УХВАЛА

про закриття провадження у справі

16.10.2025

Справа № 522/5308/24

Провадження №2/522/733/25

Приморський районний суд м. Одеси у складі головуючого - судді Ярема Х.С., при секретарі судового засідання Мельник І.А.,розглянув клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до громадянина Турецької Республіки ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів позики №1 від 03.02.2017, №1 від 05.08.2018 та №1 від 09.08.2018.

14.10.2025 ОСОБА_1 подав заяву про закриття провадження у справі, оскільки справа не підсудна судам України згідно з ст. 17 Угоди між Україною та Турецькою Республікою про правову допомогу та співробітництво в цивільних справах, та відповідно до ст.ст. 76, 77 Закону України «Про міжнародне приватне право». Договір позики №1 від 03.02.2017, договір позики №1 від 05.08.2018, договір позики №1 від 09.08.2018, укладені в м. Стамбул (Туреччина) між громадянином України ОСОБА_1 і громадянином Туреччини ОСОБА_3 , підлягають визнаню недійсними в компетентному суді Турецької Республіки.

У вирішенні клопотання суд керується наступним.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується як тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду, зокрема, у тому разі, якщо справа не підлягає розгляду в судах України.

В текстах оскаржуваних договорів позики зазначено, що такі укладені з іноземцем - громадянином Туреччини ОСОБА_3 в м. Стамбулі, тобто на території Турецької Республіки. Також відповідно до Угоди, укладеної в м. Стамбул від 01.02.2017, передбачено, що до усіх правочинів, укладених сторонами після підписання цієї угоди має бути застосовано законодавство та право Турецької Республіки, а спори, які пов`язані з цими правочинами, мають розглядатися за законодавством Турецької Республіки. Укладення цієї угоди передувало укладенню оскаржуваних договорів.

Згідно з ст. 17 Угоди між Україною та Турецькою Республікою про правову допомогу та співробітництво в цивільних справах (Угоду ратифіковано Законом № 2605-III (2605-14) від 05.07.2001), якщо ця Угода не встановлює іншого, то суди Договірних Сторін мають юрисдикцію розглядати будь-які спори щодо цивільних справ, де відповідач має місце проживання. За позовами до юридичних осіб суди Договірних Сторін є компетентними, де юридична особа має орган управління чи представництво. Якщо існує угода між сторонами, суд або суди Договірних Сторін мають юрисдикцію вирішувати будь-які спори, які виникають або можуть виникнути щодо правових відносин. Коли відповідач оспорює юрисдикцію суду до початку розгляду справи, суд Договірної Сторони припиняє провадження по справі, не дивлячись на те, що він має виключну юрисдикцію. Коли провадження у справі між сторонами порушено, суди Договірних Сторін відповідно до положень угоди, якщо нова справа розпочата цими ж сторонами та має такі ж самі підстави, останній суд припиняє провадження у справі.

Згідно з ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках:

1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону;

2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача;

3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України;

4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні;

5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні;

6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання;

7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України;

8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України;

9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України;

10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном;

11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України;

12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Стаття 77 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачає, що підсудність судам України є виключною у таких справах з іноземним елементом:

1) якщо нерухоме майно, щодо якого виник спір, знаходиться на території України, крім справ, що стосуються укладення, зміни, розірвання та виконання договорів, укладених в рамках державно-приватного партнерства, зокрема концесійних договорів, згідно з якими нерухоме майно є об`єктом такого партнерства, зокрема об`єктом концесії, а спір не стосується виникнення, припинення та реєстрації речових прав на такий об`єкт;

2) якщо у справі, яка стосується правовідносин між дітьми та батьками, обидві сторони мають місце проживання в Україні;

3) якщо у справі про спадщину спадкодавець - громадянин України і мав в ній місце проживання;

4) якщо спір пов`язаний з оформленням права інтелектуальної власності, яке потребує реєстрації чи видачі свідоцтва (патенту) в Україні;

5) якщо спір пов`язаний з реєстрацією або ліквідацією на території України іноземних юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців;

6) якщо спір стосується дійсності записів у державному реєстрі, кадастрі України;

7) якщо у справах про банкрутство боржник був створений відповідно до законодавства України;

8) якщо справа стосується випуску або знищення цінних паперів, оформлених в Україні;

9) справи, що стосуються усиновлення, яке було здійснено або здійснюється на території України;

10) в інших випадках, визначених законами України.

Предметом спірних правовідносин, де іноземним елементом є громадянин Туреччини ОСОБА_4 , є договори позики, укладені в м. Стамбул Турецької Республіки.

Згідно з даними відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 16.04.2024, станом на час відкриття провадження у цій справі, ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) зареєстрованим не значиться (знятий з обліку 07.06.2023).

Угодою, укладеною в м. Стамбул та підписаною ОСОБА_1 і ОСОБА_3 01.02.2017, передбачено, що до всіх правочинів, укладених сторонами після підписання цієї угоди має бути застосовано законодавство та право Турецької Республіки, а спори, які пов`язані з цими правочинами, мають розглядатися за законодавством Турецької Республіки.

Оскільки сторони погодили юрисдикцію вирішення будь-яких спорів, які виникають або можуть виникнути щодо їхніх правових відносин за договорами позики за Турецькою Республікою, то відповідно до ст. 17 Угоди між Україною та Турецькою Республікою про правову допомогу та співробітництво в цивільних справах, компетентний суд Турецької Республіки має юрисдикцію вирішувати ці спори.

Підстави, які дозволяють компетентному суду України, розглянути спір ОСОБА_1 з громадянином Туреччини ОСОБА_5 , який не має місця реєстрації в Україні, щодо визнання недійсними договорів позики, які укладені на території Турецької Республіки, які передбачені ст.ст. 76, 77 Закону України «Про міжнародне приватне право» відсутні.

Керуючись ст. 255 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про закриття провадження у справі - задовольнити.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів позики - закрити.

Роз`яснити позивачеві, що розгляд даної справи віднесено до компетентного суду Турецької Республіки.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів із дня проголошення ухвали.

Повний текст складено 29.10.2025.

Суддя Ярема Х.С.