ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 676/1068/25

Провадження № 22-ц/820/1611/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ КРЕДИТ» на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 08 травня 2025 року (суддя Бондар О. О.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ КРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У лютому 2025 року ТОВ «КЛТ КРЕДИТ», звертаючись до суду із вказаним позовом, зазначало, що 25 січня 2024 року з ОСОБА_1 в електронній формі був укладений кредитний договір № 4079, за умовами якого товариство надало відповідачці кредит у розмірі 5000 грн зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 2,5% від суми кредиту за кожен день користування, строком на 365 днів. Отримання кредитних коштів підтверджується квитанцією від 21 січня 2024 року про перерахунок коштів. Кредитний договір ОСОБА_1 підписала електронним цифровим підписом. Взяті на себе за кредитним договором зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим станом на 25 січня 2025 року заборгованість складає 45250 грн, з яких: 5000 грн - заборгованість за кредитом, 40250 грн - заборгованість за процентами.

Зазначену заборгованість позивач просив стягнути з відповідачки.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 08 травня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» суму заборгованості за кредитним договором № 4079 від 25 січня 2024 року в сумі 32900 грн, з яких: сума прострочених платежів за кредитом - 5000 грн, сума прострочених платежів за процентами - 27900 грн. Вирішено питання про судові витрати.

ТОВ «КЛТ КРЕДИТ», не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в позові, в апеляційній скарзі просить його скасувати в цій частині та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального права. Суд першої інстанції помилково відмовив у стягненні частини процентів за користування кредитними коштами, посилаючись на те, що всупереч вимогам пункту 17 розділу IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» проценти за кредитним договором перевищують максимальний розмір денної процентної ставки, визначеної законом. Суд не врахував, що розмір процентів за договором визначений за згодою сторін. Процентна ставка є фіксованою і не могла бути змінена товариством в односторонньому порядку. У зв`язку з тим, що зміни до договору не вносились, правових підстав для перерахунку денної процентної ставки, яка є фіксованою, не було. Вважає розрахунок заборгованості правильним. Не погоджується також з розподілом судових витрат.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Установлено, що 25 січня 2024 року між ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» і ОСОБА_1 в електронній формі був укладений кредитний договір № 4079, відповідно до умов якого відповідачці надано кредит у сумі 5000 грн, строком на 365 днів, процентна ставка фіксована у розмірі 2,5% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (річна процентна ставка 912,50%). Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 20 днів. Товариство здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб № НОМЕР_1 , який належить позичальнику.

Кредитний договір № 4079 від 25 січня 2024 року, Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача, графіка платежів та реальної річної процентної ставки за кредитним договором, Інформаційне повідомлення підписані відповідачкою одноразовим ідентифікатором 412518.

Квитанцією про електронний переказ коштів ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» від 25 січня 2024 року підтверджено здійснення платежу за № 730973832 у сумі 5000 грн на електронний платіжний засіб НОМЕР_2 , призначення - перерахування коштів за договором № 4079 від 25 січня 2024 року на умовах фінансового кредиту.

Зобов`язання за кредитним договором відповідачка не виконала.

За розрахунком заборгованості за кредитним договором № 4079 від 25 січня 2024 року загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 складає 42250 грн, з яких: 5000 грн - заборгованість за кредитом; 40250 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмовляючи в позові про стягнення процентів, суд виходив з того, що всупереч вимогам Закону України «Про споживче кредитування» розмір процентів за договором перевищує максимальний розмір денної процентної ставки, передбачений законом.

Висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу з таких підстав.

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» (далі - Закон) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частин 3, 5, 6, 7 і 12 статті 11 Закону електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями статті 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (частина 2 статті 639 ЦК України).

Установлено, що кредитний договір № 4079 від 25 січня 2024 року, Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача, графіка платежів та реальної річної процентної ставки за кредитним договором, Інформаційне повідомлення підписані відповідачкою одноразовим ідентифікатором 412518.

Кредитний договір містить персональні дані ОСОБА_1 , зокрема, РНОКПП, номер та серія паспорта громадянина України, місце реєстрації та проживання, номер телефону, електронну адресу.

У кредитному договорі визначено порядок та умови надання фінансового кредиту, сплати процентів та строк дії.

ОСОБА_1 не заперечувала факт укладення кредитного договору та наявність заборгованості за кредитом, однак не погоджувалась із заборгованістю за процентами.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що нарахування процентів не відповідає вимогам частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» (далі - Закон № 1734-VІІ).

Згідно зі статтею 1 Закону № 1734-VІІ денна процентна ставка - це загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту.

Відповідно до частин 2, 3 і 5 статті 8 Закону № 1734-VІІ для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки має базуватися на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі.

Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.

За змістом пункту 17 розділу ІV Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1734-VІІ тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (набрав чинності 24 грудня 2024 року) максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5%; протягом наступних 120 днів 1,5%.

Пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що дія пункту 5 розділу I цього Закону (внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Отже, за договором, який укладений з відповідачкою після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (24 грудня 2023 року), денна процентна ставка повинна розраховуватись на дату укладення договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладення такого договору (не може перевищувати 1%).

В укладеному між сторонами договорі денна процентна ставка, розрахована відповідно до частини 4 статті 8 Закону № 1734-VІІ, перевищує 1%.

Тому суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про стягнення процентів за користування кредитом у повному обсязі.

Разом з тим, суд помилково вважав, що до договору, укладеного між сторонами 25 січня 2024 року, необхідно застосувати пункт 17 розділу ІV Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1734-VІІ. Це призвело до помилковості розрахунку заборгованості.

Проте позивач оскаржує рішення суду в частині відмови в позові і в межах доводів апеляційної скарги апеляційний суд не може погіршувати становище сторони, яка подала скаргу, порівняно з рішенням попередньої інстанції.

Тому рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові необхідно залишити без змін.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про відмову у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ЦПК України).

Згідно з частинами 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу.

На підставі частин 1-6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частинами 3 і 8 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно з частиною 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням практики ЄСПЛ при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Суд установив, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач надав договір про надання юридичних послуг № 16/09/2024 від 16 вересня 2024 року, укладений між ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» та адвокатом Руденко К. В., довіреність від 17 вересня 2024 року, якою ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» уповноважило Руденка К. В. на представництво інтересів в судах України, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 2412, виданого адвокату Руденку К. В., акт приймання-передачі наданих послуг № 2 від 06 січня 2025 року до договору № 16/09/2024 про надання юридичних послуг від 16 вересня 2024 року на загальну суму 140000 грн, витяг з реєстру № 1 до акту приймання-передачі наданих послуг № 2 до договору № 16/09/2024 про надання юридичних послуг від 16 вересня 2024 року, згідно з яким вартість наданих послуг у справі за позовом до ОСОБА_1 складає 10000 грн, платіжну інструкцію від 07 січня 2025 року, якою підтверджено переказ грошових коштів в розмірі 140000 грн.

Відповідачка подала до суду першої інстанції заяву, в якій зазначила, що розмір витрат на правничу допомогу є завищеним (неспівмірним).

Суд з урахуванням дійсності, обґрунтованості, співмірності, реальності, розумності витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, заяву ОСОБА_1 про зменшення розміру заявлених витрат, з урахуванням складності та значення справи для сторін дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на правничу у сумі 5000 грн.

У зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відсутні підстави для стягнення судових витрат позивача в апеляційному суді.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ КРЕДИТ» залишити без задоволення.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 08 травня 2025 року в частині відмови в позові залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 30 жовтня 2025 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта