Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/1080/25

03 листопада 2025 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі : головуючого-судді Шишка О.А.,

з участю : секретаря Сіщук Г.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 02 травня 2025 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. Їй, як потерпілій у цьому кримінальному провадженні, заподіяно матеріальну та моральну шкоду. Зазначає, що 10 листопада 2024 року близько 14 год 20 хв неподалік домогосподарства АДРЕСА_1 , між нею та відповідачем, на ґрунті існуючих неприязних відносин, виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_2 наніс їй дерев`яною палицею та руками декілька ударів по тулубу та руках, спричинивши тілесні ушкодження. Також ОСОБА_2 ображав її та зневажливо висловлювався щодо її сина, який у березні 2024 року загинув на війні з росією. Зазначає, що неправомірними діями відповідача їй була заподіяна матеріальна шкода, яка полягає у понесених витратах на доїзди в поліцію, до експертів, до суду. Крім того їй завдана моральна шкода, яка полягає у перенесеному фізичному болі та душевних стражданнях, переживаннях, перенесеному публічному приниженні перед односельцями, що призвело до порушення нормальних життєвих зав`язків.

Розмір матеріальної шкоди становить 15000 грн, а розмір моральної шкоди позивачка визначає у сумі 200000 грн, яку просить стягнути з відповідача. Також просить стягнути з ОСОБА_2 витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 25000 грн.

В судовому засіданні представник позивачки заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Зазначив, що свою вину в учиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнавав під час розгляду кримінального провадження і не визнає у даний час. Пояснив, що 10 листопада 2024 року він перебував в центрі села Луквиця, з метою обговорення з жителями села актуальних питань життєдіяльності їхнього населеного пункту, зокрема облаштування доріг. Разом з ним була його колишня дружина ОСОБА_3 , яка супроводжувала його, бо він є незрячою особою, інвалідом першої групи по зору. До них підійшла ОСОБА_1 , почала його ображати, що призвело до словесної перепалки з нею. Також він чув присутність інших людей, які підтримували ОСОБА_1 та також його ображали. Оскільки ситуація була напружена, він переживав, що присутні можуть його побити, з метою самозахисту він розмахував дерев`яною палицею, на яку опирається при ходьбі. Вказав, що жодних ударів потерпілій не наносив, тілесних ушкоджень їй не завдавав. Зазначив, що словесна перепалка у нього з потерпілою виникла через те, що вона робила йому зауваження про недоречність його ініціатив щодо облаштування доріг села в період війни. Наголосив, що він з повагою ставиться до захисників України, а особлибливо до тих, хто загинув, і ніяких конфліктів з приводу цього у нього з потерпілою не було. Вважає, що матеріальної та моральної шкоди позивачці він не заподіював, тому просить у задоволені позову відмовити.

Заслухавши пояснення представника позивачки, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтями 15, 16 ЦК України, статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

За вимогами ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до положень ст. 1166 та ст. 1167 ЦК України для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди, зокрема в результаті бездіяльності заподіювача, необхідна сукупність таких обов`язкових умов: наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди.

Таким чином, деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Доказами у розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Судом встановлено, що вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 02.05.2025 року у справі № 338/1678/24 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. Цей вирок в апеляційному порядку не оскаржувався й набрав законної сили.

Указаним вироком констатовано, що близько 14 години 20 хвилин 10 листопада 2024 року, неподалік домогосподарства АДРЕСА_1 , між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на ґрунті існуючих неприязних відносин, виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_2 умисно наніс ОСОБА_1 дерев`яною палицею, за допомогою якої пересувається, та руками декілька ударів по тулубу та верхніх кінцівках, спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді синців в ділянках лівої руки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Відповідно до п. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Оскільки факт нанесення відповідачем позивачці ударів по тілу та спричинення їй тілесних ушкоджень встановлені вироком суду, то ці обставини не підлягають доказуванню у межах цієї цивільної справи.

Позивачка вказує, що під час досудового розслідування для доїзду до поліції, експертів, адвокатів та суду вона витратила 15000 грн власних коштів, однак належних і допустимих доказів в обгрунтвання цієї вимоги суду не надала.

Враховуючи відсутність будь яких доказів понесення матеріальних витрат суд приходить до переконання про недоведеність вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди, а тому позов в цій частині не підлягає до задоволення.

Також позивачка заявила вимогу про стягнення на її користь 200000 грн моральної шкоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У п.п. 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Оскільки в судовому засіданні позивачкою доведено факт спричинення їй тілесних ушкоджень відповідачем, то суд приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди позивачці суд враховує характер правопорушення, глибину її душевних страждань, ступінь вини відповідача, оскільки внаслідок вчинення кримінального правопорушення позивачка перенесла стрес, нервові потрясіння, змушена була вживати додаткових зусиль для нормалізації звичного способу життя.

Слід зазначити, що такий спосіб захисту цивільних прав, як компенсація моральної (немайнової) шкоди, не повинен стати засобом безпідставного збагачення потерпілої особи, а розмір присудженої до відшкодування шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи.

Враховуючи те, що відповідач є особою похилого віку з інвалідністю першої групи, беручи до уваги вимоги розумності та справедливості, суд вважає, що розмір відшкодування завданої позивачці моральної шкоди слід визначити в сумі 15000 грн, оскільки заявлений нею розмір такого відшкодування (200000 грн) є явно завищеним та не відповідає тяжкості отриманих нею тілесних ушкоджень та перенесених страждань.

Статтею 265 ЦПК України закріплено, що в рішенні суду зазначається розподіл судових витрат.

Згідно з вимогами ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 6 статті 141 ЦПК України визначено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідач є особою з інвалідністю I групи та згідно з пп.9 п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

За таких обставин витрати зі сплати судового збору слід компенсувати за рахунок держави.

За змістом п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

На підтвердження витрат на правничу допомогу стороною позивача надано: копію договору №24 про надання правової допомоги від 05.08.2025 року, копію ордеру АТ№1102935 від 05.08.2025 року, квитанцію №1379146 від 12.06.2025 року. Із вищевказаних документів видно, що вартість наданих послуг становить 25000 грн.

Сума гонорару адвоката повинна бути такою, що відповідає складності справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціні позову. Для правильного визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09 червня 2020 року у справі №466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18.

Враховуючи те, що позивачем під час розгляду справи понесено витрати на правничу допомогу, то такі витрати підлягають стягненню з відповідача. Разом з тим, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів, тощо). На думку суду, стороною позивача завищено розмір судових витрат за надані послуги з правової допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що суму витрат позивачки на правничу допомогу слід визначити в розмірі 7000 грн, що буде співмірним зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також часом, витраченим ним на виконання відповідних робіт (надання послуг).

Разом з тим, як уже зазначалося вище, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд прийшов до висновку про необхідність відмови у позові в частині матеріальної шкоди у сумі 15000 грн та про часткове задоволення позову в частині моральної шкоди на суму 15000 грн (заявлена сума 200000 грн), що складає 6,97% від заявленої суми позову (215000 грн), то відповідно з відповідача на користь позивачки підлягає до стягнення сума витрат на правову допомогу пропорційно до задоволених вимог у розмірі 487,9 грн (6,97% від 7000 грн).

На підставі наведеного, ст. 15, 16, 23, 1166, 1167, 1177, 1195 ЦК України, керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 76-77, 81, 82, 135, 141, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 15000 грн моральної шкоди, а також 487,9 грн витрат на правову допомогу.

У задоволенні решти позову відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору компенсувати за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Головуючий О. А. Шишко