П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2025 року місто Київ

справа № 2601/19483/12

провадження № 22-ц/824/1461/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання Онопрієнко К.С.

учасники справи:

заявник: ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ КОЛЕКТ»

заінтересовані особи: ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Корольов Вадим В`ячеславович

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Чевгузом Віктором Степановичем,

на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 30 травня 2024 року, постановлену у складі судді Ольшевської І.О.,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року заявник ТОВ «Дакорд Фінанс» звернувся до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні, заінтересовані особи ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Корольов В.В., в якій заявник просив суд замінити сторону (стягувача) у виконавчому провадженні № 59168263 щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на його правонаступника - ТОВ «Дакорд Фінанс».

В обґрунтування заяви посилався на договір факторингу від 8 лютого 2024 року, за яким право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № ML-003/008/2008 від 24 січня 2008 року передано заявнику.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 30 травня 2024 року задоволено заяву ТОВ «Дакорд Фінанс» про заміну сторони у виконавчому провадженні, заінтересовані особи: ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Корольов В.В..

Замінено стягувача у виконавчому провадженні ВП НОМЕР_1 щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на його правонаступника ТОВ «Дакорд Фінанс».

Постановляючи таку ухвалу, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості поданої заяви, а також того, що судом не встановлено обставин закінчення виконавчого провадження належним виконанням судового рішення.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Чевгуз В.С. 14 червня 2024 року подав апеляційну скаргу, в якій посилався на відсутність у матеріалах справи доказів про наявність у ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Дакорд Фінанс» генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ, наявність яких є обов`язковим згідно з положеннями декрету КМУ від 19 лютого 1993 року, а також доказів на право здійснення операцій в іноземній валюті, скільки кредитний договір було укладено саме в іноземній валюті.

Також посилався на відсутність доказів, що підтверджують оплату новим кредитором ТОВ «Дакорд Фінанс» на користь первісного кредитора ТОВ «ОТП Факторинг Україна» плати у розмірі 190000 грн. відповідно до умов договору факторингу від 8 лютого 2024 року.

Правом на подання відзиву учасники справи не скористались.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник - адвокат Федосєєва Т.Ю. підтримали апеляційну скаргу, просила її задовольнити, оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

В судовому засіданні представник ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ КОЛЕКТ» - адвокат Карапетян А.Р. проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Колегія суддів звертає увагу, що представником ТОВ «Дакорд Фінанс» - адвокатом Карапетяном А.Р. в судовому засіданні подано заяву про зміну назви та юридичної адреси ТОВ «Дакорд Фінанс» на нову - ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ КОЛЕКТ».

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 11 грудня 2012 року у справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором позовні вимоги задоволені частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (виключно в межах вартості заставного майна) на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором в розмірі 86 972,27 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 694 899,73 грн. та 694 899,73 грн. неустойки, а всього: 1 389 799,46 грн.; стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 3 219 грн. та 120 грн., у решті позовних вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 24 квітня 2013 року рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 11 грудня 2012 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором у розмірі 86 972,27 доларів США, що складається з 77 606,28 доларів США заборгованості по кредиту, 9 365,99 доларів США заборгованості по процентам, нарахованим за період з 21 січня 2009 року по 1 січня 2010 року та за офіційним курсом НБУ складає 694 899,79 грн. та 694 899,79 пені, обрахованої за період з 12 червня 2011 року по 14 грудня 2011 року, а всього 1 389 779,58 грн., в іншій частині позовних вимог відмовлено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 3 219 грн. судового збору, 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 3 339 грн. судових витрат.

На виконання зазначеного вище судового рішення 30 липня 2013 року Голосіївським районним судом м. Києва видано виконавчий лист.

21 травня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Корольовим В.В. відкрито виконавче провадження ВП НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа № 2601/19483/12 Голосіївського районного суду міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором у розмірі 86 972,27 доларів США, що складається з 77 606,28 доларів США заборгованості по кредиту, 9 365,99 доларів США заборгованості по процентам, нарахованим за період з 21 січня 2009 року по 1 січня 2010 року та за офіційним курсом НБУ складає 694 899,79 грн. та 694 899,79 пені, обрахованої за період з 12 червня 2011 року по 14 грудня 2011 року, а всього 1 389 779,58 грн.

У матеріалах справи відсутні відомості, що рішення суду виконано.

8 лютого 2024 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна», як клієнтом, та ТОВ «Дакорд Фінанс», як фактором, був укладений Договір факторингу, за умовами якого клієнт (первісний кредитор) передає, а фактор (новий кредитор) приймає право грошової вимоги, що належить клієнту, і стає кредитором за кредитним договором, договором у розмірі заборгованості по кредитному договору.

Згідно з п. 2 Договору факторингу боржник - фізична особа, громадянка України ОСОБА_1 , що уклала Кредитний договір №ML-003/008/2008 від 24 січня 2008 року із ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого, у свою чергу, є ПАТ «ОТП Банк».

Згідно з п. 5.1. Договору факторингу фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта за плату шляхом дисконтування суми заборгованості, а клієнт відступає факторові право грошової вимоги до боржника в розмірі заборгованості, яке виникло внаслідок укладення з боржником Кредитного договору та надання боржнику кредитних коштів згідно умов Кредитного договору.

За пунктами 6.1. та 6.2. Договору факторингу сторони домовились, що ліміт фінансування за цим договором складає 190 000 грн. без ПДВ. Фактор здійснює фінансування клієнта шляхом одноразового перерахування суми, що вказана в п. 6.1. цього Договору, на вказаний клієнтом рахунок протягом 10 робочих днів з моменту підписання сторонами цього Договору.

Підпунктом 7.1.1. Договору факторингу визначено, що клієнт зобов`язаний протягом 2-х робочих днів від дня здійснення фінансування згідно розділу 6 цього Договору передати новому кредитору документацію за Актом приймання-передачі документів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 9 лютого 2024 року ТОВ «Дакорд Фінанс» здійснив перерахування грошових коштів у сумі 190 000 грн. ТОВ «ОТП Факторинг Україна» згідно платіжної інструкції в національній валюті № 389 від 9 лютого 2024 року (том 4 а.с. 69).

Таким чином доводи апеляційної скарги в цій частині спростовуються матеріалами справи та є необґрунтованими.

8 лютого 2024 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Дакорд Фінанс» підписали Акт приймання-передачі документації, за яким від клієнта до фактора було передано оригінал Кредитного договору № ML-003/008/2008 від 24 лютого 2008 року та додатки до нього (том 4 а.с. 20).

Також 8 лютого 2024 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна», як первісним іпотекодержателем» та ТОВ «Дакорд Фінанс», як новим іпотекодержателем, укладено Договір відступлення прав вимоги за Договором іпотеки (майнової поруки) №PML-003/008/2008, посвідченого Явдюк Н.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 24 січня 2008 року за реєстровим №52 (том 4 а.с. 21-22).

Цим Договором визначено, що у зв`язку з укладеним між сторонами договором факторингу від 8 лютого 2024 року, сторони домовились, що первісний іпотекодержатель передає та відступає новому іпотекодержателю всю сукупність прав, належних первісному іпотекодержателю за Договором забезпечення, включаючи, але не обмежуючись, право звернення стягнення на предмет обтяження іпотекою та отримання задоволення своїх вимог за рахунок вартості предмета обтяження іпотекою.

8 лютого 2024 року сторонами підписано Акт приймання-передачі документів, за яким первісний іпотекодержатель передав, а новий іпотекодержатель прийняв наступні документи: Договір іпотеки (майнової поруки) №ML-003/008/2008 від 24 січня 2008 року, посвідчений Явдюк Н.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 24 січня 2008 року за реєстровим №52 (а.с. 23 том 4).

Як правильно зазначив суд першої інстанції, і Договір факторингу від 8 лютого 2024 року, і Договір відступлення прав вимоги за Договором іпотеки (майнової поруки) №PML-003/008/2008 від 8 лютого 2024 року в судовому порядку недійсними не визнавались, а отже є такими, що діють на час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

З аналізу змісту наявних у справі доказів, колегія суддів дійшла до висновку, що ТОВ «Дакорд Фінанс» у встановленому порядку набув прав Кредитора по відношенню до Боржника ОСОБА_1 , а тому відповідно до вимог ст. 442 , 512, 514 ЦПК України правомірно просив замінити стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на його правонаступника - ТОВ «Дакорд Фінанс» у виконавчому листі, виданому на підставі рішення Апеляційного суду міста Києва від 24 квітня 2013 року відносно боржника ОСОБА_1 .

Статтями 129 Конституції України визначено, що обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції і який має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом (частини перша, третя статті 431 ЦПК).

Згідно з частиною першою статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до частини першої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює сторону її правонаступником. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року в справі № 6-122цс13зазначено, що за змістом статті 512 ЦК України, статті 378 ЦПК України та статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником. Виходячи із цих норм, зокрема, пунктами 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора. Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

В розумінні статті 512 ЦК України, в разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку із заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник).

Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

При вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні суд перевіряє наявність правонаступництва у матеріальних відносинах, а не його обсяг (постанова Верховного Суду від 1 квітня 2020 року у справі № 344/14408/15-ц (провадження № 61-1777св20).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Згідно з положеннями статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, вчинення правочинів, наслідком яких є заміна особи в окремому зобов`язанні через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги), є різновидом переходу до особи прав у матеріальних правовідносинах. Унаслідок такої заміни кредитора в матеріальному правовідношенні відбувається його заміна на іншу особу і в процесуальних правовідношеннях у визначених законом випадках. Зокрема, у процесуальних відносинах правонаступник може бути замінений там, де вони є триваючими, або за умови відновлення процесуальних строків для вчинення процесуальних дій. Втрата первісним кредитором певних процесуальних прав унаслідок пропуску ним строків для вчинення процесуальних дій до моменту укладення договору відступлення права вимоги означає, що саме у такому обсязі новий кредитор може стати процесуальним правонаступником і автоматичного поновлення процесуальних прав за наслідком укладення договору відступлення права вимоги не відбувається.

Стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення документа до виконання, оскільки у разі пропуску такого строку виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання. Отже, за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання. Така правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/10031/13 та від 11 березня 2021 року у справі № 910/2954/17.

У постанові від 3 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (провадження № 12-48гс20) Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи питання заміни сторони виконавчого провадження, виснувала про те, що на стадії виконавчого провадження як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження.

У постанові від 18 січня 2022 року у справі № 34/425 (провадження № 12-69гс21) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеного у постанові від 15 вересня 2021 року у справі № 727/9430/13-ц щодо порядку здійснення заміни сторони виконавчого провадження правонаступником, згідно з яким за відсутності відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є можливою. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що указаний висновок не відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постановах від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (провадження № 12-48гс20, пункти 74-75) та від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14 (провадження № 12-39гс20, пункт 6.18).

У цій справі ТОВ « Дакорд Фінанс» просив замінити стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на його правонаступника - ТОВ «Дакорд Фінанс» у виконавчому провадженні № 59168263 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 згідно виконавчого листа від 30 липня 2013 року, видного Голосіївським районним судом м. Києва на підставі рішення в справі № 2601/19483/12.

Водночас, з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 18 січня 2022 року у справі № 34/425, при вирішенні питання про заміну сторони виконавчого провадження суди мають встановити чи не сплив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання. Після спливу строку виконавчого провадження не може вирішуватись питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 21 травня 2019 року ВП № 591687263, відкритого приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Корольовим В.В. такі строки не є пропущеними.

У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували виконання боржником ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції та закриття виконавчого провадження.

З огляду на вказані обставини, судову практику, висновок суду першої інстанції про задоволення заяви є обґрунтованим.

Разом з тим в апеляційній скарзі сторона боржника посилається на відсутність у кредитора генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ, наявність яких є обов`язковим згідно з положеннями декрету КМУ від 19 лютого 1993 року, а також доказів на право здійснення операцій у іноземній валюті, оскільки кредитний договір було укладено в саме іноземній валюті.

Проте такі аргументи не можуть бути взяті судом до уваги, як підстава для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки, як вбачається зі змісту договору Факторингу від 8 лютого 2024 року, а саме з пункту 5 «Порядок Фінансування»:«відповідності до умов цього Договору Фактор передає грошові кошти з розпорядження клієнта за плату шляхом дисконтування суми Заборгованості, а клієнт відступає факторові право грошової вимоги до Боржника в розмірі Заборгованості, яке виникло внаслідок укладення з боржником Кредитного договору та надання Боржнику кредитних коштів згідно умов кредитного договору. Загальний розмір заборгованості боржника, право вимоги щодо якої відступається, станом на дату підписання сторонами цього Договору, за кредитним договором № ML- 003/008/2008 від 24.01.2008 року, за рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11.12.2012 року, справа № 2601/19483/12, складає: 1393138,58 грн. (один мільйон триста дев?яносто три тисячі сто тридцять вісім гривень 58 копійок) з яких: за основною сумою боргу за фінансовим кредитом - 620 066,47 гривні (згідно рішення зазначеного суду за курсом НБУ у валюті складало 77606,28 дол. США); відсотки за користування кредитом - 74 833,32 гривень (згідно рішення зазначеного суду за курсом НБУ у валюті складало 9365,99 дол. США); пеня - 694899,79 гривень, судові витрати - 3339 гривень.

Отже, сума боргу, яка підлягає стягненню за кредитним договором № ML- 003/008/2008 від 24 січня 2008 року, укладеним між первісним кредитором ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 рішенням суду першої та апеляційної інстанції визначена саме у національній валюті - гривні, а сума наведена у доларах США зазначена судом як еквівалент, а не як валюта стягнення. Відповідно, доводи апеляційної скарги і в цій частині є необґрунтованими.

Згідно із статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статтей 76-80 ЦПК України.

Задовольняючи заяву ТОВ « Дакорд Фінанс», суд першої інстанції дослідив всі обставини справи, дав належну оцінку доказам, дійшов правильного висновку про наявність підстав для заміни сторони у виконавчому провадженні.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги не містять доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Відповідно до статті 367 ЦПК України, перевіряючи під час розгляду справи в апеляційному порядку законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись статтями 367, 369, 371, 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Чевгузом Віктором Степановичем, залишити без задоволення.

УхвалуГолосіївського районного суду м. Києва від 30 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 3 листопада 2025 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус