УХВАЛА

22 жовтня 2025 року

місто Київ

справа № 308/8430/19

провадження № 14-119зц25

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Погрібного С. О.,

суддів Банаська О. О., Булейко О. Л., Воробйової І. А., Губської О. А., Дашутіна І. В., Ємця А. А., Кишакевича Л. Ю., Кравченка С. І., Кривенди О. В., Мартєва С. Ю., Пількова К. М., Ступак О. В., Ткача І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Шевцової Н. В.

ознайомилась із заявою ОСОБА_1 про перегляд постанови Закарпатського апеляційного суду від 27 травня 2021 року та постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 лютого 2022 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради, Управління охорони здоров`я Ужгородської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа - Комунальне некомерційне підприємство «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради, про визнання незаконним та скасування рішення, наказів і зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИЛА:

1. ОСОБА_1 у липні 2019 року звернулася до суду з позовом до Ужгородської міської ради, Управління охорони здоров`я Ужгородської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа - Комунальне некомерційне підприємство «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради (далі - КНП «Ужгородська міська поліклініка»), у якому, уточнивши позовні вимоги, просила:

- визнати незаконним та скасувати в частині пункту 7, а також в частині пункту 8 - в частині самого пункту - «до призначення керівника в установленому законом порядку», рішення XXXV сесії VII скликання (друге пленарне засідання) Ужгородської міської ради від 18 квітня 2019 року № 1505 «Про створення Комунального некомерційного підприємства «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради»;

- визнати незаконним та скасувати рішення ХLІІ сесії VII скликання (друге пленарне засідання) Ужгородської міської ради від 24 грудня 2019 року № 1834 «Про визнання пункту 8 рішення XXXV сесії VII скликання (друге пленарне засідання) Ужгородської міської ради від 18 квітня 2019 року № 1505 таким, що втратив чинність»;

- визнати незаконним та скасувати наказ Управління охорони здоров`я Ужгородської міської ради від 21 червня 2019 року № 102 «Про затвердження складу конкурсної комісії»;

- визнати незаконним та скасувати наказ Управління охорони здоров`я Ужгородської міської ради від 21 червня 2019 року № 103 «Про оголошення конкурсу»;

- визнати незаконним та скасувати рішення у формі протоколу комісії з проведення конкурсу на зайняття посади директора КНП «Ужгородська міська поліклініка» № 1 від 16 липня 2019 року, постійно діючої комісії з проведення конкурсів на зайняття посад керівників комунальних некомерційних підприємств охорони здоров`я Ужгородської міської ради;

- визнати незаконним та скасувати рішення у формі протоколу комісії з проведення конкурсу на зайняття посади директора КНП «Ужгородська міська поліклініка» від 24 липня 2019 року № 3, постійно діючої комісії з проведення конкурсів на зайняття посад керівників комунальних некомерційних підприємств охорони здоров`я Ужгородської міської ради;

- визнати незаконним та скасувати розпорядження Ужгородського міського голови від 26 липня 2019 року № 316 «Про призначення ОСОБА_2 »;

- визнати незаконним та скасувати наказ Управління охорони здоров`я Ужгородської міської ради від 29 липня 2019 року № 121 «Про призначення ОСОБА_2 »;

- зобов`язати відповідачів подовжити трудові відносини з ОСОБА_1 шляхом призначення в порядку переведення її з посади головного лікаря Комунального закладу охорони здоров`я «Ужгородська міська поліклініка» на посаду директора КНП «Ужгородська міська поліклініка»;

- зобов`язати відповідачів внести в трудову книжку ОСОБА_1 записи такого змісту: у графі 3 - «Комунальний заклад охорони здоров`я «Ужгородська міська поліклініка» з 18 квітня 2019 року реорганізований (перетворений) на КНП «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради», у графі 4 - «рішення XXXV сесії VII скликання (друге пленарне засідання) Ужгородської міської ради від 18 квітня 2019 року № 1505»;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі у вигляді подовження трудових відносин з ОСОБА_1 шляхом призначення в порядку переведення її з посади головного лікаря Комунального закладу охорони здоров`я «Ужгородська міська поліклініка» на посаду директора КНП «Ужгородська міська поліклініка».

2. Рішенням від 20 листопада 2020 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області позов ОСОБА_1 задовольнив частково.Суд зобов`язав Ужгородську міську раду перевести ОСОБА_1 з посади головного лікаря Комунального закладу охорони здоров`я «Ужгородська міська поліклініка» на посаду директора КНП «Ужгородська міська поліклініка» шляхом укладення з ОСОБА_1 контракту відповідно до статті 16 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я». В іншій частині позовних вимог відмовив.

3. Постановою від 27 травня 2021 року Закарпатський апеляційний суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, апеляційну скаргу Ужгородської міської ради задовольнив, рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 листопада 2020 року скасував у частині задоволення позовної вимоги та ухвалив у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідачів продовжити трудові відносини з ОСОБА_1 шляхом призначення в порядку переведення її з посади головного лікаря Комунального закладу охорони здоров`я «Ужгородська міська поліклініка» на посаду директора КНП «Ужгородська міська поліклініка» - відмовив, у решті вимог рішення суду першої інстанції залишив без змін.

4. Постановою від 16 лютого 2022 року Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду касаційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, постанову Закарпатського апеляційного суду від 27 травня 2021 року - без змін. Суд відмовив у задоволенні клопотання КНП «Ужгородська міська поліклініка» про закриття провадження у справі, а також у задоволенні заяви про стягнення з ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 18 000,00 грн.

5. ОСОБА_1 04 серпня 2025 року через систему «Електронний суд» подала до Великої Палати Верховного Суду заяву, у якій просить скасувати постанову Закарпатського апеляційного суду від 27 травня 2021 року та постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 лютого 2022 року та направити справу № 308/8430/19 на новий розгляд.

6. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 жовтня 2025 року заяву у межах справи № 308/8430/19 призначено судді-доповідачеві Погрібному С. О.

7. Велика Палата Верховного Суду дійшла переконання, що у прийнятті заяви потрібно відмовити та повернути її заявниці з огляду на такі міркування.

8. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 6 і частина друга статті 19 Конституції України).

9. Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який здійснює правосуддя як суд касаційної інстанції. У складі Верховного Суду діють, зокрема, Касаційний цивільний суд і Велика Палата Верховного Суду

(частина перша статті 36, пункти 1, 5 частини другої статті 37 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів»).

10. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 45 згаданого Закону Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.

11. Судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 Цивільного процесуального кодексу України; далі - ЦПК України).

12. Право на касаційне оскарження та судові рішення, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку, визначені у статті 389 ЦПК України.

13. Порядок подання касаційної скарги врегульовано в ЦПК України, згідно з частиною першою статті 391 якого касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду.

14. Відповідно до статей 393, 394 ЦПК України повноваження з прийняття касаційної скарги та відкриття касаційного провадження належать Верховному Судові, який діє у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду. На стадії відкриття касаційного провадження здійснюється перевірка правильності оформлення касаційної скарги та дотримання порядку її подання, зокрема й сплати судового збору та дотримання строків на касаційне оскарження.

15. Порядок передання справи до Великої Палати Верховного Суду передбачений у частинах третій - шостій статті 403 ЦПК України (ці приписи викладено в параграфі 3 глави 2 розділу V «Касаційний розгляд» цього Кодексу). Згідно з наведеними правилами саме після відкриття касаційного провадження, підготовки справи до касаційного розгляду та попереднього розгляду до Великої Палати Верховного Суду передається відповідна цивільна справа.

16. За змістом заяви, поданої до Великої Палати Верховного Суду, ОСОБА_1 не погоджується з постановою Закарпатського апеляційного суду від 27 травня 2021 року та постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 лютого 2022 року, просить їх скасувати, а справу направити на новий розгляд.

17. Чинний процесуальний закон не передбачає можливості перегляду Великою Палатою Верховного Суду судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду (крім перегляду судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами відповідно до глави 3 розділу V ЦПК України), оскільки зазначені рішення є остаточними і подальшому оскарженню не підлягають, а також не надає повноважень учаснику справи вирішувати питання щодо передачі цивільної справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду за межами приписів, передбачених ЦПК України.

18. Отже, через те, що чинне законодавство не передбачає такої можливості, немає правових підстав для розгляду поданої заяви ОСОБА_1 . Великою Палатою Верховного Суду, тому у її прийнятті потрібно відмовити та повернути заявниці. Така відмова не порушує право ОСОБА_1 на доступ до суду, оскільки вона реалізувала право на оскарження судового рішення в судах апеляційної та касаційної інстанцій.

19. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

(далі - Конвенція) (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, параграф 36).

20. «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання

з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуть для досягнення цієї мети (рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, параграф 53).

21. Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоб порушувати саму сутність цього права. Також обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує «легітимну мету» і якщо немає «пропорційного співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, параграф 57; рішення від 21 вересня 1994 року

у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, параграф 65).

22. Згідно з практикою ЄСПЛ юридична визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення суду, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (рішення від 09 листопада 2004 року у справі «Світлана Науменко проти України», заява № 41984/98, параграф 53).

23. Звернення до Великої Палати Верховного Суду з проханням про здійснення ще одного розгляду справи фактично спрямоване на перегляд рішень судів трьох інстанцій, коли немає для цього визначеної процесуальним законом підстави. Такий перегляд є неможливим, оскільки ставить під сумнів гарантований пунктом 1 статті 6 Конвенції принцип остаточності судового рішення (res judicata).

Керуючись статтями 388, 391, 393, 394, 403 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

У прийнятті до розгляду Великою Палатою Верховного Суду заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Закарпатського апеляційного суду від 27 травня 2021 року та постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

від 16 лютого 2022 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради, Управління охорони здоров`я Ужгородської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа - Комунальне некомерційне підприємство «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради, про визнання незаконним та скасування рішення, наказів і зобов`язання вчинити певні дії- відмовити та повернути її заявниці разом із доданими до заяви документами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач С. О. Погрібний

Судді: О. О. Банасько О. В. Кривенда

О. Л. Булейко С. Ю. Мартєв

І. А. Воробйова К. М. Пільков

О. А. Губська О. В. Ступак

І. В. Дашутін І. В. Ткач

А. А. Ємець О. С. Ткачук

Л. Ю. Кишакевич В. Ю. Уркевич

С. І. Кравченко Н. В. Шевцова