Дата документу 03.11.2025 Справа № 317/1568/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 317/1568/25
Провадження №22-ц/807/1845/25
Головуючий в 1-й інстанції Вайнраух Л.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2025 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Гончар М.С., Подліянової Г.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 серпня 2025 року, ухвалене у м. Запоріжжя (повний текст рішення складено 22 серпня 2025 року) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року представник позивача адвокат Бачинський О.М. за допомогою системи «Електронний суд» звернувся до суду із вказаною позовною заявою, за змістом якої просив стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором №6890838 від 21.10.2023 у сумі 39 070,00 гривень, яка складається з заборгованості по тілу кредиту у сумі 10 000,00 гривень, по несплаченим відсоткам за користування кредитом у сумі 29 070,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 21.10.2023 між ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та відповідачкою укладено кредитний договір №6890838. Відповідно до п1.3. договору кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит на суму 10 000,00 гривень, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у договорі, з кінцевим строком погашення не пізніше 19.01.2024. При цьому, процентна ставка за користування кредитними коштами узгоджена між сторонами в такому розмірі: за перший день користування 10,0 %, з 2 по 15 день 1,30%, з 16 по 90 день 3,50%. Грошові кошти кредитором в обумовленій сумі видані відповідачці у готівковий спосіб, що свідчить про виконання зобов`язань в повному обсязі. Відповідно до додаткової угоди №1, укладеної за ініціативи відповідачки, від 06.11.2023, строк користування кредитом продовжений до 04.02.2024, після чого додатковою угодою №2 від 22.11.2023, строк користування кредитними коштами продовжений відповідно до 20.02.2024. В подальшому, первісний кредитор ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» відступив право вимоги за договором №6890838 іншій юридичній особі ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» відповідно до договору №2603 від 26.03.2024, відповідно, позивач набув права грошової вимоги до відповідача (№333 згідно з реєстром боржників). Так, станом на 18.03.2025 заборгованість відповідачки за кредитним договором №6890838 від 21.10.2023 становить 39070,00 гривень, складається з заборгованості по тілу кредиту у сумі 10 000,00 гривень, по несплаченим відсоткам за користування кредитом у сумі 29 070,00 гривень. Враховуючи наведене, із посиланням на норми ст.512, 525, 543, 554, 599, 612, 626, 627-629, 638, 1048-1050, 1054 ЦК України, представник позивача просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 серпня 2025 року, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» заборгованість за кредитним договором №6890838 від 21.10.2023 у сумі 32 730,00 гривень (тридцять дві тисячі сімсот тридцять гривень 00 копійок).

У задоволенні іншої частини позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» до ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» судовий збір у сумі 2 029,31 гривень (дві тисячі двадцять дев`ять гривень 31 копійка).

У стягненні витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7 000,00 гривень з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати в частині відмови у відшкодуванні витрат на правничу допомогу і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вимог позову. Крім того, скаржник просив відшкодувати витрати на правничу допомогу надану в суді апеляційної інстанції у розмірі 5000,00 грн.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що представником позивача надано належні докази на підтвердження факту надання правничої допомоги, при цьому факт сплати таких послуг не є обов`язковим для прийняття рішення щодо розподілу вказаних судових витрат.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2025 року це 90840,00 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028,00 грн. (3028,00 грн. Х 30 = 90840,00 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що професійна правова допомога ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» надавалася адвокатом Бачинським О.М. на підставі договору про надання правової допомоги від 14.03.2025 №250314-6Ш, ордера від 14.03.2025.

Відповідно до розрахунку суми судових витрат, до вартості витрат на правничу допомогу включено: витрати за аналіз наданих клієнтом документів, судової практики, визначення перспективи подання позовної заяви, підготовку позовної заяви, збирання доказів, долучених до позовної заяви, підготовку та подання до суду заяв, скарг, клопотань чи інших процесуальних документів у ході розгляду справи. Розміру вартості витрат в залежності від різновиду наданих послуг у розрахунку не наведено.

Відповідно до умов договору, а саме розділу 4, сторонами (позивачем та адвокатом) поставлено розмір винагороди адвокати в залежність від результату розгляду справи, а також факту сплати боржником заборгованості, тобто, фактично узгоджено розмір гонорару. Окремо у п.4.9 договору визначено, що сума, вказана у п.4.2. договору (винагорода у розмірі 7 000,00 гривень в разі ухвалення рішення судом про задоволення позовних вимог в повному обсязі), є гонораром адвоката.

Зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату «гонорару успіху» не є обов`язковими для суду при вирішенні питання про розподіл судових витрат та покладення таких витрат на іншу сторону справи, оскільки в такому випадку суд застосовуючи відповідні положення процесуального законодавства, зокрема частин четвертої п`ятої статті 137 ЦПК України, може оцінювати необхідність, розумність та інші критерії співмірності цих витрат.

Однак вищенаведене не означає, що такі зобов`язання між адвокатом та клієнтом не є обов`язковими для сторін договору про надання правової допомоги, у разі якщо такий договір є дійсним». Аналогічні висновки здійснені й у постанові Верховного Суду від 17.02.2021 у справі №753/1203/18, пр.61-44217св18. Так, «не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність».

Із врахуванням висновків у даній постанові суд першої інстанції виснував, що оскільки станом на дату ухвалення судом першої інстанції рішення вочевидь не набрало законної сили, узгоджена сторонами вартість витрат на правничу допомогу може бути кваліфікована виключно як гонорар успіху, тому підстав для задоволення вимоги про стягнення такого умовного гонорару на даний час немає. Відповідно, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість заявлених до стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу у сумі 7 000,00 гривень.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи оскарження рішення суду лише в частині вирішення питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, суд апеляційної інстанції переглядає законність і обґрунтованість ухваленого рішення лише у вказаній частині.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Так, за текстом позову позивачем визначено суму понесених судових витрат на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. та заявлено про необхідність стягнення вказаної суми.

На підтвердження повноважень адвоката Бачинського О.М. та розміру витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню надано ордер на надання правничої допомоги серія ВС №1269270; розрахунок суми судових витрат у справі; копію договору про надання правової допомоги №250314-6Ш; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЛВ №001477.

Як вірно вказав суд першої інстанції, відповідно до умов договору, а саме розділу 4, сторонами (позивачем та адвокатом) поставлено розмір винагороди адвокати в залежність від результату розгляду справи, а також факту сплати боржником заборгованості, тобто, фактично узгоджено розмір гонорару. Окремо у п.4.9 договору визначено, що сума, вказана у п.4.2. договору (винагорода у розмірі 7 000,00 гривень в разі ухвалення рішення судом про задоволення позовних вимог в повному обсязі), є гонораром адвоката.

Кваліфікуючи вказану суму, як «гонорар успіху», суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні вказаних витрат, зважуючи окрім іншого і на те, що умовами договору зазначена сума підлягає стягненню у разі задоволення вимог позову у повному обсязі, між тим рішенням суду у справі задоволено вимоги частково.

Також слід зазначити, що відповідно до п.4.7 Договору, за результатами надання правової допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін.

Такий акт під час розгляду справи в суді першої інстанції і протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду надано не було, а тому позивачем не було доведено у повному обсязі факту надання правничої допомоги та її вартості, що має наслідком відмову у задоволенні вимог щодо розподілу витрат на правничу допомогу.

Долучення вказаного акту до апеляційної скарги вчинено з пропуском строку визначеного процесуальним законодавством, а тому такий доказ не може бути прийнято до уваги в контексті перегляду рішення суду першої інстанції.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про те, що вказані позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 серпня 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 03 листопада 2025 року.

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

Судді: М.С. Гончар

Г.С. Подліянова