Справа №:275/689/24
Провадження №: 2/755/641/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" жовтня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Ткаченко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Десята київська державна нотаріальна контора, про встановлення факту не проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою, що не прийняла спадщину, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, в якому просить суд:

1) встановити факт не проживання ОСОБА_2 разом з його батьком ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , на час відкриття спадщини;

2)визнати ОСОБА_2 таким, що не прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, яка складається з нерухомого майна у вигляді трьох земельних ділянок, які належали йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом та які знаходяться в Брусилівському районі Житомирської області. З метою реалізації спадкових прав позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину, за результатами розгляду такого звернення, державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Сабадаш О.В. було заведено спадкову справу № 441/2022. Згідно чинного законодавства спадкоємцями першої черги є троє осіб: ОСОБА_4 - дружина спадкодавця, яка на момент смерті була зареєстрована та проживала разом з ним за адресою: АДРЕСА_2 та відмовилася від своєї частки спадкового майна; ОСОБА_2 - відповідач та син спадкодавця, який на момент смерті був зареєстрований за цією ж адресою, але фактично не проживав разом з батьком та позивач - син спадкодавця, на момент смерті і на день подання позову зареєстрований та проживає за цією ж адресою, що і решта спадкоємців. Однак постановою державного нотаріуса Десятої Київської державної нотаріальної контори Ткач Т.В. від 06.04.2024 позивачу було повідомлено про неможливість у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на 1/1 частку спадкового майна після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 з огляну на наявність спору щодо розміру часток у спадщині та кола спадкоємців. Під час оформлення спадкової справи позивачу стало відомо, що він не може оформити всі спадкові права та отримати свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/1 частку спадкового майна, оскільки його брат - відповідач також був зареєстрований за однією адресою з батьком на час відкриття спадщини, та вважається таким, що прийняв спадщину. Позивач крім того зазначає, що відповідач хоч і був зареєстрований разом з померлим батьком, але на момент відкриття спадщини не проживав разом з ним, так як фактично з 2006 року проживає на території російської федерації та має громадянство цієї країни. Таким чином, з метою захисту та реалізації своїх спадкових прав, позивач був вимушений звернутися до суду.

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 29.05.2024, позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 02.08.2024 позовну заяву передано за підсудністю до Дніпровського районного суду міста Києва.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 27.09.2024 відкрито провадження у цій цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання, сторонам роз`яснено право подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

Копію ухвали суду про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви з додатками відповідач не отримав, вказані документи повернулись до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

Копію ухвали суду про відкриття провадження у справі третя особа отримала 07.11.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 18.12.2024 клопотання позивача про витребування доказів задоволено та витребувано з Десятої київської державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи, заведеної після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

31.01.2025 на виконання ухвали суду від 10-ої Київської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи № 441/2022 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 27.05.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Будь-яких заяв по суті справи не надійшло. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву.

В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

В позовній заяві позивач просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити.

Третя особа Десята київська державна нотаріальна контора 04.12.2024, 30.04.2025, 19.05.2025, 09.09.2025 подавала заяви про розгляд справи за її відсутності, рішення просили прийняти згідно чинного законодавства.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.5-6).

Батьками ОСОБА_1 записані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.8).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 про що Пулинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) зроблено відповідний актовий запис № 49 (а.с.3).

Актом № 24 від 26.08.2024, що складений майстром технічної дільниці ОСОБА_5 в присутності сусідів-свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та затверджений начальником ЖЕД-409 Пількевич О.А. підтверджується те, що ОСОБА_2 не проживає за адресою: АДРЕСА_2 з січня 2006 року по теперішній час, про що підтверджують їх сусіди-свідки (а.с.11).

Актом від 29.02.2024 складеним проживаючими за адресою АДРЕСА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , підтверджується те, що ОСОБА_2 не проживає за адресою: АДРЕСА_2 з січня 2006 року по теперішній час, про що підтверджують їх сусіди-свідки (а.с.12).

04.06.2022 на підставі заяви ОСОБА_4 про відмову від спадщини, розпочато спадкову справу № 441/2022 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с.55-56).

06.04.2024 ОСОБА_1 звернувся до Десятої київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/1 частку спадкового майна (а.с.91).

Постановою державного нотаріуса Десятої київської державної нотаріальної контори Ткач Т.В. від 06.04.2024 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на 1/1 частку спадкового майна після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , оскільки в спадковій справі наявні докази прийняття спадщини двома спадкоємцями за законом першої черги, та спадкоємець ОСОБА_1 має право на частку у спадщині (а.с.9, 92).

Згідно витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва № 88711381 від 03.02.2023, що міститься в матеріалах спадкової справи, станом на 23.02.2022 за адресою: АДРЕСА_2 були зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.69).

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

У частинах першій та другій статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Подібні висновки щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду: від 10.04.2020 у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 21.10.2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), від 02.04.2021 у справі № 191/1808/19 (провадження № 61-6290св20), від 28.04.2021 у справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380св20), від 19.05.2021 у справі № 937/10434/19 (провадження № 61-3620св21).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

У встановлений частиною першою статті 1270 ЦК України шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини або відмову від її прийняття відповідач ОСОБА_2 не звертався. Спадкову справу заведено 04.06.2022 на підставі заяви про відмову від спадщини ОСОБА_4 .

При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.

Так, частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

За змістом пунктів 3.19 та 3.20 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. Факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини підтверджується: витягом з реєстру територіальної громади; довідкою про реєстрацію місця проживання; іншим документом, що може підтверджувати відповідний факт (паспортом громадянина України, виготовленим у формі книжечки, з відміткою про реєстрацію постійного місця проживання громадянина, якщо спадщина відкрилась до 01.12.2021, рішенням суду тощо).

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд у постанові від 21.10.2020 у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) вказав, що частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

У даній справі судом встановлено, що на день смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , як позивач, так і відповідач були зареєстровані за місцем фактичного проживання спадкодавця: АДРЕСА_2 . Водночас фактичне місце проживання відповідача судом не встановлено, а позивачем не доведено, що відповідач на момент відкриття спадщини не проживав за цією адресою.

Долучені позивачем до матеріалів справи акти від 26.08.2020, 29.02.2024, у яких стверджується, що відповідач ОСОБА_2 , не проживав за адресою: АДРЕСА_2 , з січня 2006 року, не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту непроживання відповідача разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. При цьому позивачем не заявлялось клопотання про допит в якості свідків, осіб, які підписали вказані акти, як і не заявлялось інших клопотань, щодо встановлення місця перебування відповідача та/або його виїзду за кордон, як він стверджуєпозивач у позовній заяві.

За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд доходить висновку про відмову в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Десята київська державна нотаріальна контора, про встановлення факту не проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою, що не прийняла спадщину, у зв`язку з відсутністю належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.15, 29, 1216-1218, 1220, 1221, 1223, 1258, 1261-1265, 1268, 1270 ЦК України, ст.ст. 2, 10-13, 48, 49, 76-81, 89, 209, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, суд -

У Х В А Л И В:

В позові ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Десята київська державна нотаріальна контора (, 02000, м. Київ, вул. Сергія Набоки, буд. 13/9) про встановлення факту не проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою, що не прийняла спадщину - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 03.11.2025.

Суддя: