Дата документу 15.10.2025 Справа № 334/6310/24
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 334/6310/24 Пр. № 22-ц/807/383/25Головуючий у 1-й інстанції: Фетісов М.В. Суддя-доповідач: Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Онищенка Е.А.

за участі секретаря Бєлової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Ленінського (нова назва Дніпровського) районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вищезазначеним позовом (а.с.2-5), в якому просила:

- здійснити поділ квартири АДРЕСА_1 , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя;

- визнати за нею право власності на 63/100 частки та права власності за відповідачем на 37/100 частки квартири АДРЕСА_1 ;

- судові витрати стягнути з відповідача.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що з 20.07.2019 між сторонами укладено шлюб. Сторони мають спільну малолітню дитину, яка проживає разом з матір`ю. Рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 20.11.2023 у справі №334/8518/23 шлюб між сторонами розірвано. 13.04.2020 року позивачкою продана квартира АДРЕСА_2 в сумі 20959,00 грн., яка була її особистою приватною власністю. 07.02.2020 року сторонами за спільні кошти була придбана квартира АДРЕСА_3 в сумі 540760,00 грн., яка 11.09.2020 була продана за 470612,00 грн. та в цей же день нею була придбана квартира АДРЕСА_1 за домовленістю сторін за 637100,00 грн. Оскільки спірна квартира була придбана сторонами за 637100,00 грн., що значно більше за суму грошових коштів, отриманих за квартиру, яка до цього була продана, особисто нею здійснена доплата грошових коштів в сумі 166488,00 грн., отриманих від продажу належної їй на праві особистої приватної власності квартири. Відповідач заплатив за квартиру 470612,00 грн. /2=235306,00 грн., вона заплатила 470612,00 грн. /2+166488,00 грн. = 401794,00 грн. Таким чином частка відповідача у спірному майні повинна становити 37/100, а її частка 63/100, а не 1/2 частка, як встановлено законом.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Фетісова М.В. (а.с.40). Ухвалою суду першої інстанції (а.с.43) провадження у цій справі відкрито в порядку загального позовного провадження.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2024 року (а.с.79-81)позов позивача у цій справі задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 37/100 часток квартири АДРЕСА_1 .

Залишено у власності ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 63/100 частки квартири АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 4017,94 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 в особі представника Василенка О.В. у своїй апеляційній скарзі (а.с.89-100) просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позову.

В автоматизованому порядку 25.12.2024 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Подліянову Г.С. та Трофимову Д.А. (а.с.101). Ухвалою апеляційного суду від 26.12.2024 року (а.с.102-104) витребувано у суду першої інстанції справу, яка надійшла до апеляційного суду 07.01.2025 року (а.с.105). В автоматизованому порядку 08.01.2025 року суддею Кочетковою І.В. замінено суддю Трофимову Д.А. у зв`язку з тривалою відпусткою останньої (а.с.106-107). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою у цій справі відкрито 08.01.2025року (а.с.108), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (а.с.109), з урахуванням відповідного навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, штату суддів Запорізького апеляційного суду (10) взагалі, а також відпустки судді-доповідача у період з 17.02.2025 року по 03.03.2025 року включно (довідка - а.с.119).

Позивач не скористалась своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу сторони відповідача у цій справі. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 16.04.2025 року, не відбувся та був відкладений (довідка а.с. 120) через приймання суддею-членом колегії Подліяновою Г.С. участі у підготовці для підтримання кваліфікації суддів судових палат у цивільних справах апеляційних судів Національною школою суддів України, у період з 14.04.2025 року по 18.04.2025 року включно, яка не давала підстав для заміни її в автоматизованому порядку іншим суддею у цій справі.

25 квітня 2025 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменування місцевих загальних судів" № 4273-IX, за змістом якого: - внесено до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» такі зміни: «1. Пункт 3-1 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено підпунктом 3 такого змісту: «3) змінити найменування місцевих загальних судів, перелік яких визначається додатком до цього Закону. Зміна найменування місцевого загального суду не призведе до його реорганізації чи ліквідації або утворення нового суду»; Доповнено додатком такого змісту: «Додаток до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ Перелік місцевих загальних судів, що перейменовуються Змінити найменування таких місцевих загальних судів… 7) у Запорізькій області: Куйбишевський районний суд Запорізької області на Кам`янський районний суд Запорізької області; Жовтневий районний суд Запорізької області на Олександрівський районний суд м. Запоріжжя; Ленінський районний суд м. Запоріжжя на Дніпровський районний суд м. Запоріжжя; Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя на Вознесенівський районний суд м. Запоріжжя…». Державна реєстрація змін до відомостей про місцеві загальні суди, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, які випливають із цього Закону, здійснена 30 квітня 2025 року (а.с. 131).

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 18.06.2025 року, не відбувся та був відкладений через першу неявку позивача ОСОБА_3 , по якій конверт із судовою повісткою повернувся на адресу апеляційного суду без вручення з відміткою поштового відділення «адресат відсутній» (а.с. 127-128), а заяву в інтересах останньої про розгляд цієї справи за її відсутності у цій справі подав адвокат Зарудній І.В. (а.с. 132), якій має повноваження у цій справі лише на представництво інтересів останньої у Ленінському районному суді м. Запоріжжя (ордер - а.с. 133), з урахуванням відпустки судді-доповідача у період з 07.07.2025 року по 14.08.2025 року включно (довідка - а.с.162); ухвалою апеляційного суду (а.с. 135-136) в порядку ст. ст. 12 ч. 5 , 81 ч. 7 ЦПК України витребувано для долучення до матеріалів цієї справи у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Касапської Надії Олександрівни належним чином завірену копію/фотокопію згоди чоловіка покупця ( ОСОБА_3 ) ОСОБА_1 , підпис якого засвідчено ОСОБА_4 11.09.2020 року за реєстровим № 326, яка залишилась у справах приватного нотаріуса, який посвідчив цей договір, на укладення між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 договору купівлі-продажу від 11.09.2020 року р. № 1327 спірної квартири АДРЕСА_1 (п.7цього договору).

На виконання вищевказаної ухвали апеляційному суду приватним нотаріусом було надано відповідь (а.с. 145, 160-161), за змістом якої: нею архів був зданий до Запорізького обласного державного нотаріального архіву.

У зв`язку із чим, ухвалою апеляційного суду (а.с. 147) витребувано для долучення до матеріалів цієї справи з Запорізького обласного державного нотаріального архіву належним чином завірену копію/фотокопію згоди чоловіка покупця ( ОСОБА_3 ) ОСОБА_1 , підпис якого засвідчено ОСОБА_4 11.09.2020 року за реєстровим № 326, яка залишалась у справах приватного нотаріуса, який посвідчив цей договір, та згодом була передана приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Касапською Надією Олександрівною до Запорізького обласного державного нотаріального архіву, на укладення між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 договору купівлі-продажу від 11.09.2020 року р. № 1327 спірної квартири АДРЕСА_1 (п.7цього договору).

На виконання вищезазначеної ухвали апеляційного суду Запорізьким обласним державним нотаріальним архівом було надано архівну довідку із додаванням копії вищезазначеної заяви (а.с. 154 158).

В автоматизованому порядку 13.10.2025 року суддею Онищенко Е.А. у цій справі було замінено суддю Подліянову Г.С. у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (а.с. 171-172).

У дане судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи, у тому числі додатково через своїх представників, що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України сторони: позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_1 не зявились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності сторін за присутності їх представників адвокатів: Зарудній І.В. (позивача Філіної К.Р.- а.с. 173) та Василенка О.В. (відповідача ОСОБА_1 - а.с. 99-100).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши у даному судовому засіданні доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали цієї справи апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п.1).…змінити рішення (п.2).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 376 ЦПК України підставами для …зміни рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (ст. 376 ч. 4 ЦПК України).

В силу вимог ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами статті 35 і глави 9 розділу III цього Кодексу з особливостями, зазначеними у статті 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд, першої інстанції, правильно здійснив поділ квартири АДРЕСА_1 , що є об`єктом права спільної власності подружжя ОСОБА_7 , правильно керувався ст. ст. 10-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, проте, помилився у розмірі часток кожного із подружжя у цій квартирі, а тому достатнім буде змінити рішення суду першої інстанції у цій справі без його скасування апеляційним судом останнього в частині цього визначеного розміру цих часток кожного із подружжя у цій квартирі та, відповідно, змінити розподіл судових витрат сторін, здійснений судом першої інстанції.

Оскільки, судом першої інстанції було правильно встановлено, що сторони у цій справі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.07.2019 року (свідоцтво про шлюб, копія а.с. 33) по 16.01.2024 року (рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 20.11.2023 року у справі № 334/8518/23, яке набрало законної сили 16.01.2024 року копія а.с. 32).

В силу вимог ст. 114 ч. 2 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Від шлюбу сторони мають спільну дитину - доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (копія а.с. 31).

07.02.2020 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , як подружжя, набуло у власність квартиру АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 07.02.2020 року, реєстровий № 298 за 540760,00 грн. в рівних частках, тобто по частині кожний (копія а.с. 16-19).

13.04.2020 року позивачка відчужила квартиру АДРЕСА_2 , яка належала їй на підставі договору дарування від 15.12.2017, реєстровий № 1156, що підтверджується договором купівлі-продажу від 13.04.2020, реєстровий № 252. Продаж квартири вчинений за 280959,00 грн. (пункт 2 договору, копія договору а.с. 11-15).

11.09.2020 року сторони відчужили квартиру АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 11.09.2020, реєстровий № 1325. Продаж квартири за домовленістю сторін вчинений за 470612,00 грн. (п. 4 договору, копія а.с. 20-22)).

У цей же день 11.09.2020 року подружжя ОСОБА_7 набуло у власність квартиру АДРЕСА_1 (далі спірна квартира) на підставі договору купівлі-продажу від 11.09.2020, реєстровий № 1327 за 637100,00 грн. (п. 4 договору), право власності на яку було зареєстровано лише на дружину ОСОБА_3 , копія а.с. 11-15).

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, суд першої інстанції також правильно зазначав, що за змістом вказаної норми щодо майна, придбаного під час шлюбу, діє презумпція його спільності для подружжя, доки один з них не доведе його придбання за особисті кошти.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя відповідно до положень частини першої статті 61 Сімейного кодексу України може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до положень ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток.

При вирішенні спорів про належність майна на праві спільної сумісної власності подружжю, суду в першу чергу належить встановити час набуття такого майна. При встановленні судом факту набуття майна у період шлюбу, на таке майно поширюється презумпція спільності майна подружжя. Факт набуття майна у період шлюбу доводить той із подружжя, який на нього посилається в обґрунтування своїх вимог про поділ такого майна. Спростовує презумпцію спільності майна подружжя той із подружжя, який заперечує, що майно набуте у період шлюбу є спільним сумісним майном.

Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу.

Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

Пунктами 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Суд першої інстанції правильно встановив, що 13.04.2020 року під час шлюбу між сторонами позивачка здійснила продаж квартири АДРЕСА_2 , яка належала їй на праві особистої приватної власності на підставі договору дарування від 15.12.2017 року за 280959,00 грн. Набуті внаслідок продажу квартири грошові кошти також належали позивачці на праві особистої приватної власності.

11.09.2020 року сторони відчужили належну їм на праві спільної сумісної власності квартиру АДРЕСА_3 за 470612,00 грн. Грошові кошти, отримані сторонами внаслідок відчуження квартири, також належали їм на праві спільної сумісної власності.

Проте, суд першої інстанції при вищевикладених правильно встановлених фактичних обставинах цієї справи дійшов помилкового висновку, що в цей же день 11.09.2020 року позивачка ОСОБА_3 набула право власності на спірну квартиру вартістю 637100,00 грн.

Оскільки, апеляційним судом встановлено, що у цей же день 11.09.2020 року ні ОСОБА_3 , а подружжя ОСОБА_7 набуло у спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_1 (далі спірна квартира) на підставі договору купівлі-продажу від 11.09.2020, реєстровий № 1327 за 637100,00 грн. (п. 4 договору), право власності на яку було зареєстровано лише на дружину ОСОБА_3 (копія а.с. 11-15).

Також, суд першої інстанції помилився у тому, що при вищезазначених правильно встановлених обставинах цієї справи:

- незначним (майже 5 (п`ять) місяців) є проміжок часу між продажем квартири 13.04.2020 року за 280959,00 грн., яка належала позивачці ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності та придбанням11.09.2020 року за 637100,00 грн.;

- та доведеним у цій справі зі сторони позивача дружини ОСОБА_3 є той факт, що доплата різниці 166488,00 грн. між вартістю відчуженої подружжям спільної сумісної власності у вигляді квартири АДРЕСА_3 вартістю 470612,00 грн. та вартістю спірної квартири 637100,00 грн. була сплачена саме позивачкою ОСОБА_3 і саме особистими коштами, отриманими нею саме від продажу квартири, що належала їй на праві особистої приватної власності.

Оскільки:

- відповідач ОСОБА_1 , як чоловік, у цій справі факт доплати його дружиною ОСОБА_3 різниці вартості спірної квартири 166488,00 грн. у вищезазначений останньою спосіб не визнав;

- а позивач ОСОБА_3 , як дружина, належними допустимими доказами у цій справі цей факт (заявою чоловіка ОСОБА_1 нотаріусу при придбанні вищезазначеної спірної квартири, де б він визнав той факт, що дружина вкладає у придбання цієї спірної квартири взагалі будь-яких розмір лише своїх особистих коштів та, відповідно, що лише дружина набуває право на якусь частку у цій квартирі і лише в її особисту власність, у тому числі пропорційно до розміру цих вкладених особистих коштів тощо) не довела.

Навпаки, відповідач ОСОБА_1 наполягав у своїй заяві нотаріусу при придбанні вищезазначеної спірної квартири подружжям в його спільну сумісну власність та за спільні сумісні кошти подружжя, а саме:

«…Я, ОСОБА_1 , перебуваючи з громадянкою ОСОБА_3 , в зареєстрованому шлюбі, даю згоду своїй дружині на купівлю, а також укладення та підписання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , за ціну та на умовах на свій розсуд. При цьому, я заявляю, що такий правочин відповідає інтересам нашої сім`ї та нашому спільному волевиявленню, та погоджуюсь з тим, щоб умови договору купівлі-продажу квартири визначались моєю дружиною самостійно. Шлюбний договір (контракт) ми з дружиною не укладали. Наш шлюб зареєстрований 20.07.2019 року Олександрівським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , Олександрівським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 20.07.2019 року, актовий запис № 498…» (п.7 договору, копія а.с. 9, копія заяви а.с. 155,157),

яку суд першої інстанції помилково не досліджував у цій справі взагалі, хоча мав досліджувати на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України з метою повного та всебічного з`ясування обставин цієї справи,

а апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України (з метою повного та всебічного вже апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги сторони відповідача) в порядку ст. 81 ч. 7 ЦПК України (коли у суду є сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків) витребував для долучення до матеріалів цієї справи спочатку у нотаріуса (а.с. 135-136, 145), а у подальшому в Запорізькому обласному державному нотаріальному архіві (а.с. 147, 154-157) та мав право дослідити та дослідив у даному судовому засіданні у цій справі.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги сторони відповідача ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 слід задовольнити частково, рішення Ленінського (нова назва Дніпровського) районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2024 року у цій справі слід змінити, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ; залишити у власності ОСОБА_3 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Крім того, в разі задоволення апеляційної скарги відповідача та позову позивача при вищевикладених обставинах у цій справі частково, в порядку ст. 141 ч.1, 10,13 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню різниця судового збору в порядку взаємозаліку у розмірі 1004,50 грн. (розрахунок: судовий збір відповідача за апеляційну скаргу 6026,91 (а.с.88)/2 = 3013,46 грн. судовий збір позивача за позов 4017,94 грн. (а.с.1)/2 = 2008,97 грн. - пропорційно до суми задоволених її позовних вимог у цій справі).

Керуючись ст.ст. 12, 81-82, 89, 367-368, 371 372, 374 - 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ленінського (нова назва Дніпровського) районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2024 року у цій справі змінити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Залишити у власності ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1004,50 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова апеляційним судом складена 31.10.2025 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Онищенко Е.А.