Справа № 946/1162/21
Провадження № 2/946/7/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2025 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого - судді Адамова А.С.,

за участю: секретаря судового засідання - Тюміної О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізмаїлі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, Ізмаїльський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька дитини з актового запису про її народження, -

ВСТАНОВИВ:

17.02.2021 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, Ізмаїльський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька дитини з актового запису про її народження, яким просить виключити з актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 № 407 від 08 червня 2011 року, зі змінами, внесеними 25 вересня 2014 року, в Ізмаїльському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, запис про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця селища Павлиш Онуфріївського району Кіровоградської області, картка фізичної особи платника податків НОМЕР_1 , як батька дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 03.07.2010 року в м. Харкові він, перебуваючи у звільненні як курсант військове училища, познайомився з дівчиною на ім`я ОСОБА_4 (як пізніше дізнався це була ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ), яка приїхала до м. Харків екскурсію з м. Ізмаїл Одеської області. Вони сподобались один одному та весь свій вільний час - день 03 липня 2010 року та ніч з 03 на 04 липня 2010 року, провели разом. За взаємною згодою та бажанням, він з ОСОБА_4 в ніч з 03 на 04 липня 2019 року вступали в статеві відносини. На цьому їхнє подальше спілкування закінчилось, він продовжував навчатись у військовому училищі, а ОСОБА_4 повернулась додому. Після завершення навчання, він був направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та в жовтні місяці 2013 року в м. Ізмаїл Одеської області він зустрів ОСОБА_4 . Вони стали зустрічатись, а незабаром стали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Тоді ж ОСОБА_4 повідомила його, що ІНФОРМАЦІЯ_4 у неї народилась донька ОСОБА_4 та що він є її біологічним батьком. Він повірив ОСОБА_4 та 25.09.2014 року вони уклали шлюб, який був зареєстрований в Ізмаїльському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (актовий запис №664 від 25 вересня 2014 року). Після реєстрації шлюбу дружина змінила своє дівоче прізвище ОСОБА_4 , на його - ОСОБА_4 . В той же день - 25 вересня 2014 року, за його та ОСОБА_2 спільною заявою, його, в передбаченому законом порядку (ст. 126 СК), було зареєстровано батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В подальшому подружнє життя з відповідачем не склалося. 21 березня 2018 року рішенням Ізмаїльського міськрайсуду Одеської області у справі №500/6999/17 укладений між ними шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу дружина залишила собі шлюбне прізвище - ОСОБА_4 . Після розірвання шлюбу з відповідачем він намагався підтримувати стосунки з дочкою ОСОБА_3 , однак відповідач в категоричній формі не давала можливості спілкуватись з дитиною, а згодом заявила мені, що не він є батьком, а інший чоловік, є біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та повідомила про це і доньку. Після вказаної поведінки ОСОБА_3 у нього виникли сумніви щодо того що дійсно він є біологічним батьком ОСОБА_3 , раніше він помічав, що дитина, а ні за рисами обличчя, а ні за характером зовсім на нього не схожа. Вказані обставини і стали причиною його звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Також, позивачем подане клопотання про призначення судово-біологічної експертизи молекулярно-генетичного аналізу ДНК.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 17.02.2021 року позовна заява, в порядку ст. 33 ЦПК України, розподілена та передана судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Жигуліну С.М.

17.02.2021 року судом, відповідно до статті 16 Закону України «Про захист персональних даних», надіслано запит до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Одеській області (м. Одеса, вул. Софіївська, 20) щодо місця реєстрації відповідачів.

Ухвалою судді Жигуліна С.М. від 18 травня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою суду від 01 квітня 2025 року замінено первісну третю особу - службу у справах дітей Ізмаїльської районної державної адміністрації Одеської області на належну третю особу - орган опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.06.2022 року, проведеного на підставі зборів суддів, рішення зборів суддів №8 від 21.06.2022, справа №946/1162/21 розподілена та передана на розгляд судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Адамову А.С.

Ухвалою судді Адамова А.С. від 23 червня 2022 року прийнято до свого провадження цивільну справу та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 01 листопада 2022 року призначено по справі судово-біологічну експертизу молекулярно-генетичного аналізу ДНК (судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи) та провадження по справі зупинено на час проведення експертизи.

Ухвалою суду від 24 січня 2023 року відновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 24 січня 2023 року зупинено провадження по справі до припинення перебування позивача у складі Збройних Сил України.

Ухвалою суду від 31 березня 2025 року відновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 01 квітня 2025 року замінено первісну третю особу - службу у справах дітей Ізмаїльської районної державної адміністрації Одеської області на належну третю особу - орган опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області.

Ухвалою суду від 07 травня 2025 року призначено по справі судово-біологічну експертизу молекулярно-генетичного аналізу ДНК (судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи) та провадження по справі зупинено на час проведення експертизи.

Ухвалою суду від 30 вересня 2025 року відновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 30 вересня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

У письмових поясненнях по справі від 08.09.2025, представник Ізмаїльського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зазначив, що в Ізмаїльському відділі державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) є актовий запис про народження №407 від 08.06.2011 року, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . 25.09.2014 року до вищезазначеного актового запису про народження на підставі заяви матері ОСОБА_4 та батька ОСОБА_1 про визнання батьківства № 176/03.1-62 було внесено зміни щодо визнання батьківства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Отже, державна реєстрація народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проведена відповідно до ст.126 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст.136 Сімейного кодексу України особа, яка записана батьком дитини, має право оспорити своє батьківство. Не заперечує проти оспорювання батьківства ОСОБА_1 відносно ОСОБА_3 та виключення відомостей про нього з актового запису про народження дитини, якщо цей факт буде доведений під час розгляду цивільної справи у суді.

Позивач в судове засідання від 22.10.2025 не з`явився, про час, дату та місце судового засідання сповіщений належним чином, проте його представник надав суду заяву, в якій вказав, що підтримують позовні вимоги, просять суд задовольнити позов та розглянути справу у їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце судового засідання сповіщена належним чином, надала суду заяву, в якій вказала, що визнає позовні вимоги, не заперечує проти задоволення позову, просить суд розглянути справу без її участі.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області не з`явився, про час, дату та місце судового засідання сповіщений належним чином, надав суду заяву, в якій вказав, що просить суд розглянути справу без їх участі.

Представник третьої особи Ізмаїльського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання сповіщений належним чином, надав суду заяву, в якій вказав, що не заперечує проти оспорювання батьківства ОСОБА_1 відносно ОСОБА_3 та виключення відомостей про нього з актового запису про народження дитини, якщо цей факт буде доведений в суді, просить суд розглянути справу без їх участі.

Згідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого повторно 15.05.2018 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 25.09.2014 року (а.с. 10).

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , виданого повторно 15.05.2018 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками дитини (а.с. 11).

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21.03.2018 (справа №500/6988/17) шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 12).

Згідно з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №2 від 23.06.2019, за заявою матері дитини від 08.06.2011 Державна реєстрація народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері). 25.09.2014 реєстратором Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області внесені зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 за заявою матері та батька дитини про визнання батьківства №176/03.1-62 від 25.09.2014 (а.с. 15-20).

Частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Відповідно до ч. 6 ст. 136 СК України, до вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується.

Відповідно до п.п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Оспорити батьківство має право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини. Предметом доказування в таких справах, відповідно до ст. 136 СК України, є відсутність кровного споріднення між особою, яка записана батьком, і дитиною. У разі доведення цієї обставини, суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Для вимог чоловіка про виключення відомостей про нього як батька з актового запису про народження дитини позовної давності не встановлено.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

За змістом статті 121, частини 1 статті 122 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Згідно ст. 7 Конвенції про права дитини, дитина, наскільки це можливо, має право знати своїх батьків.

Відповідно до вимог статті 133 СК України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.

Відповідно до ст. 126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Європейський суд з прав людини у справі «Міфсуд проти Мальти» (Mifsud v. Malta, заява № 62257/15, рішення набуло статусу остаточного 29 квітня 2019 року) звертав увагу, що хоча найважливіше завдання статті 8 Конвенції - це захист особи від довільних дій державних органів, можуть також існувати позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною «повагою» до приватного чи сімейного життя. Ці позитивні зобов`язання можуть передбачати вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя, навіть у сфері міжособистісних стосунків людей (див. справу «Мікулич проти Хорватії» (Mikulic v. Croatia, № 53176/99) та справу «С. Х. та інші проти Австрії» (S.H. and Others v. Austria), № 57813/00).

Окрім того, повага до приватного життя вимагає, щоб кожна людина мала змогу встановити подробиці свого особистого походження, а право особи на таку інформацію має важливе значення в контексті впливу на його чи її особистість, які визначають розвиток людини. Таке встановлення передбачає отримання інформації, необхідної для розкриття істини щодо важливих аспектів особистого походження, як-от особистість батьків (див., наприклад, справу «Келін та інші проти Румунії» (Calin and Others v. Romania), № 25057/11).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що: «доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи. Судово-генетична та судово-імунологічна експертизи у цій справі не проведені, проте, встановлено з підтвердженням належними і допустимими доказами походження дитини від позивача: сумісне проживання відповідача разом із позивачем без реєстрації шлюбу до і на момент народження дитини у квартирі батьків позивача, визнання позивачем дитини своєю».

Наказом Мінюсту України від 12.01.2011 року № 96/5, який зареєстровано в Мінюсті України 14.01.2011 року за № 55/18793, затверджено Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, згідно з п.1.7 яких зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису.

Відповідно до п.2.13 Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є в т.ч. рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

На підставі п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

На підставі п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

Відповідно до частин першої, другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц зазначено, що СК України не визначає особливостей предмету доказування у цій категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення ЄСПЛ у справі «Калачова проти Росії» від 07 травня 2009 року, заява № 3451/05, § 34).

Верховний Суд у постановах від 31 січня 2024 року у справі № 752/13549/22 (провадження № 61-10510св23), від 13 вересня 2023 року у справі № 552/4291/22 (провадження № 61-6451св23) вказував, що висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є достатньою підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження або спростування факту батьківства.

Таким чином, висновок генетичної експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було заявлено клопотання про призначення генетичної експертизи та ухвалами суду від 01.11.2022, 07.05.2025 було призначено судово-біологічну експертизу молекулярно-генетичного аналізу ДНК (судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи). Листами суду неодноразового зобов`язалось позивача та відповідача разом з дитиною з`явитись до експертної установи у визначений експертом день та час, з метою відбору необхідних зразків біологічного матеріалу для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи. Сторонам було роз`яснено наслідки ухилення від участі в експертизі, передбачені ст. 109 ЦПК України, а саме, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Проте, комунальною установою «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» справу було повернуто без проведення експертизи, у зв`язку з неявкою відповідача разом з дитиною на проведення експертизи (а.с. 131, 204).

Виходячи з вищенаведеного повідомлено про неможливість проведення експертизи.

Як роз`яснено у підпунктах 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою, котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі, судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням того, що жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза).

Відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також, яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Зазначена норма процесуального права є імперативною щодо правових наслідків ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі. Законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у експертизі. Важливим у такому випадку є встановлення ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо провести експертизу для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту, для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 686/3582/16-ц (провадження № 61-6484св22).

Верховний Суд у постанові від 07.06.2022 у справі № 750/11447/18 зазначає, що ухиленням від участі в експертизі вважаються умисні дії учасника справи, спрямовані на неможливість проведення експертизи, яку призначає суд. Нез`явлення відповідача до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судово-генетичної експертизи без надання доказів поважності причин неявки дає підстави вважати, що така особа не бажає отримати висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача про його батьківство щодо дитини.

ОСОБА_2 суду не надано доказів про поважність причин неприбуття до «Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи» Державної спеціалізованої установи Міністерства охорони здоров`я України для відібрання зразків.

Оцінюючи процесуальну поведінку ОСОБА_2 з точки зору дотримання нею критерію добросовісності використання процесуальних прав, слід дійти висновку, що ОСОБА_2 умисно ухилилася від проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, призначеної за клопотанням ОСОБА_1 для встановлення наявності або відсутності кровного споріднення між ОСОБА_1 та малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дії ОСОБА_2 спрямовані не на захист порушеного права, а на затягування судового розгляду, на свідоме розуміння неможливості проведення судової молекулярно-генетичної експертизи без участі дитини у відборі зразків букального епітелію, що порушує принцип рівності сторін та йде в розріз з інтересами малолітньої дитини.

Таким чином, суд вважає, що наявні підстави для застосування наслідків ухилення ОСОБА_2 від участі у проведенні судової молекулярно-генетичної експертизи, передбачених статтею 109 ЦПК України, за обставин вчинення ОСОБА_2 умисних дій з ухилення від проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, призначеною судом, яка не була проведена через неявку ОСОБА_2 разом з малолітньою дитиною до КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», про що остання була повідомлена завчасно листом суду за Вих. №946/1162/21/13438/2025 від 07 липня 2025 р., внаслідок чого неможливо встановлення наявності або відсутності кровного споріднення між ОСОБА_1 та малолітньою ОСОБА_3 .

Крім того, з пояснень позивача по справі вбачається та визнається відповідачем, що батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не є ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Аналізуючи всі доводи учасників справи, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України», «Проніна проти України» та «Серявін та інші проти України»: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосудця, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Суд також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення; з тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що решта аргументів (доводів) сторін, на вирішення спірних правовідносин не впливають, не мають значення для правильного вирішення спору, а тому судом до уваги не приймаються.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, ту обставину, що відповідачка безумовно визнала позов, її визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за необхідне задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, Ізмаїльський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька дитини з актового запису про її народження задовольнити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІПН: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ), треті особи: орган опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області (68600, Одеська область, Ізмаїльський район, м. Ізмаїл, пр. Незалежності, 62), Ізмаїльський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (68600, Одеська область, Ізмаїльський район, м. Ізмаїл, пр. Незалежності, 26) про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька дитини з актового запису про її народження - задовольнити.

Виключити з актового запису про народження ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 № 407 від 08 червня 2011 року, зі змінами, внесеними 25 вересня 2014 року, в Ізмаїльському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, запис про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця селища Павлиш Онуфріївського району Кіровоградської області, картка фізичної особи платника податків НОМЕР_1 , як батька дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення буде складено та підписано 29.10.2025р.

Суддя: А.С.Адамов