договору передбачено, що позичальник просить банк надати їй кредит для особистих потреб на умова цього договору та Правил споживчого кредитування, а саме у сумі 2 708,51 грн на придбання товару що зазначений у п. 12 цього Договору, шляхом оплати банком з позичкового рахунку позичальника платіжних документів ТОВ «Комфі трейд».

Підписанням цього Договору Позичальник засвідчує факт згоди з умовами Договору та умовами правил, підтверджує свої права та обов`язки за договором та Правилами і погоджується з ними.

Графіком платежів визначено сукупну вартість кредиту із розрахунком суми сплати на кожен місяць кредитування.

Договір з додатками підписано ОСОБА_1 власноручно у відділенні банку.

Матеріали справи містять підписаний власноруч ОСОБА_1 17.11.2011 року паспорт споживчого кредиту, найменування кредиту «Рассрочка 7 платежей», в якому зазначені умови кредитування, та видаткову накладну № ЧКНЕ5-0018 від 17.11.2011 року на суму 3 208, 51 грн.

26 червня 2024 року між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «ФК «Суперіум» укладений договір факторингу № 273, за умовами якого клієнт відступає фактору, а фактор зобов`язується прийняти права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах визначених цим договором.

З Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 273 від 26 червня 2024 року вбачається, що загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №0 від 17.11.2011 року становить 45 182, 07 грн, з яких: заборгованість за основним боргом 26 717,83 грн, заборгованість за відсотками 18 464, 24 грн.

Платіжною інструкцією № 456 від 26 червня 2024 року підтверджується сплата ТОВ «ФК Суперіум» на користь АТ «Укрсиббанк» грошових коштів у сумі 2 095 603,31 грн за право вимоги згідно з договором факторингу № 273 від 26 червня 2024 року.

05 листопада 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» направило на адресу ОСОБА_1 досудову вимогу про сплату заборгованості у розмірі 45 182, 07 грн за договором №0 від 17.11.2011 року.

Згідно з довідки за заборгованістю боржника ОСОБА_1 від 12.06.2025 року, загальна сума заборгованості за договором №0 від 17.11.2011 року становить 45 182, 07 грн, з яких: заборгованість за основним боргом 26 717,83 грн, заборгованість за відсотками 18 464, 24 грн.

До матеріалів справи також долучений рух коштів по рахунку картки з лімітом за розрахункові періоди з 26.04.2013 - 25.12.2023, виписку за картковим рахунком клієнта за період з 15.01.2024 по 26.06.2024.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частинами 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

За змістом вимог ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі, а відповідно частини 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитодавця у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором.

За змістом статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Позивач стверджує, що на момент звернення з цим позовом до суду, відповідач зобов`язання за укладеним кредитним договором №0 від 17.11.2011 року не виконала.

Крім того, позивач зазначає, що відповідно до п. 13 Договору-Анкети Договору про надання споживчого кредиту та заставу рухомого майна №0 від 17.11.2011 року, Банк на підставі наданих Клієнтом відповідно до вимог законодавства України документів відкриває Клієнту додатковий кредит - кредитну картку, який обслуговується згідно цього Договору-анкети та Правил(договірних умов) споживчого кредитування позичальників АТ «УКРСИББАНК» з можливістю відкриття і розрахунково-касового обслуговування карткових (поточних) рахунків. В Анкеті-заяві відповідач погодилась на надання їй додаткового кредиту - кредитної картки, з максимальною сумою ліміту - 50000 грн, максимальною відсотковою ставкою 40 %. Зазначені умови: відсоткова ставка, встановлений ліміт, строк кредитування додаткового кредиту - 24 місяці з можливою пролонгацією обумовлений підписаним Договором №0. Згідно Виписки (Рух коштів по рахунку картки з лімітом), розрахунковий період 26.04.2013, рахунок НОМЕР_1 , позичальнику погоджено та встановлено кредитний ліміт 9500,00 грн, строк кредитування до 20.03.2015. В подальшому ліміт був продовжено до 20.03.2017, до 20.03.2019, до 20.03.2021. Згідно Виписки (Рух коштів по рахунку картки з лімітом), розрахунковий період з 26.07.2019, рахунок НОМЕР_1 , був 18.08.2019 позичальнику збільшений кредитний ліміт до 24000,00 грн. та змінений термін дії ліміту до 20.03.2023, в подальшому продовжений до 20.03.2025.

Як вбачається з матеріалів справи, такі доводять факт погодження сторонами надання відповідачу кредиту у розмірі 3 208, 51 грн згідно Договору про надання споживчого кредиту та заставу рухомого майна №0 від 17.11.2011 року.

Натомість, як вбачається з п. 13 Договору про надання споживчого кредиту та застави рухомого майна №0 від 17.11.2011 року, Банк може надати позичальнику додатковий кредит - кредитну картку, шляхом встановлення ліміту кредитування на картковий рахунок та випуску платіжної картки до цього рахунку на умовах цього Договору та Правил споживчого кредитування. Для відкриття рахунку, позичальник подає відповідну заяву. Згідно п. 13.2 Договору, у разі наявності підстав для надання позичальнику додаткового кредиту кредитної картки, банк надає позичальнику разом з кредитною карткою повідомлення про надання додаткового кредиту, яке є невід`ємною частиною цього договору та в якому вказується номер кредитного рахунку, фактично встановлений розмір кредитування на вказаному рахунку, фактично встановлений розмір процентної ставки, строк та умови дії пільгового періоду, розмір процентної ставки в межах дії пільгового періоду, строк дії ліміту кредитування, дата розрахунку процентних платежів, дата платежу, перелік та розмір комісій банку та інші умови кредитування.

Так, матеріали справи не містять заяви ОСОБА_1 про відкриття рахунку для надання додаткового кредиту та повідомлення Банку про надання додаткового кредиту, в якому б вказувався номер кредитного рахунку, фактично встановлений розмір кредитування на вказаному рахунку, фактично встановлений розмір процентної ставки, строк та умови дії пільгового періоду, розмір процентної ставки в межах дії пільгового періоду, строк дії ліміту кредитування, дата розрахунку процентних платежів, дата платежу, перелік та розмір комісій банку та інші умови кредитування, як то передбачено п. 13 Договору, а тому відсутні підстави вважати, що відповідач погодилась на надання їй додаткового кредиту у максимальному розмірі 24 000 грн.

Таким чином, погодження сторонами 18.08.2019 року додаткового надання кредиту ОСОБА_1 позивачем не доведено.

З огляду на викладене, позивачем не доведено волевиявлення відповідача ОСОБА_1 на надання їй додаткового кредиту у максимальному розмірі 24 000 грн, крім того, позивачем не доведено, що картка № НОМЕР_2 , рахунок НОМЕР_3 та № НОМЕР_1 , згідно довідок щодо руху коштів по рахунку картки з лімітом, дійсно належать ОСОБА_1 .

До предмета доказування у даній справі, у тому числі входять, обставини відступлення права вимоги за кредитним договором №0 від 17.11.2011 року від АТ «УкрСиббанк», який є первісним кредитором, до TOB «ФК «Суперіум», на що посилається позивач. Від доведення цього факту залежить виникнення права вимоги у позивача.

Як передбачено статтею 11 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України) підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Положеннями статті 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-979цсі 5.

Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України від 07.12.2000 № 2121-111 «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Згідно пункту 11 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг є фінансовою послугою. Фінансова послуга це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (пункт 5 частини першої статті 1 вказаного Закону).

Разом з тим у статті 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність» визначено, що факторинг являється кредитною операцією.

Таким чином, договір факторингу, як договір фінансової послуги, спрямований на фінансування однією стороною іншої сторони шляхом передачі в її розпорядження певної суми грошових коштів. Зазначена послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором.

Виходячи з того, що правова природа договору визначається з огляду на його зміст, суд при його правовій оцінці повинен дослідити його умови, права та обов`язки сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і настання певних правових наслідків.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 в справі № 910/7038/17.

Як передбачено статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статей 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

На підтвердження факту переходу прав вимоги від первісного кредитора - АТ «Укрсиббанк» до ТОВ «ФК «Суперіум» останнім надано договір факторингу № 273 від 26.06.2024, реєстр боржників до нього, та платіжну інструкцію в національній валюті від 26.06.2024 № 456 на суму 2 095 603, 31 грн.

Водночас, суд зауважує, що відповідного до пункту 4.1 вищевказаного договору факторингу, право власності на права вимоги вважається таким, що перейшло від клієнта фактору, та право вимагати від боржників виконання всіх зобов`язань в межах відступлених прав вимог у фактора виникає з моменту підписання акту приймання-передачі права вимоги.

Проте позивачем на підтвердження виникнення права вимоги разом з позовною заявою не було надано суду доказу набуття права вимоги до відповідача, а саме акта приймання-передачі права вимоги, складеного ним та АТ «УкрСиббанк».

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що відсутність належних доказів переходу права вимоги до позивача від первісного кредитора позбавляє можливості встановити та перевірити обставини набуття позивачем прав кредитора за договором з відповідачем.

Докази на підтвердження переходу до ТОВ «ФК «Суперіум»» права вимоги до відповідача (акт прийому-передачі від 26.06.2024 року за Договором факторингу №273 від 26.06.2024 року) позивач додав до відповіді на відзив.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У відповідності до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до положень статті 83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Вищевикладене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові ВС КГС від 28.02.2024 року по справі №910/12005/22.

Позивач не подав доказів переходу до нього права вимоги до відповідача за договорами позики (акт прийому-передачі від 26.06.2024 року за Договором факторингу №273 від 26.06.2024 року) разом з поданням позовної заяви, подав ці докази разом з відповіддю на відзив, при цьому не обґрунтував неможливості подання цих доказів разом з позовною заявою з причин, що не залежали від нього. Тому ці докази не можуть бути прийняті судом, як визначено частиною 8 статті 83 ЦПК України.

При цьому, за приписами частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на викладене, ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» не доведено і не обґрунтовано заявлені позовні вимоги, оскільки останнім не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовував свої вимоги, що є його процесуальним обов`язком, в зв`язку з чим суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог банку.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимогст. 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.4,10 - 13,76 - 81,141,247, 263 - 265,268,273,354,355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум», , місце знаходження: м. Київ, узвіз Вознесенський, 23А, нежитлове приміщення №35А.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя І.В.Зелінська