ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 677/473/23

Провадження № 22-ц/820/2199/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

секретар: Плінська І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 30 липня 2025 року (суддя Шовкун В.О.) за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У березні 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися в суд із позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обґрунтовували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , на власній сторінці у соціальній Інтернет мережі «Фейсбук» за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 та сторінці Красилівський форум - м. Красилів у соціальній Інтернет мережі «Фейсбук» за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 розмістив інформація під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 » наступного змісту: « ОСОБА_4 , поінформувати, що міський голова ОСОБА_1 , вже давно організувала свій бізнес по продажу землі комунальної власності, разом своїм ручним депутатом, ОСОБА_2 , ВОНИ ТОРГУЮТЬ ЗЕМЛЕЮ І ЗАРОБЛЯЮТЬ СТАТКИ. Хмельницька обласна прокуратура, разом із прокурором ОСОБА_5 , які вперто не хочуть розслідувати кримінальні справи, які відкриті. Міський голова ОСОБА_1 , звісно зараз буде виправдовуватись і розповідати знову яка вона патріотка. Люди зрозумійте, що міський голова ОСОБА_1 , організувала в місті Красилів, злочину групу, яка дерибанить міський бюджет та майно комунальної власності».

ІНФОРМАЦІЯ_5 о 17:17 годині відповідачем, на власній сторінці у соціальній Інтернет мережі «Фейсбук» за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 розміщена ще одна інформація під назвою «УВАГА - ІНФОРМАЦІЯ ДЛЯ ВІДОМА» наступного змісту: « ІНФОРМАЦІЯ_1 відбулася позачергова сесія Красилівської міської ради.

Отже звертаю уважно прихильників, якщо такі є до міського голови, ось послухайте реальні речі і відкрийте очі виноситься питання на голосування про зміну цільового призначення землі 147 гектарів, даним рішенням, розпочинається процедура винесення на аукціон, який вже знають хто виграє. Красилівський міський голова Островська Н.В., в он-лайн, повідомила, що за дане рішення голосувати не буде бо конфлікт інтересів має щодо даної землі, люди Ви чуєте міський голова має конфлікт інтересів щодо 147 гектарів землі, тобто дане питання стосується її. Красилівчани Ви послухайте як вона просить депутатів голосувати за дане рішення. От ОСОБА_6 , які ОСОБА_7 ще потрібно доказів, що деребанеться земля як то кажуть по чорному. Хто бачив он-лайн трансляцію, то побачили напевно, як близький друг міського голови ручний депутат ОСОБА_2 , також: дуже фелювався, щоб дане рішення проголосували. От так ОСОБА_6 , ми будемо жити, а обласна прокуратура та окружна прокуратура і надалі не бачить ніяких злочинів, а прокурор ОСОБА_5 , все тихенько покриває, щоб як то кажуть було всім добре».

Позивачі вважають, що у зазначених публікаціях відповідач написав та поширив відносно них недостовірну та негативну інформацію, а саме обізвав ОСОБА_2 «ручним» депутатом міського голови міста Красилів, ОСОБА_1 та звинуватив його у тому, що разом із ОСОБА_1 організували власний бізнес з продажу землі комунальної власності, торгують землею та заробляють статки. Також відповідач звинуватив ОСОБА_1 , в тому що вона організувала в місті Красилів, злочину групу, яка дерибанить міський бюджет та майно комунальної власності.

Відповідач продовжуючи поширювати відносно позивачів недостовірну та негативну інформацію, звинуватив ОСОБА_1 , як міського голову, що вона має конфлікт інтересів щодо 147 га землі, оскільки це питання стосується її особисто. Вказана інформація є недостовірною, оскільки вона не голосувала за вказане рішення у зв`язку з тим, що п. 9 рішенням затверджувалось Товариству з обмеженою відповідальністю «БУД-СЕРВІС-ПЛЮС», керівником якого є її чоловік ОСОБА_8 проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки площею 0,0265 га, яка розташована по АДРЕСА_1 . Таким чином конфлікт інтересів пов`язаний із ТОВ «БУД-СЕРВІС-ПЛЮС» а не із 147 га землі. Також відповідач у публікації вказав: «От Красилівчани, які ОСОБА_7 ще потрібно доказів, що деребанеться земля як то кажуть по чорному».

Дані твердження Відповідача та поширена ним про позивачів інформація стала відома великому колу осіб, оскільки учасниками соціальної групи в мережі Фейсбук „Красилівський форум є 32 тисячі людей, тому поширена відповідачем інформація обговорювались у соціальних мережах та в громаді, а вони вимушені були спростовувати її виборцям, жителям громади та колегам депутатам, підтверджувати та доводити свою доброчесність.

Така інформація не відповідає дійсності, є твердженням та констатацією фактів про вчинення ними вищезазначених неправомірних корупційних та злочинних дій, чого вони не здійснювали, а її поширення в засобах масової інформації серед великої кількості осіб призвело до приниження їхньої честі, гідності та ділової репутації, викликало у громадян та виборців негативне враження про них як осіб, які схильні до вчинення корупційних правопорушень та зловживання службовим становищем з метою власного збагачення.

Поширення відносно ОСОБА_2 вищезазначеної неправдивої інформації призвело до приниження його честі, гідності та ділової репутації, спричинило душевних страждань, дискредитувало його в очах громадськості як законослухняного громадянина та депутата, призвело до безпідставних звинувачень у вчиненні вищезазначених дій та правопорушень яких він не здійснював, а також осудження його поведінки невизначеним колом осіб. Внаслідок цього позивачу ОСОБА_2 спричинено моральної шкоди, розмір грошової компенсації якої він оцінює у 10 000,00 грн.

У зв`язку з вищевикладеним, просили визнати такою, що не відповідає дійсності та порочить честь і гідність та ділову репутацію позивачів інформацію розповсюджену ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 та ІНФОРМАЦІЯ_5 в мережі Інтернет на власній сторінці під назвою « ОСОБА_9 » на веб сайті «Фейсбук» за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 та на сторінці Красилівський форум - м. Красилів у соціальній Інтернет мережі «Фейсбук» за адресою: https://www.facebook.com/groups/92825/permalink/675439/?sfnsn=mo&ref=share&mibextid:=ijjfgs про те що

- що міський голова ОСОБА_1 , вже давно організувала свій бізнес по продажу землі комунальної власності, разом своїм ручним депутатом, ОСОБА_2 , «ВОНИ ТОРГУЮТЬ ЗЕМЛЕЮ І ЗАРОБЛЯЮТЬ СТАТКИ».

«Люди зрозумійте, що міський голова ОСОБА_1 , організувала в місті Красилів, злочину групу, яка дерибанить міський бюджет та майно комунальної власності».

« Красилівський міський голова Островська Н.В., в он-лайн, повідомила, що за дане рішення голосувати не буде бо конфлікт інтересів має щодо даної землі, люди Ви чуєте міський голова має конфлікт інтересів щодо 147 гектарів землі, тобто дане питання стосується її».

«От ОСОБА_6 , які ОСОБА_7 ще потрібно доказів, що деребанеться земля як то кажуть по чорному».

Зобов`язати відповідача протягом трьох робочих днів з дня набрання чинності рішення суду по даній справі розмістити на власні сторінці веб-сайті «Фейсбук» за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 та на сторінці Красилівський форум - м. Красилів у соціальній Інтернет мережі «Фейсбук» за адресою: https://www.facebook.com/groups/92825/permalink/675439/?sfnsn=mo&ref=share&mibextid:=ijjfgs повідомлення про спростування вищезазначеної недостовірної інформації під заголовком «Спростування» та із зазначенням інформації про те що: «міський голова Островська Н. В. не організувала свій бізнес по продажу землі комунальної власності разом з депутатом ОСОБА_2 «ВОНИ НЕ ТОРГУЮТЬ ЗЕМЛЕЮ І ЗАРОБЛЯЮТЬ СТАТКИ». Міський голова ОСОБА_1 не організовувала в м. Красилів, злочину групу, яка дерибанить міський бюджет та майно комунальної власності такої злочинної групи не існує. Питання конфлікту інтересів міського голови Ніли Островської не стосувалось 147 га землі. «Дерибан землі як то кажуть по чорному міський голова не здійснює».

Стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 10000,00 грн.

Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 30 липня 2025 року в задоволені позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачі є публічними особами, а тому межі допустимої критики та обсяги поширення інформації щодо них є значно ширшими, ніж щодо непублічної особи, оскільки вони безпосередньо відіграють важливу роль у житті суспільства та їх дії становлять підвищений суспільний інтерес. Позивачі як публічні особи мали би усвідомити, що вони самостійно та свідомо відкривають себе для критики та оцінки, яка у демократичному суспільстві може цілком правомірно здійснюватися у формі, яка не є обов`язково приємною для позивачів, навіть шокуючою; вони мають бути готовими до того, що оцінка їх дій та в їх адресу може бути зроблена у спосіб та за стилем, які не будуть схвальними для позивачів.

Судом встановлено, що поширена стосовно позивачів інформація стосувалася їх публічної діяльності та мала суспільний інтерес. Із аналізу всього змісту поширеної відповідачем інформації, за висновком районного суду, відповідач ОСОБА_3 висловлював свою думку стосовно діяльності позивачів, текстуальний зміст якої містив приховану оцінку діяльності позивачів.

Тому поширена відповідачем інформацію щодо позивачів, тобто спірні вислови є оціночним судженням, а не фактичним твердженням, які підлягають доведенню під час судового розгляду.

Отже, суд встановив відсутність порушення відповідачем особистих немайнових прав позивачів або таких, що перешкоджають позивачам повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, що є підставою для відмови у позові.

Оскільки позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від позовних вимог про спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності та ділової репутації, тому вони також не підлягають задоволенню.

З таким судовим рішенням не погодились ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити їхні позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначили,що суд безпідставно визнав поширену відповідачем інформацію оціночними судженнями. Вважають що такі висновки суду помилковими та такими що зроблені внаслідок неправильного застосування законодавства.

Враховуючи положення норм матеріального права, слід зробити однозначний висновок, що інформація викладена відповідачем у спірних публікаціях на власній веб- сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» 04.03.2023 року та 14.03.2023 року подана у формі фактичних тверджень (даних) та не може кваліфікуватись як оціночні судження, з огляду на використання наступних мовних оборотів:

«... міський голова Островська Н.В. вже давно організувала свій бізнес по продажу земні комунальної власності...»;

«ВОНИ ТОРГУЮТЬ ЗЕМЛЕЮ І ЗАРОБЛЯЮТЬ СТАТКИ»;

« міський голова ОСОБА_1 організувала в місті Красилів, злочину групу, яка дерибанить міський бюджет та майно кому пальної власності;

« Красилівський міський голова Островська Н.В. в он-лайн, повідомила, що за дане рішення голосувати не буде бо конфлікт інтересів мас щодо даної землі……. щодо 147 гектарів землі, тобто дане питання стосується її».

У зазначених публікаціях відповідач прямо звинуватив позивачів у тому, що вони організували власний бізнес з продажу землі комунальної власності, торгують землею комунальної власності та від цього заробляють статки.

Також відповідач звинуватив позивачку ОСОБА_1 , в тому що вона організувала в місті Красилів злочину групу, яка дерибанить міський бюджет та майно комунальної власності.

Вищезазначеними процитованими фразами відповідач прямо звинуватив позивачів у корупції та вчинені злочинів, а саме в організації злочинної труни та зловживанні службовим становищем міського голови та депутата Красилівської міської ради з метою власного матеріального збагачення шляхом пролажу земель комунальної власності.

Зазначену інформацію не можна розцінювати як гостру критичну оцінку їхньої діяльності, оскільки у них прямо вказується на вчинення ними певних правопорушень, що не відповідає дійсності.

Тобто, зазначена поширена інформація відповідачем щодо позивачів, є наклепом у вчиненні злочинів, а саме в організації злочинної групи в місті Красилів та зловживанні службовим становищем, а не суб`єктивним оціночним судженням службової діяльності.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вважає апеляційну скаргу безпідставною, необґрунтованою, а викладені у апеляційній скарзі аргументи такими, що не заслуговують на увагу. На думку відповідача рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. В апеляційній скарзі позивачі не посилаються на конкретні факти, які не були враховані судом першої інстанції, позивачі лише цитують свою, якусь припущенність та зазначають, що вони отримали моральні страждання.

В судове засідання апелянти ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. ОСОБА_1 судова повістка доставлена до електронного кабінету 16.09.2025 року. Направлене поштове відправлення разом з судовою повісткою ОСОБА_2 , повернулося з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, судова повістка доставлена до електронного кабінету 16.09.2025 року.

Згідно частини 2 статі 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 в соціальній мережі інтернет «Фейсбук» та сторінці Красилівський форум - м. Красилів, розміщена інформація під назвою «УВАГА - ІНФОРМАЦІЯ ДЛЯ ВІДОМА» наступного змісту: «Хочу Вас Красилівчани, поінформувати, що міський голова ОСОБА_1 , вже давно організувала свій бізнес по продажу землі комунальної власності, разом своїм ручним депутатом, ОСОБА_2 , ВОНИ ТОРГУЮТЬ ЗЕМЛЕЮ І ЗАРОБЛЯЮТЬ СТАТКИ. Хмельницька обласна прокуратура, разом із прокурором ОСОБА_5 , які вперто не хочуть розслідувати кримінальні справи, які відкриті. Міський голова Островська Н. В., звісно зараз буде виправдовуватись і розповідати знову яка вона патріотка. Люди зрозумійте, що міський голова ОСОБА_1 , організувала в місті Красилів, злочину групу, яка дерибанить міський бюджет та майно комунальної власності» та ІНФОРМАЦІЯ_5 розміщена інформація під назвою під назвою «УВАГА - ІНФОРМАЦІЯ ДЛЯ ВІДОМА» наступного змісту: « ІНФОРМАЦІЯ_1 відбулася позачергова сесія Красилівської міської ради. Отже звертаю уважно прихильників, якщо такі є до міського голови, ось послухайте реальні речі і відкрийте очі виноситься питання на голосування про зміну цільового призначення землі 147 гектарів, даним рішенням, розпочинається процедура винесення на аукціон, який вже знають хто виграє. Красилівський міський голова Островська Н.В., в он-лайн, повідомила, що за дане рішення голосувати не буде бо конфлікт інтересів має щодо даної землі, люди Ви чуєте міський голова має конфлікт інтересів щодо 147 гектарів землі, тобто дане питання стосується її. Красилівчани Ви послухайте як вона просить депутатів голосувати за дане рішення. От ОСОБА_6 , які ОСОБА_7 ще потрібно доказів, що деребанеться земля як то кажуть по чорному. Хто бачив он-лайн трансляцію, то побачили напевно, як близький друг міського голови ручний депутат ОСОБА_2 , також: дуже фелювався, щоб дане рішення проголосували. От так ОСОБА_6 , ми будемо жити, а обласна прокуратура та окружна прокуратура і надалі не бачить ніяких злочинів, а прокурор ОСОБА_5 , все тихенько покриває, щоб як то кажуть було всім добре». (а.с. 11-13 т.1).

Рішенням тридцять другої позачергової сесії міської ради восьмого скликання № 6 від 14.03.2023 року про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для зміни їх цільового призначення, де згідно п. 9 вирішено затвердити ТОВ «БУД-СЕРВІС-ПЛЮС» проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки площею 0,0265 га, яка розташована по АДРЕСА_1 . (а.с. 14-17 т.1).

Довідкою з відомостями про власника веб-сайту або інформацією про його встановлення від 08.09.2023 року зазначено про те, що на веб-сайті https://www.facebook.com/ створено сторінку користувача з іменем: « ОСОБА_9 », що доступна за адресою у мережі інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 137-144 т.1).

Судом встановлено і проти чого не заперечували сторони, що позивачка ОСОБА_1 обрана на посаду міського голови м.Красилів., позивач ОСОБА_10 є депутатом Красилівської міської ради.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частинами першою та другою статті 10 ЦПК України закріплено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до статті 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Кожен має право на свободу вираження поглядів у розумінні статті 10 Конвенції, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу,з іншого боку (абзац 4 пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

Статтею 201 ЦК України передбачено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

За змістом статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію, у такий же спосіб, у який вона була поширена.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Крім цього, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням; встановити факт поширення недостовірної інформації та, що поширена інформація стосується саме особи позивача й порушує його особисті немайнові права або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

У пункті 6.26 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 (провадження № 12-110гс19) викладено правовий висновок про те, що не можна визнати інформацію такою, що має характер оціночних суджень, якщо ця інформація стосується конкретних подій, конкретної особи (позивача) та подається як установлений факт, тобто, повідомляється чітко, точно та є констатацією факту.

Подібних за змістом правових висновків Верховний Суд дійшов у постановах від 06 березня 2019 року у справі № 760/2753/17-ц, від 21 серпня 2019 року у справі № 483/1556/16-ц, від 07 листопада 2019 року у справі № 344/3331/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 757/46387/15-ц.

Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень (частина перша статті 30 Закону України «Про інформацію»).

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.

Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи.

Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми.

Статтею 10 Конвенції передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти.

Як зазначено у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, Lingens v. Austria, № 9815/82, § 46, 08 липня 1986 року, свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку.

Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав.

Відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник вебсайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У справі, що переглядається, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачі є публічними особами в контексті спірних правовідносин, при цьому відповідач у спірних публікаціях висвітлював інформацію, що має суспільне значення.

У разі, якщо позивачі є публічними особами, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист їх гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації), схваленої 12 лютого 2004 року на 872?му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі - Резолюція).

У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. Публічна особа, державний службовець, повинен бути готовим до підвищеного рівня критики, у тому числі у грубій формі, прискіпливої уваги суспільства і підвищеної зацікавленості суспільства його діяльністю та/або особистим життям тощо, адже вони, обираючи кар`єру публічної особи, погодились на таку увагу.

Межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Колегія суддів, вважає правильним висновок районного суду про те, що спірні вислови є оціночним судженням, а не фактичним твердженням, які підлягають доведенню під час судового розгляду, і позивачі не довели протиправності дій відповідача та відповідно порушення їх особистих немайнових прав унаслідок поширення відповідачем спірної інформації.

Чинним законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків не можуть бути предметом судового захисту, оскільки будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів).

Колегія суддів зауважує, що хоча опублікована відповідачем спірна інформація й містить елементи провокативного характеру, проте її не можна витлумачити як таку, що містить фактичні дані, оскільки вона є оцінкою дій і не містить ствердження про порушення позивачами законодавства чи моральних принципів, а лише дає можливість проаналізувати та сприйняти зміст інформації згідно з власними суб`єктивними переконаннями.

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що опублікована відповідачем 04.03.2023 року та 14.03.2023 року не містить будь-яких фактичних відомостей, тверджень чи звинувачень у вчиненні позивачами конкретних кримінальних правопорушень.

Баланс між приватним інтересом щодо захисту репутації позивачів та публічним інтересом знати суспільно необхідну інформацію не було порушено. Особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачено статтею 10 Конвенції. Крім того, матеріали справи не містять доказів стосовно того, що відповідач публічно звинуватив позивачів у вчиненні злочину, а тому посилання позивачів на те, що зміст інформації щодо них є фактичним твердженням про вчинення злочину, є помилковими.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 14 липня 2021 року у справі № 203/360/20 (провадження№ 61-17422св20).

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції надав належну правову оцінку поданим сторонами доказам і їх доводам, правильно встановив фактичні обставини спору й правильно виходив із того, що поширена відповідачем щодо позивачів інформація є оціночними судженнями та у позові належить відмовити.

Спірна інформація є власною думкою відповідача щодо діяльності позивачів, критикою їх дій з використанням провокативної риторики та інших мовно-стилістичних засобів, характерних для оціночних суджень.

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20, провадження № 61-1132св22).

Оскільки позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від позовних вимог про визнання інформації недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію, спростування такої інформації, у задоволенні яких позивачу відмовлено, тому районний суд правомірно відмовив у її задоволенні.

Рішення суду першої інстанції також відповідає критерію обґрунтованості судового рішення, оскільки надана оцінка всім важливим аргументам сторін.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 30 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 жовтня 2025 року.

Судді Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк