У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2025 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В. розглянувши матеріали позовної заяви ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення відшкодування за невиконання кредитного договору,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВІН ФІНАНС», звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення відшкодування за невиконання кредитного договору.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 жовтня 2025 року, вказану позовну заяву залишено без руху із зазначення недоліків які слід усунути, а саме вказано на те, що:

Згідно позовної заяви: 07 липня 2014 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області ухвалив рішення по справі № 308/1991/14-ц, за яким вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ "УкрСиббанк" заборгованість за кредитним договором № 0 від 26.06.2007 р. у розмірі 522792,88 грн. З моменту набрання рішенням законної сили вчинялись дії щодо примусового виконання рішення, але воно так і не було виконане в розумінні чинного законодавства.

Так, в додатку до позовної заяви додано копію рішення суду, на яке посилається позивач.

Разом із тим, як вбачається з копії вказаного рішення суду, таке не містить відмітки про набрання ним законної сили.

Відповідно до ст.625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України "Про виконавче провадження".

Поняття сторін виконавчого провадження визначено статтею 11 вказаного закону, а саме - сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Стягувач та боржник фізичні або юридичні особи, стосовно яких згідно з виконавчим документом має бути відповідно здійснено захист (поновлення) порушеного законного права чи інтересу та забезпечення виконання покладеного рішенням уповноваженого органу обов`язків (вчинення певних дій або утримання від їх вчинення).

Стягувач це особа, яка за наявності належного виконавчого документа, виданого на її користь чи в її інтересах, звернулась до державного виконавця із заявою за захистом своїх прав або охоронюваних законом інтересів.

Боржником є особа, яка зобов`язана відповідати за виконавчим документом внаслідок заяви стягувача, в інших, визначених законом, випадках шляхом вчинення певних дій (передати майно, виконати інші обов`язки, передбачені рішенням) або утримання від їх вчинення.

Разом із тим позивачем в додатках до позовної заяви, що до неї додані відсутні відомості щодо добровільного чи примусового, повного чи часткового, виконання вказаного рішення суду (відомості щодо видачі виконавчого листа, пред`явлення виданого виконавчого листа до примусового виконання, стан розгляду виконання такого, тощо).

Крім цього, відповідно до статті 512 ЦК України однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом.

На підтвердження того що до позивача, як до нового кредитора перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні відносно відповідача по справі суду не надано.

При цьому позивач стверджує, що відповідно до укладених договорів станом на дату звернення до суду, Право вимоги за кредитним договором № 0 від 26.06.2007 р належить ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», проте вказаних договорів не додано до позовної заяви.

До матеріалів позовної заяви долучена копія ухвали суду, якою стягувача публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» у справі № 308/1991/14-ц за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором замінено на товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», в якій відсутні відомості про перехід права вимоги до відповідача саме до ТОВ «ВІН ФІНАНС». Відомостей про набрання судовим рішенням законної сили вказана копія ухвала також не містить.

Для усунення недоліків позовної заяви позивачу було надано строк, а саме три дні з дня отримання ухвали про залишення заяви без руху.

14.10.2025 через систему «Електронний суд» до суду надійшла заява від 13.10.2025 року Завадської Оксани Вікторівни, як представника ТОВ «ВІН ФІНАНС», про усунення недоліків позовної заяви.

На підтвердження повноважень діяти в інтересах ТОВ «ВІН ФІНАНС» Завадська О.В. долучила до заяви довіреність сформовану у системі «Електронний суд», згідно якої Романенко М.Е. на підставі Довіреності Витягу з ЄДР від 17.04.2025 року, виданої щодо ТОВ «ВІН ФІНАНС» уповноважує, порядку передоручення Завадська Оксана Вікторівна представляти інтереси ТОВ «ВІН ФІНАНС».

У поданій заяві вказано на те, що надання до суду знеособлених копії судових рішень із ЄДРСР, із покликанням на постанову Касаційного цивільного суду Верховного суду у справі № 752/8103/15-ц від 24.10.24 року, ст.ст. 6,3, 2 Закону України «Про доступ до судових рішень», суд не порушує принцип диспозитивності сторін у випадку самостійної перевірки наданих до суду знеособлених документів із ЄДРСР. Щодо доказів відступлення прав вимоги за кредитним договором ухвалою суду від 23.10.2015 по справі №308/1991/14-ц - замінено стягувача у справі на правонаступника ТОВ «ФК Довіра та Гарантія». Щодо перейменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС», позивач зазначає, що долучено до позовної заяви наказ про перейменування та протокол загальних зборів.

Щодо доказів невиконання рішення суду, позивач вказує, що станом на дату подання позову рішення суду №308/1991/14-ц не виконано на користь ТОВ «ВІН ФІНАНС». Кошти на рахунок компанії не надходили в період з 20.04.2015 (укладення договору факторингу). Постановою ДВС від 30.03.2018 року №50755909 повернуто виконавчий документ стягувачу. Враховуючи вищевикладене, ТОВ «ВІН ФІНАНС» направлено запит до ДВС від 18.09.2025 про надання інформації щодо виконавчого провадження №50755909. Відповідь на запит не надійшла. Представник позивача просить: долучити до матеріалів справи пояснення та документальні докази.

Вивчивши, матеріали заяви, заяву подану на виконання ухвали суду від 14.10.2025 року, документи, що додані до неї, вбачається, що позивачем не усунуто недоліки на які вказано в ухвалі про залишення позовної заяви без руху в повній мірі.

Згідно ч. 2 ст. 15 ЦПК України, представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України, визначено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

У випадках, визначених в ч. 2 ст. 60 ЦПК України, а саме: під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 ЦПК України, малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); 4) справи про розірвання шлюбу; 5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тобто законом визначена категорія справ, в яких представництво може здійснюватися особою, яка діє за довіреністю.

Згідно ч. 3 ст. 58 ЦПК України, юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Отже, процесуальний кодекс розмежовує такі юридичні категорії, як «представництво» і «самопредставництво».

Самопредставництво юридичної особи - це право одноосібного виконавчого органу (керівника) чи голови (уповноваженого члена) колегіального виконавчого органу безпосередньо діяти від імені такої особи без довіреності, представляючи її інтереси в силу закону, статуту, положення.

Отже, для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (органу державної влади) без додаткового уповноваження (довіреності).

Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника (частина третя статті 58 ЦПК України).

Самопредставництво юридичної особи - це право одноосібного виконавчого органу (керівника) чи голови (уповноваженого члена) колегіального виконавчого органу безпосередньо діяти від імені такої особи без довіреності, представляючи її інтереси в силу закону, статуту, положення.

Для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (органу державної влади) без додаткового уповноваження (довіреності) (див. постанову Верховного Суду від 28 серпня 2023 року у справі № 740/2873/22 (провадження № 61-8685св23).

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, починаючи з 29 грудня 2019 року, коли набрав чинності Закон України від 18 грудня 2019 року № 390-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення можливостей самопредставництва в суді органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб незалежно від порядку їх створення», самопредставництво юридичної особи допускає можливість вчинення у суді процесуальних дій від її імені не тільки керівником або членом виконавчого органу, але й будь-якою іншою особою, уповноваженою на такі дії за законом, статутом, положенням або трудовим договором (контрактом). Тому можливість участі у справі за правилами самопредставництва юридичної особи того, хто не є її керівником або членом її виконавчого органу, слід підтверджувати або приписом відповідного закону, або приписом статуту чи положення цієї особи, або умовами трудового договору (контракту), зокрема посадовою інструкцією (у разі, якщо такого договору у письмовій формі немає чи у ньому зафіксований неповний перелік трудових (посадових) обов`язків працівника). Якщо інше не передбачено саме цими документами, уповноважений діяти у суді за правилами самопредставництва юридичної особи, має всі права відповідного учасника справи. Зазначене не виключає можливості додаткового подання до суду довіреності юридичної особи, проте самостійно вона не підтверджує повноваження діяти за правилами самопредставництва (див., зокрема, ухвали Великої Палати Верховного Суду від 8 червня 2022 року у справі № 303/4297/20 (пункт 18), Верховного Суду у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2024 року у справі № 591/2885/23, від 19 лютого 2024 року у справі № 367/1906/23, від 21 лютого 2024 року у справі № 297/2875/17, від 23 лютого 2024 року у справі № 761/36171/16-ц, від 26 лютого 2024 року у справі № 133/2744/21, від 26 лютого 2024 року у справі № 2011/17564/12, від 27 лютого 2024 року у справі № 2-401/11, від 28 лютого 2024 року у справі № 758/7617/23, від 28 лютого 2024 року у справі № 604/649/23, від 12 березня 2024 року у справі № 296/1646/23, від 29 квітня 2024 року у справі № 536/1267/18).

Отже, з 29 грудня 2019 року самопредставництво юридичної особи, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування (в адміністративному судочинстві також суб`єкта владних повноважень, який не є юридичною особою) у цивільному, господарському й адміністративному судочинствах можуть здійснювати будь-які фізичні особи, уповноважені на це саме відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту). У разі, якщо такого договору (контракту) у письмовій формі немає чи у ньому зафіксований неповний перелік трудових (посадових) обов`язків працівника (наприклад, є посилання на посадову інструкцію), то поряд із підтвердженням наявності трудових відносин, такий працівник подає відповідний документ юридичної особи (зокрема, посадову інструкцію), у якому визначений його обов`язок представляти інтереси цієї особи в суді (діяти за правилами її самопредставництва), а за наявності також обмеження відповідних повноважень. Наявність або відсутність у ЄДР даних про такого працівника, який поряд із керівником має право вчиняти дії від імені юридичної особи, не впливає на обов`язок останньої підтвердити повноваження цього працівника діяти у судовому процесі на підставі закону, статуту, положення, трудового договору (контракту), зокрема обсяг цих повноважень (див. ухвали Великої Палати Верховного Суду від 8 червня 2022 року у справі № 303/4297/20 (пункт 18), Верховного Суду у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2024 року у справі № 591/2885/23, від 19 лютого 2024 року у справі № 367/1906/23, від 21 лютого 2024 року у справі № 297/2875/17, від 23 лютого 2024 року у справі № 761/36171/16-ц, від 26 лютого 2024 року у справі № 133/2744/21, від 26 лютого 2024 року у справі № 2011/17564/12, від 27 лютого 2024 року у справі № 2-401/11, від 28 лютого 2024 року у справі № 758/7617/23, від 28 лютого 2024 року у справі № 604/649/23, від 12 березня 2024 року у справі № 296/1646/23, від 29 квітня 2024 року у справі № 536/1267/18).

Також, необхідність підтвердження повноважень діяти від імені позивача за правилами самопредставництва наведеними документами підтверджена сталою практикою Верховного Суду (ухвала від 23.05.2024 в справі № 205/12147/23, ухвала від 17.12.2024 в справі № 2-2819/10, ухвала від 31.03.2025 в справі №727/4375/24 тощо).

Статтею 244 Цивільного кодексу України передбачено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи.

До заяви про усунення недоліків позовної заяви Завадська Оксана Вікторівна, як представника ТОВ «ВІН ФІНАНС», додано довіреність в порядку передоручення сформована в системі «Електронний суд».

Поряд з цим, до поданої заяви документів на підтвердження повноважень у Завадської Оксани Вікторівни діяти від імені ТОВ «ВІН ФІНАНС» в порядку самопредставництва на підставі закону, статуту, положення, трудового договору (контракту), тобто без окремого доручення, не додано (наказ, посадова інструкція).

Також, відповідно до положень ч.2 ст.245 ЦК України довіреність, що видається у порядку передоручення, підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, встановлених частиною четвертою цієї статті.

В порушення вимог ч.2 ст.245 ЦК України, довіреність у порядку передоручення від 29.04.2025 не посвідчена нотаріально.

У ст.183 ЦПК України містяться загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення.

За приписами ч.4 ст.183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду. Суд повертає заяву (клопотання, заперечення) її заявнику без розгляду також у разі, якщо вона подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його.

Суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду (ч. 4. ст. 183 ЦПК України).

Оскільки підтвердження повноважень представника позивача Завадської Оксани Вікторівни, як представника ТОВ «ВІН ФІНАНС» підписувати заяву (клопотання) та представляти інтереси ТОВ «ВІН ФІНАНС» до суду не надано, тому заява про усунення недоліків позовної заяви підлягає поверненню без розгляду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Як убачається з додатків до заяви про усунення недоліків позовної заяви, позивачем надаються копії доказів в одному екземплярі тільки для суду, натомість, для надіслання відповідачу копій наданих суду доказів не надано, чим порушено вимоги ч. 1 ст. 177 ЦПК України.

Поряд з цим, суд зазначає, що до поданої заяви про усунення недоліків долучено копії доказів в одному екземплярі, відомостей про надіслання таких відповідачу по справі в поданій заяві не зазначено, до матеріалів заяви не долучено також.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином станом на станом на 29.10.2025 року, недоліки на які вказано в ухвалі про залишення позовної заяви без руху заявником не усунуті.

Отже, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі "Круз проти Польщі" від 19.06.2001 року. У вказаному рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Частиною 3 ст. 185 ЦПК України передбачено, що якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги те, що повернення позовної заяви, відповідно до ч. 6 ст. 185 ЦПК України, не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права на доступ до суду, так як після усунення вказаних недоліків позивач має право повторно звернутися до суду із вказаним позовом, суд вважає за необхідне позов визнати неподаним та повернути позивачу в зв`язку з неусуненням недоліків.

Керуючись ст. ст. 183, 184, 185, 258-260 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Завадської Оксани Вікторівни, як представника ТОВ «ВІН ФІНАНС», про усунення недоліків позовної заяви повернути заявнику без розгляду.

Позовну заяву ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення відшкодування за невиконання кредитного договору,- вважати неподаною і повернути позивачу.

Роз`яснити заявнику, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош