УХВАЛА

про направлення справи за підсудністю

30.10.2025 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Стрілецька О.В.,

вирішуючи питання про відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про стягнення матеріальних збитків,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача матеріальні збитки в розмірі 40000,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що внаслідок шахрайських дій з банківської карти, яка була незаконно створена від її імені невідомою особою в АТ «Банк Кредит Дніпро», зняті грошові кошти в розмірі 40000,00 грн.

ОСОБА_1 зазначає, що зверталась до відповідача з заявою про вчинення відносно неї шахрайських дій, надавала письмові пояснення, що грошовій кошти не брала, проте АТ «Банк Кредит Дніпро» наполягає на сплаті заборгованості.

Позивач вказує, що вона звернулась до Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській області із заявою про скоєння відносно неї невідомою особою кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України, в результаті вчинення якого їй заподіяні збитки в розмірі 40000,00 грн, які підлягають стягненню з відповідача.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі суддею встановлено, що цей позов не підсудний Богунському районному суду м. Житомира з огляду на таке.

Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства (ст. 1 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правила визначення підсудності передбачені ст.ст. 27 - 30 ЦПК України.

За загальним правилом відповідно до ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань місцем знаходження Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» є м. Київ, вул. Жилянська, 32.

В позові позивач вказала, що відповідач знаходиться за адресою м. Київ, вул. Ярославів Вал, 17А.

Матеріали справи не містять доказів, що відповідач - юридична особа має у встановленому законом порядку зареєстроване місце знаходження на території Богунського району м. Житомира згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

В позовній заяві позивач просить судові засідання проводити в м. Житомирі.

Правила ст. 28 ЦПК України передбачають можливість визначення альтернативної підсудності, зокрема, за зареєстрованим місцем проживання позивача, проте підстави для їх застосування в цій справі відсутні.

Предметом позову у справі є відшкодування матеріальних збитків, які завдані на думку позивача, внаслідок вчинення стосовно неї шахрайських дій невідомими особами.

За ч. 5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Проте з матеріалів, які долучені до позовної заяви, не вбачається наявність між позивачем та відповідачем правовідносин, які регулюються нормами Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки позивач заперечує наявність будь-яких відносини з АТ «Банк Кредит Дніпро».

За ч. 6 ст. 28 ЦПК України позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди.

Водночас, зі змісту витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, який надала позивач, вбачається, що за її заявою зареєстровано кримінальне провадження за фактом заволодіння грошовими коштами ОСОБА_1 невідомими особами у невстановленому місці. Отже, з матеріалів позовної заяви не вбачається, що шкода позивачу заподіяна на території Богунського району м. Житомира.

Таким чином, беручи до уваги те, що судом не встановлено наявність правових підстав для визначення підсудності спору за місцем проживання позивача, підсудність підлягає визначенню за загальним правилом - за місцезнаходженням відповідача-юридичної особи згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року №3477-IV, рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів ". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Згідно з ч. 9 ст. 187 ЦПК України, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Беручи до уваги встановлені обставини, вважаю, що позов підлягає розгляду судом, юрисдикція якого поширюється на адміністративно-територіальний район, в межах якого знаходиться зареєстроване місцезнаходження відповідача-юридичної особи згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а тому з метою дотримання правил підсудності матеріали цивільної справи підлягають направленню за підсудністю до Голосіївського районного суду міста Києва.

Зі змісту ч. 3 ст. 31 ЦПК України вбачається, що передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються.

Керуючись ст.ст. 27, 28, 31, 32, 187 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и в:

Матеріали цивільної справи №295/15112/25 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про стягнення матеріальних збитків направити за підсудністю до Голосіївського районного суду міста Києва.

Копію ухвали направити позивачу для відома.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її складення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.В. Стрілецька