Справа № 446/1896/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2025 року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Костюк У. І.

секретаря судових засідань Луківської Л.Б.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в:

в провадженні Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ТзДВ «Агро-Сервіс» про усунення перешкод у користуванні майном та відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою судді від 21.08.2025 провадження у справі відкрито, визначено що розгляд справи проводитиметься за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

27.10.2025 позивач ОСОБА_1 подав до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області заяву про забезпечення позову, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, а саме на: транспортер стрічковий желобчастий для завантаження матеріалу (2 штуки); розчиннозмішувач РБС-500 (одна штука); дозатор пігменту у зборі (одна штука); дозатор води у зборі (одна штука); бетоноформовочна машина ПАК-300 (одна штука); різчик для розділення будівельних блоків, плитки та цегли «Гільйотина» (одна штука); різчик для розділення будівельних блоків, плитки та цегли «Дятел» (одна штука); система рівня (датчик 1 шт.) бункера преса (комплект); автонавантажувач «Toyota», які були отримані ним в оренду ФОП ОСОБА_2 , а також на: цеглу в кількості 9000 штук; бруківку; дошку і крокви; інструменти вартістю; відсів в кількості 35 м.куб; вапняк в кількості 35 м.куб; барвники; гойдалки; піддони; балони газові в кількості 3 штук; електрощитки з кабелями в кількості 4 штуки, які виготовлені та належать йому особисто і знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити іншим особам вчиняти буд-які дії щодо вказаного майна.

В обґрунтування заяви позивач вказує на те, що в провадженні суду перебуває вищезазначений позов. Зазначає, що 01.09.2021 між ним та ТзДВ «Агро-Сервіс» в особі голови товариства Антонюка А.Р. було укладено договір 01/09 оренди нежитлового приміщення. Крім цього 02.01.2024 між сторонами було укладено новий договір оренди частини нежитлового приміщення. За час оренди вищевказаних приміщень, ним було завезено на територію, з метою здійснення підприємницької діяльності, майно, а саме: транспортер стрічковий желобчастий для завантаження матеріалу (2 штуки); розчиннозмішувач РБС-500 (одна штука); дозатор пігменту у зборі (одна штука); дозатор води у зборі (одна штука); бетоноформовочна машина ПАК-300( одна штука); різчик для розділення будівельних блоків, плитки та цегли «Гільйотина» (одна штука); різчик для розділення будівельних блоків, плитки та цегли «Дятел» (одна штука); система рівня (датчик 1 шт.) бункера преса (комплект); автонавантажувач «Toyota», які були отримані ним в користування ФОП ОСОБА_2 , що підтверджується актом прийому-передачі у користування. Крім цього, зазначає, що в орендованому приміщенні, знаходиться також належне йому та виготовлене ним в ході здійснення підприємницької діяльності майно, а саме: цегла в кількості 9000 (дев`ять тисяч) штук вартістю 60000,00 (шістдесят тисяч) гривень; бруківка вартістю 60000,00 (шістдесят тисяч) гривень; дошка і крокви вартістю 60000,00 (шістдесят тисяч) гривень; інструменти вартістю 80000,00 ( вісімдесят тисяч) гривень; відсів в кількості 35 м.куб вартістю 30000,00 (тридцять тисяч) гривень; вапняк в кількості 35 м.куб вартістю 30000,00 (тридцять тисяч) гривень; барвники вартістю 25000,00 (двадцять п`ять тисяч) гривень; гойдалки вартістю 45000,00 (сорок п`ять тисяч гривень); піддони в кількості 100 штук вартістю 20000,00 (двадцять тисяч гривень); балони газові в кількості 3 штук вартістю 5000,00 ( п`ять тисяч гривень); електрощитки з кабелями в кількості 4 штуки вартістю 3000,00 (три тисячі гривень). Відповідач припинив договір оренди та заборонив позивачу заїзд та прохід на територію, де зберігається вказане майно. Крім того йому стало відомо, що ОСОБА_3 , проводив огляд автонавантажувача з сторонньою особою, а тому на його думку, такі дії відповідача спрямовані на реалізацію вищевказаного вказаного майна. З огляду на зазначене, вважає, що невжиття заходів забезпечення позову, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у справі №446/1896/25.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи, крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України суд дійшов висновку про можливість її розгляду без повідомлення учасників справи.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд виходить з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник (позивач), та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття, ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

За таких обставин обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).

Ненадання належних та допустимих доказів того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а лише посилання на це в заяві, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви про забезпечення позову.

Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року по справі № 755/9322/20.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У поданій заяві про забезпечення позову, позивач посилається на те, що відповідач вчиняв дії спрямовані на реалізацію належного йому майна, а саме проводив огляд автовантажувача із сторонньою особою імовірним покупцем, а тому невжиття заходів забезпечення позову, на його думку, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у справі.

Однак, доказів того, що з боку відповідача були спроби відчужити спірне нерухоме майно іншим особам, або наявна реальна загроза відчуження на даний час - позивачем суду не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку про недоцільність застосування заходів забезпечення позову, про які просить позивач, оскільки ним не надано жодних доказів того, що в разі невжиття заходів забезпечення може бути утрудненим та неможливим виконання рішення суду.

Також, суд зауважує, що такий вид забезпечення позову як арешт майна, може бути застосовано до рухомого та нерухомого майна, яке має ознаки речей.

Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦК України, річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Згідно зі ст. 184 ЦК України, річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною.

Частиною 1 ст. 190 ЦК України встановлено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Разом з тим, з поданих додатків до заяви про забезпечення позову, неможливо визначити індивідуальні ознаки речей, на які позивач просить накласти арешт. Тобто, позивачем не зазначено ознаки, які ідентифікують відповідне майно (колір, маркування, модель, артикул, тощо) та відрізняють його від іншого (однорідного чи подібного) майна.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що подана заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 153, 260, 353 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Дата складання ухвали 28.10.2025.

Головуючий суддя У.І. Костюк