Справа № 464/7017/24 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/811/1749/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Гаврилюк Я.Ю.

з участю позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки Кравцова С.О., представника відповідача Максиміва М.О., представника відповідача Куйбіда Н.О., представника третьої особи Іваницької М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами Козівського ліцею №1 Козівської селищної ради Тернопільської області та Козівської селищної ради Тернопільської області на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24 квітня 2025 року в складі судді Чорної С.З. у справі за позовом ОСОБА_1 до Козівський ліцей №1 Козівської селищної ради Тернопільської області, Козівська селищна рада Тернопільської області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Відділ освіти, молоді та спорту Козівської селищної ради Тернопільської області, про поновлення на роботі,-

встановив:

У жовтні 2024 року адвокат Кравцов С.О. звернувся до суду в інтересах позивачки ОСОБА_1 до відповідачів Козівський ліцей №1 Козівської селищної ради Тернопільської області, Козівська селищна рада Тернопільської області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Відділ освіти, молоді та спорту Козівської селищної ради Тернопільської області, про поновлення на роботі.

Вимоги обґрунтовані тим, що з 1991 року позивачка почала свій кар`єрний шлях на посаді вчителя початкових класів Геленківської школи 1 ступеня Козівського району Тернопільської області, а з 1994 року почала працювати саме у Козівській ЗСШ №1 І-ІІІ ступенів.

За час своєї роботи не мала жодних дисциплінарних стягнень, виключно заохочення. 09.09.2024 до голови Козівської селищної ради поступило колективне звернення від батьків 2-А класу Козівського ліцею №1, в якому вони просили сприяти заміні у класі, в якому навчаються їх діти, класного керівника вчителя ОСОБА_1 . Мотивами такого звернення зазначається те, що класний керівник постійно піднімає голос (кричить) до дітей під час навчального процесу, принижує дітей, примушує стояти дітей під час уроків і проводить уроки не пов`язані з фізичною культурою (урок математики) стоячи, вигадує і доручає домашні завдання, які не прописані шкільною програмою, неодноразово конфліктує з батьками, колегами по роботі, керівництвом школи, займається плітками щодо розумових здібностей дітей, вечорами батькам у месенджері вайбер виписує повідомлення різного характеру.

Також, у цьому зверненні зазначається, що дії вчителя стали причиною небажання дітей йти у школу, вищеописані події зривають навчальний процес і ставлять під сумнів здоровий і психоемоційний стан наукового керівника-вчителя ОСОБА_1 .

При цьому, стан здоров`я ОСОБА_1 підтверджується Особистою медичною книжкою ОСОБА_1 . Серія 12ААФ №552695, відповідно до якої повний медичний огляд був проведений 18.06.2024 і відповідно було встановлено відсутність протипоказань щодо виконання обов`язків вчителя.

09.09.2024 листом начальника відділу освіти, культури, молоді та спору Козівської селищної ради, який адресований на ім`я директора Козівського ліцею №1, запропоновано провести службове розслідування, щодо виконання обов`язків класним керівником 2-А класу ОСОБА_1 .

Цього ж дня, 09.09.2024 наказом директора Козівського ліцею №1 створено та затверджено склад комісії з проведення службового розслідування.

09.09.2024 наказом директора Козівського ліцею №1 відсторонено від роботи ОСОБА_1 , вчителя Козівського ліцею №1 Козівської селищної ради з 10.09.2024 без збереження заробітної плати.

У цей же день, 09.09.2024 проведено засідання комісії з проведення службового розслідування в Козівському ліцеї №1 Козівської селищної ради, за результатами якого складений протокол, відповідно яким вирішено провести батьківські збори з метою встановлення обставин, які стали підставою звернення батьків. Факт ознайомлення з протоколом проведення засідання комісії, на яке була запрошена ОСОБА_1 , зафіксовано та запропоновано підписати даний наказ, однак позивачка відмовилася це зробити, оскільки не погодилася з жодним, висунутим їй звинуваченням батьками, усно детально пояснила, що ніколи нічого подібного не допускала в освітньому процесі по відношенні до своїх учнів.

Про зазначене складено Акт відмови від надання письмових пояснень вчителем початкових класів ОСОБА_1 та Акт відмови від підписання ознайомлення з документами (а саме наказу «Про проведення службового розслідування» та наказу «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 »).

10.09.2024 проведено чергове засідання комісії з проведення службового розслідування в Козівському ліцеї №1 Козівської селищної ради, де відповідно до Протоколу №2 вирішено рекомендувати директору залучити практичного психолога до вивчення даної ситуації.

11.09.2024 складена аналітична довідка за результатами роботи практичного психолога ОСОБА_2 Козівського ліцею №1 Козівської селищної ради, відповідно до якої зауважується, що у класі спостерігається сприятливе ставлення до відвідування навчальних занять у ліцеї; учні схвально відгукуються про класного керівника ОСОБА_1 ; позитивно сприймають процес навчання, себе як учнів, взаємин з однокласниками.

Таким чином, фактично ніякого рішення прийнято не було, яке б свідчило про наявність або відсутність у ОСОБА_1 ознак «аморального проступку».

В свою чергу, дані обставини, які перераховані, є проявом мобінгу зі сторони адміністрації Козівської селищної ради, начальника відділу освіти, культури, молоді та спору Козівської селищної ради ОСОБА_3 , яка не будучи головою, вела майже всі засідання службової комісії та директора ліцею.

Після відсторонення ОСОБА_1 від роботи 10.09.2024 на ім`я голови Козівської селищної ради надійшло колективне звернення від решти батьків учнів 2-А класу, відповідно до якого стверджується, що жодних претензій до вчителя-класного керівника ОСОБА_4 у них не має і просять проводити службове розслідування без відсторонення її від роботи. Дане звернення зареєстровано, але не знайшло свого відображення в жодному документі. Відповідь на нього надійшла лише 01.10.24.

У листі від 12.09.2024 директор Козівського ліцею №1 повідомив ОСОБА_1 про факт проведення відносно неї службового розслідування у строк з 09.09.2024 по 30.09.2024, однак факт отримання даного листа заперечується позивачкою, оскільки про наявність всіх документів дізнавалася випадково.

Крім того, 13.09.2024 на ім`я директора Козівського ліцею Козівської селищної ради надійшло колективне звернення від 26 педагогів Козівського ліцею № 1, в якому вони вимагають припинити колективний мобінг проти ОСОБА_1 , скасувати всі незаконні розпорядження і накази та повернути педагога до виконання її посадових обов`язків.

16.09.2024 голові Козівської селищної ради надіслано ще одне колективне звернення від батьків учнів-вихованців 2019-2023 Козівського ліцею №1, в якому зауважується про те, що ОСОБА_1 проявила себе як висококваліфікований вчитель, у якої безліч нагород і сертифікатів, вона виховувала у їхніх дітей любов до Бога, до рідної землі і завжди наголошувала про вдячність нашим Героям. Дане звернення підписало 11 батьків.

Батьки учнів 2-А класу, не дочекавшись відповіді від чиновників, повторно написали ще одне звернення в підтримку своєї вчительки. У відповідь на дане звернення від начальника відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради Іваніцької М.М. отримана відповідь, відповідно до якої Козівська селищна рада повідомляє про те, що було рекомендовано вчителю ОСОБА_1 налагодити комунікацію з всіма батьками в класі, адже це є важлива складова освітнього процесу.

У даній відповіді жодним чином не відображений факт звільнення ОСОБА_1 ще 17.09.24, а міститься виключно рекомендаційні побажання. Щодо вчинення мобінгу та порушення трудових прав, ОСОБА_1 зверталася до Департаменту освіти і науки Тернопільської обласної військової адміністрації.

У відповідь на даний запит зауважується, що директор навчального закладу мав діяти в межах повноважень, визначеними ст. 46 КЗпП, відсутні будь-які повноваження щодо створення службового розслідування, оскільки норми чинного законодавства не розповсюджують свою дії на вчителів закладів загальної середньої освіти.

Також, було зроблено запит до Тернопільського РУП в Тернопільській області щодо протидії мобінгу, який вчиняється щодо неї з боку батьків її учениці та адміністрації закладу. Дані матеріали були перенаправлені до відповідного структурного підрозділу поліції.

16.09.2024 про проведення чергового засідання комісії, вчительку повідомили за годину до самого засідання. Як і раніше, їй не надали рішення попереднього засідання від 13.09.2024, а кожне засідання ніколи не завершувалося оголошенням певного рішення.

16.09.2024 складений Акт про проведення службового розслідування щодо встановлення факту неналежного виконання посадових обов`язків та вчинення аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи, вчителем початкових класів Козівського ліцею №1 Козівської селищної ради Захарків О.В.

Наказом директора Козівського ліцею №1 Козівської селищної ради від 16.09.2024 №242-к застосовано до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення у зв`язку із неналежним виконанням посадових обов`язків відповідно до посадової інструкції вчителя початкових класів, а саме пп. 1.6, 2.2,2.13,2.18, 2.22, 2.23, 2.37, 2.48, 2.49, 4.4, 4,5, 4.6, вимог Санітарного регламенту та вчинення працівником аморального проступку, не сумісного із продовженням даної роботи та відповідно вирішено звільнити ОСОБА_1 за вчинення проступку, не сумісного з продовженням даної роботи згідно ч. 1 п. 3 ст. 41 КЗпП України.

Покликається на постанову Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 327/514/18 (провадження № 61-4560св20) де зазначено, що «звільнення не може бути визнано правильним, якщо воно проведене лише внаслідок загальної оцінки поведінки працівника, не підтвердженої конкретними фактами. Тобто факт вчинення працівником аморального проступку повинен бути документально підтверджений службовим розслідуванням, проведеним на підставі службової записки безпосереднього керівника працівника, скарги учнів, повідомлення правоохоронних органів тощо. Працівник повинен дати письмове пояснення того, що сталося. Висновки, засновані на результатах розслідування (інших аналогічних документах), повинні переконливо вказувати на несумісність скоєння працівником аморального проступку з продовженням роботи».

Вважає, що дії, які відображені у Наказі про звільнення ОСОБА_1 жодним чином не відповідають 2 умовам, які передбачені у п. 3 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Позивачка просила: визнати незаконним та скасувати наказ директора Козівського ліцею №1 Козівської селищної ради Тернопільської області від 16.09.2024 року №242-к "Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 ", у зв`язку із неналежним виконанням посадових обов`язків; поновити на посаді вчителя початкових класів, класного керівника 2-А класу Козівського ліцею № 1 Козівської селищної ради Тернопільської області; стягнути з відповідача на користь позивачки суму середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу; стягнути з відповідача на користь позивачки моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.

Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 24 квітня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ директора Козівського ліцею №1 Козівської селищної ради Тернопільської області від 16.09.2024 року №242-к «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 ".

Поновлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на посаді вчителя початкових класів Козівського ліцею №1 Козівської селищної ради.

Стягнуто з Козівської селищної ради Тернопільської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10 вересня 2024 року по 24 квітня 2025 у розмірі 182 817,54 грн.

Стягнуто з Козівської селищної ради Тернопільської області на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Стягнуто з Козівський ліцей №1 Козівської селищної ради на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору у розмірі 1211,20 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Рішення суду оскаржили Козівський ліцей № 1 Козівської селищної ради та Козівська селищна рада.

В апеляційній скарзі директор Козівського ліцею № 1 Козівської селищної ради не погоджується із оскаржуваним рішенням в частині задоволених позовних вимог, вважає, що таке ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що ОСОБА_1 звільнена 17.09.2024 з посади вчителя початкових класів Козівського ліцею № 1 Козівської селищної ради на підставі п. 3 ст. 41 КЗпП України, тобто за вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи.

Так, 04.09.2024 вчитель Козівського ліцею № 1 Козівської селищної ради ОСОБА_5 надіслала звернення у відділ освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради щодо перешкоджання вчителем ОСОБА_1 викладання інтегрованого курсу «Я досліджую світ», яка не впустила ОСОБА_5 у приміщення 2-А класу, чим порушила посадову інструкцію вчителя щодо взаємодії з іншими вчителями на засадах партнерства та підтримки, а також розклад занять.

Після пояснень ОСОБА_1 , директор Козівського ліцею № 1 дав їй усне попередження у зв`язку з порушенням останньою вимог посадової інструкції, правил внутрішнього трудового розпорядку.

Також директор наголосив, що усне попередження є одним із видів дисциплінарного стягнення та заходів впливу щодо забезпечення дисципліни праці.

09.09.2024 на ім`я голови Козівської селищної ради надійшло колективне звернення від батьків 2-А класу. Мотивами такого звернення є те, що класний керівник постійно піднімає голос (кричить) до дітей під час навчального процесу, принижує дітей, примушує стояти дітей під час уроків і проводить уроки не пов`язані з фізичною культурою (урок математики) стоячи, вигадує і доручає домашні завдання, які не прописані шкільною програмою, неодноразово конфліктує з батьками, колегами по роботі, керівництвом школи, займається плітками щодо розумових здібностей дітей, вечорами батькам у месенджері вайбер виписує повідомлення різного характеру. Також, у цьому зверненні зазначається, що дії вчителя стали причиною небажання дітей йти у школу.

Цього ж дня, 09.09.2024, наказом директора Козівського ліцею №1 створено та затверджено склад комісії з проведення службового розслідування, засідання відбувалися також 10.09.2024 та 13.09.2024.

Службовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_1 постійно піднімає голос, кричить до дітей, конфліктує з батьками учнів, колегами по роботі, керівництвом школи, займається плітками, щодо розумових здібностей дітей, вечорами батькам у месенджері виписує повідомлення різного характеру.

Також, ОСОБА_1 нехтувала вимогою, відповідно до якої вона під час повітряної тривоги повинна переривати навчальний процес і організовано з учнями пройти до споруд цивільного захисту.

Зокрема, на свято св. Миколая, ОСОБА_1 ігнорувала сигнал повітряної тривоги.

На одному із засідань службового розслідування, мама учня класу ОСОБА_6 розповіла, що вчителька просила вивчити вірш, а коли дитина не вивчила такий, оскільки слова такого негативно впливали на емоційний стан дитини, вчителька звинуватила учинецю, що вона підводить клас, внаслідок дитина плакала, коли дитина зачіпила настінний годинник і пошкодила його, ОСОБА_1 накричала на дитину, а вона трусилася від страху.

Виступ на першому уроці з нагоди Дня знань розпочався з аналізу вчителькою ОСОБА_1 адміністрації закладу освіти та ситуації в колективі. У присутності батьків і учнів ОСОБА_1 охарактеризувала заступника директора школи з навчально-виховної роботи, як психо-неврівноважену людину, озвучивши, що остання різала своєму чоловіку вени.

Апелянт вважає, що така поведінка та вислови ОСОБА_1 , які встановленві під час дисциплінарного розслідування, є аморальними, при цьому, поведінка педагога має відповідати принципам загальнолюдської моралі та утверджувати повагу до таких.

Стверджує, що висловлювання ОСОБА_1 привели до того, що вона втратила авторитет в очах деяких батьків та учнів 2-А класу.

Наводить інші обставини із поведінки ОСОБА_1 , зокрема приміряння нею на учня військової амуніції.

Доказом аморальної поведінки ОСОБА_1 було і те, що вона обговорювала розумову діяльність учня свого класу з іншими особами.

Наводить доктринальне поняття аморального проступку.

При цьому, звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 54 ЗУ «Про освіту» педагогічною діяльністю можуть займатися особи з високими моральними якостями, які мають відповідну освіту, професійно-практичну підготовку, фізичний стан яких дозволяє виконувати службові зв`язки.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст 41 КЗпП України вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи, є підставою для розірвання труового договору з працівником.

Апелянт вважає, що аморальні проступки вчителя ОСОБА_1 були доведені і підтверджені фактами, описаними в Актах службового розслідування, протоколах, свідченнями свідків і такі є несумісними з продовженням роботи, тому звільнення ОСОБА_1 проведено на законних підставах.

Просить скасувати рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24 квітня 2025 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі представник Козівської селищної ради Кутнів Л.Є. не погоджується із рішенням в частині стягнення із селищної ради на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 10.09.2024 по 24.04.2025 у розмірі 182 817,54 грн.

Покликається на заперечення селищної ради щодо клопотання представника позивача про залучення ради співвідповідачем.

Так, звертаючи увагу на статут Козівського ліцею № 1, зазначає, що прийняття і звільнення педагогічних та інших працівників Козівського ліцею № 1 здійснюється відповідно до законодавства України про працю, та інших законодавчих актів керівником Козівського ліцею №1 Козівської селищної ради.

Також, у пункті 7.6 розділу 7 Статуту вказано, що бухгалтерський облік Козівського ліцею № 1 проводиться Централізованою бухгалтерією відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради.

Таким чином, нарахування та виплату заробітної плати позивачу здійснював відділ освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради, а прийняття та звільнення з роботи Козівський ліцей № 1 Козівської селищної ради.

Вважає, що суд помилково поклав відповідальність за нарахування та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 на Козівську селищну раду, яка не є прямим роботодавцем позивачки.

При цьому, саме відділ освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради, як зовнішній відділ органу місцевого самоврядування з відповідним бюджетом та повноваженнями здійснює нарахування заробітної плати працівникам ліцею та фінансові операції, пов`язані з працевлаштуванням та звільненням.

Відтак, суд першої інстанції не з`ясував, чи мала Козівська селищна рада будь який прямий стосунок до нарахування або виплати заробітної плати позивачці ОСОБА_1 , тому рада не могла бути у даній справі належним відповідачем, оскільки роботодавцем позивачки виступає Козівський ліцей № 1, а фактичним розпорядником коштів на оплату праці Централізована бухгалтерія при відділі освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради.

Козівська селищна рада не видавала наказів про прийняття чи звільнення ОСОБА_1 , не формувала та не затверджувала штатний розпис Козівського ліцею № 1, не здійснювала фінансування заробітної плати напряму, тому не несе обов`язку щодо виплати коштів за період вимушеного прогулу.

Просить скасувати рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24 квітня 2025 року в частині стягнення з Козівської селищної ради на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу у відповідному розмірі та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог до Козівської селищної ради відмовити, у зв`язку з неправильним визначенням відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх представників учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про часткове задоволення позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 41 КЗпП України вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи, є підставою для розірвання трудового договору з працівником.

До суб`єктів, які можуть бути звільнені за вказаною підставою, належать учасники навчально-виховного процесу, зазначені у статті 50 Закону України «Про освіту», в редакції чинній на час винесення спірного розпорядження, а саме: керівні, педагогічні, наукові, науково-педагогічні працівники, спеціалісти, відтак позивачка належить до категорії працівників, які можуть бути звільнені на підставі пункту 3 частини першої статті 41 КЗпП України.

В свою чергу, термін «аморальний проступок» є оціночним поняттям, оскільки не конкретизований законодавцем, тому суду, як правозастосовному органу, надано можливість на свій розсуд надавати оцінку на підставі встановлених обставин справи щодо того, чи є ті чи інші діяння аморальним проступком.

При цьому, аморальним проступком можна вважати діяння, що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, і суперечить змісту трудової функції конкретного працівника. Так, аморальним проступком можна вважати появу в громадських місцях у нетверезому стані, нецензурну лайку, бійку, поведінку, що принижує людську гідність тощо.

Звільнення працівника, який виконує виховні функції та який вчинив аморальний проступок, допускається за наявності двох умов: 1) аморальний проступок повинен бути підтверджений фактами; 2) вчинення проступку несумісне з продовженням роботи, що має виховну функцію.

Звільнення допускається за вчинення аморального проступку як при виконанні трудових обов`язків, так і не пов`язаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті).

Таким чином, якщо педагог недостойною поведінкою скомпрометував себе перед учнями, іншими учасниками навчально-виховного процесу, порушив моральні норми, втратив тим самим авторитет, дискредитував себе як педагог, що унеможливлює досягнення мети навчально-виховного процесу, він підлягає звільненню з роботи за пунктом 3 статті 41 КЗпП України.

Разом з цим, підставою для звільнення за пунктом 3 частини першої статті 41 КЗпП України є не будь який аморальний проступок, а такий, що несумісний із продовженням цієї роботи.

Таким чином, обставини викладені в колективному зверненні від 09.09.2024 батьків учнів 2А класу Козівського ліцею №1 як і результати службового розслідування не є визначальними для суду та мають бути підтверджені відповідними належними та допустимими доказами по справі.

При цьому, з досліджених судом матеріалів справи, зокрема з результатів службового розслідування будь які дії ОСОБА_1 відносно учнів, які можна було б визнати такими, що порушують загальноприйняті норми і правила, моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, і суперечать змісту трудової функції конкретного працівника, відсутні.

Більше того, відповідач не надав суду жодного належного та допустимого доказу навності в діях ОСОБА_1 ознак вчинення нею аморального проступку, несумісного з продовженням виховної роботи.

При цьому, з аналітичної довідки за результатами роботи практичного психолога Козівського ліцею №1 Козівської селищної ради Г.Мартинюк від 11.09.2024 вбачається, що працюючи у 2-А класі, основна частина учнів активізувала свою увагу на занятті. У класі спостерігається сириятливе ставлення до відвідування навчальних занять у ліцеї. Учні схвально відгукуються про класного керівника та вчителів, які їх навчають. Позитивно сприймають процес навчання, себе як учнів, взаємин з однокласниками. Спілкування в класі толерантне, щире, вікрите. Хлопці та дівчата добре ладнають між собою, загалом стосунки з усіма членами класного колективу добрі, товариські. У класі панує доброзичлива, робоча атмосфера. За результатами роботи виявлено, що учні з радістю відвідують ліцей. Переважають партнерські відносини між вчителем та учнем.

Також, стороною позивача надано суду колективне звернення батьків учнів 2А класу Козівського ліцею №1 від 10.09.2024, які жодних претензій до вчителя класного керівника ОСОБА_1 у них нема. Діти до неї прихильні, на заняття йдуть охоче. Після неодноразових обговорень з їхніми дітьми навчального процесу жодних негативних відгуків про ОСОБА_1 не було.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 3 статті 41 КЗпП України відбулось без достатніх правових підстав, оскільки відповідачами, відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, не надано достатніх та беззаперечних доказів вчинення аморального проступку ОСОБА_1 , тому позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування наказу директора Козівського ліцею №1 Козівської селищної ради Тернопільської області від 16.09.2024 року №242-к «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 » знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню з поновленням останньої на раніше займаній посаді.

Поновивши позивачку на роботі, суд стягнув з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 вересня 2024 року по 24 квітня 2025 року включно у сумі 182 817, 54 грн.

При вирішенні спору суд врахував висновки викладені у постанові Верховного Суду від 27.03.2019 у справі № 560/893/17.

Щодо вимоги позивачки про стягнення моральної шкоди, суд вважав, що ОСОБА_1 не надала доказів завдання їй такої шкоди, тому відмовив у задоволенні цієї вимоги.

Також, суд вирішив питання розподілу судових витрат.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення колегія суддів враховує таке.

Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (стаття 4 КЗпП України).

Крім цього, положення ЦК України застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства (ч. 1 ст. 9).

Згідно із частиною 2 статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ст.ст. 2-1, 5-1 КЗпП України держава забезпечує рівність трудових прав усіх громадян незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин, крім цього, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частиною другою статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно зі статтею 22 КЗпП України відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 з 1994 року працювала в Козівській ЗСШ №1 ІІI ступенів на посаді вчителя початкових класів, що підтверджується трудовою книжкою ОСОБА_1 .

Як вбачається з колективного звернення батьків учнів 2А класу Козівського ліцею №1 від 09.09.2024, останні просять сприяти заміні у класі, якому навчаються діти, класного керівника-вчителя ОСОБА_1 , на іншого кваліфікованого вчителя, оскільки вчитель під час навчального процесу принижує дітей, змушує стояти учнів під час уроків, і проводить уроки не пов`язані з фізичною культури (урок математики) стоячи, вигадує і доручає домашні завдання, які не прописані шкільною програмою, не одноразово: конфліктує з батьками учнів, колегами по роботі, керівництвом школи, займається плітками, щодо розумових здібностей дітей, вечорами батькам у месенджері вайбер виписує повідомлення різного характеру. Дії вказаного вчителя, стали причиною не бажання дітей йти в школу і займатись навчанням.

Листом начальника відділу освіти М.Іваницької від 09.09.2024, адресованого директору Козівського ліцею №1 Козівської селищної ради М. Максиміву, просить провести службове розслідування щодо виконання обов`язків класним керівником 2-А класу ОСОБА_1 .

Наказом №165-од директора школи ОСОБА_7 від 09.09.2024 створено комісію з розслідування встановлення факту неналежного виконання посадових обов`язків вчителем Козівського ліцею №1 Козівської селищної ради ОСОБА_1 . Комісія створена з метою перевірки фактів, наведених у зверненнях батьків 2-А класу Козівського ліцею №1 Козівської селищної ради щодо неналежної роботи вчителя вказаного закладу ОСОБА_1 .

Згідно із наказом директора Козівської ЗСШ № І-ІІI ступенів від 09.09.2024 №166-од ОСОБА_1 відсторонено від роботи без збереження заробітної плати.

Згідно із протоколом службового розслідування від 09.09.2024 комісія прийшла висновку рекомендувати директору провести батьківські збори з метою встановлення обставин, які стали підставою для звернення батьків.

В свою чергу, як вбачається з колективного звернення батьків учнів 2А класу Козівського ліцею №1 від 10.09.2024, жодних претензій до вчителя класного керівника ОСОБА_1 у них немає. Діти до неї прихильні, на заняття йдуть охоче. Після неодноразових обговорень з їхніми дітьми навчального процесу, жодних негативних відгуків про ОСОБА_1 не було.

Згідно із протоколом службового розслідування від 10.09.2024, комісія прийшла висновку рекомендувати директору залучити практичного психолога до вивчення даної ситуації.

Як вбачається з аналітичної довідки за результатами роботи практичного психолога Козівського ліцею №1 Козівської селищної ради Г.Мартинюк від 11.09.2024 слідує, що працюючи у 2-А класі, основна частина учнів активізувала свою увагу на занятті. У класі спостерігається сириятливе ставлення до відвідування навчальних занять у ліцеї. Учні схвально відгукуються про класного керівника та вчителів, які їх навчають. Позитивно сприймають процес навчання, себе як учнів, взаємин з однокласниками. Спілкування в класі толерантне, щире, вікрите. Хлопці та дівчата добре ладнають між собою, загалом стосунки з усіма членами класного колективу добрі, товариські. У класі панує доброзичлива, робоча атмосфера. За результатами роботи виявлено, що учні з радістю відвідують ліцей. Переважають партнерські відносини між вчителем та учнем.

16.09.2024 проведено засідання комісії з проведення службового розслідування в Козівському ліцеї №1 Козівської селищної ради, де був складений Акт про проведення службового розслідування щодо встановлення факту неналежного виконання посадових обов?язків та вчинення аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи, вчителем початкових класів ОСОБА_1 .

Комісія під час розслідування прийшла висновків, що вчителем ОСОБА_1 порушено вимоги посадової інструкції вчителя та вимоги Санітарного регламенту для закладів загальної середньої освіти, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров?я України 25 вересня 2020 року № 2205 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2020 року за №1111/35394. У висновках комісія вказує, що порушення, які виявлено під час службового розслідування, свідчать про неналежне виконання посадових обов?язків ОСОБА_1 .

Згідно із Актом службового розслідування від 16.09.2024 комісія прийшла висновку про застосування до ОСОБА_1 , класного керівника 2А класу, вчителя початкових класів Козівського ліцею №1 Козівської селищної ради, дисциплінарного стягнення у виді звільнення.

Наказом №242-к від 16.09.2024 директора Козівського ліцею №1 ОСОБА_1 звільнена з посади вчителя початкових класів, класного керівника 2-А класу Козівського ліцею №1 Козівської селищної ради за вчинення праціником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи на підставі ч. 1 п. 3 ст. 41 КЗпП України.

Судом першої інстанції допитувалися свідки, які надали такі показання.

Свідок ОСОБА_8 вказав, що 14.09.2024 був присутній на засіданні комісії. Збори проводила ОСОБА_3 , однак, остання не надавала можливості ОСОБА_1 спростувати факти. Його вразив проект зборів, однобічність виступів. Також був присутній на батьківських зборах, жодних аморальних дій ОСОБА_1 не вчиняла.

Свідок ОСОБА_9 суду показала, що ОСОБА_1 була вчителем її доньки. Колективне звернення щодо аморальних дій не підписувала. Була присутня на засіданні комісії, однак її думку не заслуховували. Написала заяву про відсутність претензій до ОСОБА_1 . Крім того, зазначила, що ОСОБА_1 домашнє завдання задавала в денний період часу. Вважає, що не слід було ОСОБА_1 звільняти із роботи.

Свідок ОСОБА_10 зазначила, що ОСОБА_1 була вчителем її сина. Задавала домашнє завдання щодня, інколи у пізній час, дитина завжди була виснажена. Не говорила їй, що домашнє завдання рекомендаційного характеру. Колективне звернення підписала, оскільки ОСОБА_1 поводила себе неадекватно, розказувала, що заступник директора різала своєму чоловіку вени. Проводила урок мужності без її дозволу. Коли була повітряна тривога ОСОБА_1 дітей в укриття не завела. 02.09.2024 була присутня за зборах. ОСОБА_1 поводила себе неадекватно, ображала батьків. Вважає дії ОСОБА_1 аморальними.

Свідок ОСОБА_11 суду повідомила, що дії ОСОБА_12 є аморальними, зокрема розказувала, що заступник директора різала своєму чоловіку вени, принижувала маму ОСОБА_13 , не впускала вчителя на інформатику, оскільки та немає кваліфікації. Кричала на дитину. ОСОБА_1 не може вчити її дитину, оскільки її поведінка неадекватна.

Свідок ОСОБА_14 суду показала, що ОСОБА_1 була вчителем її сина. ОСОБА_1 принижувала її сина, занижувала його самооцінку. Дитина була виснажена від домашнього завдання. Крім того, коли була повітряна тривога дітей в укриття не завела. Розказувала, що заступник директора різала своєму чоловіку вени. ОСОБА_15 перевести дитину в інших клас, однак місць не було. Зазначила, що була присутня на зборах, усім давали можливість виступати.

Свідок ОСОБА_16 зазначила, що підписувала колективне звернення щодо дій ОСОБА_1 , оскільки її дитина завжди перебувала у стресі, переживала та плакала. Коли була повітряна тривога не завела дітей в укриття. Крім того за невиконання домашнього завдання сварила, кричала на дітей. Розказувала, що заступник директора різала своєму чоловіку вени.

Свідок ОСОБА_17 суду показала, що ОСОБА_1 була вителем її дитини. Колективне звернення щодо дій ОСОБА_1 не підписувала, оскільки ніяких конфліктних ситуацій із нею не виникало. Домашні завдання ОСОБА_1 задавала, дитина їх виконувала, однак, ситуація, яка їй не сподобалась, була коли ОСОБА_1 сказала читати її сину стоячи, оскільки він шумів.

Свідок ОСОБА_18 зазначила, що дитина з охотою йшла в школу, жодних конфліктів із ОСОБА_1 в неї не було. Після звільнення ОСОБА_1 дитина не хотіла йти в школу. Колективне звернення не підписувала. Домашнє завдання приходило одразу після уроків, вони їх виконували, жодних зауважень від ОСОБА_1 не було. Негативний вплив у класі відсутній. Була присутня на зборах. Батьки обурювались щодо дій ОСОБА_1 . Вона висловилась на зборах, що жодних претензій до ОСОБА_1 не має.

Свідок ОСОБА_6 суду показала, що ОСОБА_1 була класним керівником 2А класу, в якому навчається її дитина. Вона писала заяву про зміну ОСОБА_1 на іншого вчителя. Неодноразово дитина повідомляла про неадекватну поведінку вчителя відносно неї криком. Дитина боялася йти до школи. 02.09.2024 вона була присутня на уроці, коли ОСОБА_1 повідомила в присутності дітей про те, що зауч школи різала вени чоловіку, що негативно вплинуло на дітей. Крім того, всупереч вимогам постійно задавала домашнє завдання. Вважає, що відповідач неналежним чином виконувала свої посадові обов`язки.

Свідок ОСОБА_19 суду показала, що працює вчителем початкових класів Козівського ліцею №1 Козівської селищної ради. Звернення від батьків щодо образ дітей, невиконання посадових обов`язків до неї не надходило. ОСОБА_1 є кваліфікованим працівником, яка належним чином виконувала посадові обов`язки.

Звертаючись з позовними вимогами ОСОБА_1 свої доводи фактично зводить до того, що звільнення є незаконним, просила поновити її на роботі, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та заподіяну моральну шкоду.

Зважаючи на те, що рішення суду оскаржується лише відповідачами Козівський ліцей №1 Козівської селищної ради Тернопільської області та Козівська селищна рада Тернопільської області, а також виключно частині лише задоволених позовних вимог, колегія суддів слідуючи принципу диспозитивності та вимогам ст. 367 ЦПК України, законність оскаржуваного рішення в іншій частині не перевіряє.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно із статтею 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 КЗпП України укладення трудового договору оформлюється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством (статі 2, 36, 40, 41 КЗпП України).

Згідно ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Підстави розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця визначені статтями 40, 41 КЗпП України (п. 4 ст. 36 кодексу).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи.

До переліку суб`єктів, які можуть бути звільнені із вказаної підстави, належать учасники навчально-виховного процесу, зазначені у статті 50 Закону України «Про освіту», а саме керівні, педагогічні, наукові, науково-педагогічні працівники, спеціалісти.

Звільнення працівника, який виконує виховні функції та який вчинив аморальний проступок, допускається за наявності двох умов: 1) аморальний проступок повинен бути підтверджений фактами; 2) вчинення проступку несумісне з продовженням роботи, що має виховну функцію.

Таким чином, визначена законом підстава звільнення фактично складається із двох складових, які повинні існувати (мати місце) у комплексі, лише тоді відповідне звільнення працівника може вважатися правомірним.

Інакше кажучи сам лише аморальний проступок, за наявності підстав для кваліфікації діяння (бездіяльності) таким, не буде достатньою підставою для припинення трудових правовідносин, якщо такий не можна буде визнати таким, що несумісний із продовженням трудової функції.

Звільнення за вчинення аморального проступку допускається як при виконанні трудових обов`язків, так і не пов`язаного з ними, зокрема, вчинення проступку аморального характеру в громадських місцях або в побуті поза межами трудових відносин.

Чинне трудове законодавство чітко не визначає саме поняття аморального проступку, відтак визначення проступку аморальним є оціночною категорією. Аморальним проступком є винне діяння, що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві і суперечить змісту трудової функції, дискредитуючи службово-виховні, посадові повноваження відповідного кола осіб.

Згідно із частиною першою статті 24 Закону України «Про освіту» (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) педагогічним працівником повинна бути особа з високими моральними якостями, яка має відповідну педагогічну освіту та/або професійну кваліфікацію педагогічного працівника, належний рівень професійної підготовки, здійснює педагогічну діяльність, забезпечує результативність та якість своєї роботи, фізичний та психічний стан здоров`я якої дозволяє виконувати професійні обов`язки в закладах системи загальної середньої освіти. Перелік посад педагогічних працівників системи загальної середньої освіти встановлюється Кабінетом Міністрів України

Відповідно до змісту частини другої статті 54 Закону України «Про освіту» педагогічні, науково-педагогічні та наукові працівники зобов`язані, зокрема, захищати здобувачів освіти під час освітнього процесу від будь-яких форм фізичного та психологічного насильства, приниження честі та гідності, дискримінації за будь-якою ознакою, пропаганди та агітації, що завдають шкоди здоров`ю здобувача освіти, запобігати вживанню ними та іншими особами на території закладів освіти алкогольних напоїв, наркотичних засобів, іншим шкідливим звичкам.

Аналіз наведеного вище дає підстави для висновку про те, що педагогічний працівник зобов`язаний бути людиною високих моральних переконань, бездоганної поведінки та зобов`язаний захищати здобувачів освіти під час освітнього процесу, зокрема, від будь-яких форм фізичного та психологічного насильства.

У постанові Верховного Суду від 28 лютого 2024 року у справі № 458/394/22 (провадження № 61-17173св23) викладено висновок про те, що: «аналіз норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що працівники, які виконують виховну функцію, вчитель, педагог, вихователь, зобов`язані бути людьми високих моральних переконань та бездоганної поведінки. Якщо педагог недостойною поведінкою скомпрометував себе перед учнями, їх батьками, порушив моральні норми, втратив тим самим авторитет, дискредитував себе як вихователь, він може бути звільнений з роботи за пунктом 3 частини першої статті 41 КЗпП України».

Підсумовуючи зазначене, якщо педагог недостойною поведінкою скомпрометував себе перед учнями, іншими учасниками навчально-виховного процесу, порушив моральні норми, втратив тим самим авторитет, дискредитував себе як педагога, що унеможливлює досягнення мети навчально-виховного процесу, він підлягає звільненню з роботи за пунктом 3 частини першої статті 41 КЗпП України.

При цьому, Верховний Суд у котре зауважує, що підставою для за звільнення пунктом 3 частини першої статті 41 КЗпП України, може слугувати не будь який аморальний проступок, а безпосередньо такий, що несумісний із продовженням такої роботи.

Законодавцем також не визначено критеріїв межі між сумісними і не сумісними з продовженням роботи проступками, а відтак саме на суд, з метою виконання завдання цивільного судочинства, покладено обов`язок самостійно надати оцінку і встановити, чи є аморальний проступок, за який звільнено працівника, таким, що сумісний із продовженням роботи з урахуванням конкретних обставин справи.

Такі висновки узгоджуються зі сталою практикою Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах: від 27 березня 2019 року у справі № 560/893/17 (провадження № 61-48706св18), від 11 квітня 2019 року у справі № 351/2141/16 (провадження № 61-31226св18), від 31 липня 2019 року у справі № 243/5802/16-ц (провадження № 61-24254св18), від 05 вересня 2019 року у справі № 697/2520/18 (провадження № 61-8551св19), від 02 жовтня 2019 року у справі № 495/47/18 (провадження № 61-44378св18), від 31 жовтня 2022 року у справі № 219/9052/20 (провадження № 61-18516св21), від 25 квітня 2024 року у справі № 462/2096/23 (провадження № 61-16502св23).

Відповідно до принципу диспозитивності обов`язок доказування фактичних обставин, що мають значення для справи, повною мірою покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Так, за правилами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За змістом статей 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показами свідків.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми.

У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним в справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься в справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зазначено, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона; таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Верховний Суд також зауважував, що при вирішенні справ подібної категорії, суду належить виходити не з формального підходу оцінки окремо того чи іншого вчинку педагога, а у разі встановлення за обставинами справи неодноразового вчинення педагогом поступків, несумісних зі званням учителя, надавати їм оцінку у сукупності, з урахуванням особливостей відносин у сфері навчально-виховного процесу та підвищеного рівня вимог до моральної-етичних якостей і поведінки учителя (педагога, вихователя) (постанови Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 654/998/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 560/893/17, від 28 лютого 2024 року у справі № 458/394/22).

Разом з цим, колегія суддів приходить переконання, що заперечуючи позовні вимоги, відповідачі фактично покликаються на докази, які є похідними та виникли, як результат чиєїсь оціночної (суб`єктивної) діяльності (службового розслідування, показів свідків, звернень батьків).

При цьому, і такі докази у своїй сукупності не свідчать про одне та не дають підстав для єдиного висновку, у контексті поведінки ОСОБА_1 , оскільки, покази свідків є різними, аналітична довідка практичного психолога Козівського ліцею №1 Козівської селищної ради також не спростовує позовних вимог.

Більше того, за такий тривалий час своєї роботи позивачка не мала жодних дисциплінарних стягнень, при цьому заохочувалася, а на сьогоднішній час надаючи пояснення у судовому засіданні, директор Козівського ліцею №1 Козівської селищної ради відмітив належне виконання позивачкою своїх трудових обов`язків.

У підсумку, колегія суддів погоджується з тим, що матеріали справи не містять будь яких прямих (безпосередніх) доказів, як то відео чи фото фіксації відповідних дій (бездіяльності) позивачки ОСОБА_1 , належно складених актів безпосередньо після вчинення таких, які б давали змогу оцінити її поведінку на предмет відповідності вимогам, які ставляться до педагогічних працівників та прийти висновку про неможливість продовження роботи нею, у зв`язку з вчиненням аморального проступку, який несумісний з продовженням відповідної діяльності.

Враховуючи наведене, доводи апеляційних скарг, які зводяться до протилежного, спроможними не є та про необхідність зміни чи скасування оскаржуваного рішення у цій частині не свідчать.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що бухгалтерський облік Козівського ліцею № 1 проводиться Централізованою бухгалтерією відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради, тому суд помилково поклав відповідальність за нарахування та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 на Козівську селищну раду, яка не є прямим роботодавцем позивачки, відтак є неналежним відповідачем у цій частині, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до п. 13 ч. 4 ст. 42 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова є розпорядником бюджетних коштів, використовує їх лише за призначенням, визначеним радою.

Засновником Козівського ліцею №1 Козівської селищної ради є Козівська селищна рада Тернопільського району Тернопільської області. При цьому, уповноваженим органом управління Засновника з питань освіти є відділ освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради (п.п.1.3 Статуту Козівського ліцею №1 Козівської селищної ради).

Таким чином, відділ освіти будь якої ради, як структурний підрозділ та окрема юридична особа, не може відати будь якими бюджетними коштами, а лише тими, які визначені йому, згідно відповідного розподілу та бюджету ради, відтак покласти матеріальну відповідальність, що є додатковим навантаженням на бюджет відповідної ради, можна лише на раду, оскільки самостійно виконати судове рішення відділ освіти не вправі.

Враховуючи наведене, судом підставно стягнуто з Козівської селищної ради Тернопільської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10 вересня 2024 року по 24 квітня 2025 у розмірі 182 817,54 грн., оскільки саме цей орган місцевого самоврядування є основним розпорядником коштів на виплату заробітної плати вчителям Козівського ліцею №1 Козівської селищної ради та повинен сплачувати на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу, а протилежні доводи у цьому контексті є протиправними.

Обчислення середньої заробітної плати працівника за час вимушеного прогулу здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Пунктом 2 Порядку передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Згідно з абзацами третім-п`ятим пункту 4 Порядку, якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Якщо розмір посадового окладу є меншим від передбаченого законодавством розміру мінімальної заробітної плати, середня заробітна плата розраховується з установленого розміру мінімальної заробітної плати на час розрахунку. У разі укладення трудового договору на умовах неповного робочого часу, розрахунок проводиться з розміру мінімальної заробітної плати, обчисленого пропорційно до умов укладеного трудового договору. Якщо розрахунок середньої заробітної плати обчислюється виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, то її нарахування здійснюється шляхом множення посадового окладу чи мінімальної заробітної плати на кількість місяців розрахункового періоду.

Відповідно до пункту 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно із абзацом другим пункту 8 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 у липні та серпні 2024 року була у відпустці 56 днів, у червні місяці у відомостях заробітної плати зазначається 7 днів відпустки, у травні 2024 року ОСОБА_1 відпрацювала повний місяць, але у квітні вона була на лікарняному 3 дні, розраховуючи суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивачки, суд виходив з виплат за лютий - березень 2024 року.

Таким чином, середньоденну заробітну плату позивачку суд вирахував шляхом додавання відповідних сум та ділення на кількість робочих днів (23642,05 + 23464,48 : 42 робочих дні = 1121, 58 грн.)

Враховуючи наведене, суд стягнув з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 вересня 2024 року по 24 квітня 2025 року включно у сумі 182817, 54 грн., що жодним чином не спростовано відповідачами, будь який інший альтернативний розрахунок, не наведено.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд правильно встановив фактичні обставини справи, застосував матеріальний закон та дотримався процедури розгляду, передбаченої ЦПК України, тому підстави для задоволення апеляційних скарг відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Апеляційні скарги Козівського ліцею №1 Козівської селищної ради Тернопільської області та Козівської селищної ради Тернопільської області залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 29 жовтня 2025 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк