У Х В А Л А

Іменем України

24 жовтня 2025 рокум. Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира в складі:

головуючої судді Пилипюк Л. М.

за участю секретаря судового засідання Клименко Е. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» про заміну сторони виконавчого провадження,

В С Т А Н О В И В :

15 вересня 2025 року ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» звернулося в суд із заявою про заміну сторони виконавчого провадження. Заява подана представником заявника через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС) «Електронний суд».

Заяву обґрунтовано тим, що у приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Лужинецького П. В. перебуває на виконанні виконавче провадження № 67265740 щодо примусового виконання виконавчого напису нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди В. О. № 30742 від 23 вересня 2021 року про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Дінеро», яке в подальшому змінило своє найменування на ТзОВ «Дінеро».

03 квітня 2025 року між ТзОВ «Дінеро» та ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» укладено договір факторингу № 571/ФК-25, відповідно до умов якого право грошової вимоги, у тому числі за кредитним договором №AG1858966 відступлено на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт».

На підставі наведеного ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» просить замінити стягувача з ТзОВ «Фінансова компанія «Дінеро» на його правонаступника ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» у виконавчому провадженні № 67265740 щодо примусового виконання виконавчого напису нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди В. О. за № 30742 від 23 вересня 2021 року про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Дінеро».

Заяву ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» судом прийнято до розгляду та призначено судове засідання.

Представник ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» у судове засідання не з`явився, попередньо заявив про розгляд справи без його участі.

Інші учасники справи боржник ОСОБА_1 , стягувач ТзОВ «Дінеро», приватний виконавець Лужинецький П. В. у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 442 ЦПК України неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

У зв`язку неявкою учасників справи в судове засідання, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява не підлягає до задоволення з таких підстав.

У постанові від 12 жовтня 2022 року у справі № 183/4196/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що тільки в ЦПК України врегульовано правило заміни сторони виконавчого провадження, порушеного через необхідність виконання рішення «не судового» органу, та дійшла такого висновку: заява про заміну сторони виконавчого провадження, відкритого на виконання виконавчого напису нотаріуса, підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що врегулювання цього питання саме нормами ЦПК України обумовлено відсутністю спору між стороною виконавчого провадження та виконавцем, що свідчить про відсутність потреби в задіянні суду адміністративної юрисдикції, оскільки сторона виконавчого провадження не оспорює його рішень, дій чи бездіяльності, бо вирішення вказаного питання перебуває поза межами компетенції виконавця. Однак саме цивільний суд спроможний кваліфіковано встановити, чи є правонаступником заявник, який просить замінити собою попереднього учасника виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 446 ЦПК України процесуальні питання, пов`язані з виконанням рішень інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за місцем виконання відповідного рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Частиною 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Відповідно до ст. 512 ЦК України однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом.

У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив (ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч. 1 ст. 442 ЦПК України в разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Основними засадами цивільного судочинства згідно з ч. 3 ст. 2 ЦПК України є змагальність та диспозитивність. Принцип змагальності полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Принцип диспозитивності цивільного процесу полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Вказані норми кореспондуються зі статтею 81 ЦПК України, яка визначає обов`язок доказування і подання доказів. Згідно з вказаною нормою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 і 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд установив, що 23 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В. О. вчинено виконавчий напис № 30742 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» заборгованості за кредитним договором № AG1858966 від 11 січня 2020 року. Загальний розмір стягнення, включаючи витрати за вчинення виконавчого напису нотаріуса, - 10 898 гривень.

З копії постанови приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Лужинецького П. В. від 25 жовтня 2021 року встановлено, що приватним виконавцем відкрито виконавче провадження № 67265740 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди В. О. № 30742 про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача ТОВ « Фінансова компанія «Дінеро» заборгованості в розмірі 10 898 гривень.

Наведене свідчить, що стягувачем у виконавчому провадженні № 67265740 є ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро».

Також установлено, що 03 квітня 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» та ТОВ «Дінеро» укладено договір факторингу № 571/ФК-25 (далі по тексту ухвали Договір факторингу), відповідно п. 2.1 якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені в Реєстрі прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити клієнту суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим договором.

Досліджений судом Договір факторингу свідчить, що такий укладений між заявником ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» та ТОВ «Дінеро». Тоді як виконавчий напис нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди В. О. № 30742 вчинено на користь ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» і стягувачем у виконавчому провадженні № 67265740 є ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро».

Доказів переходу права вимоги до боржника ОСОБА_2 за кредитним договором №AG1858966 від первісного кредитора ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» до ТОВ «Дінеро» суду не представлено.

Звертаючись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, представник ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» зазначає, що ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» змінило найменування на ТОВ «Дінеро», однак не надає документального підтвердження вказаної обставини.

Серед доказів, які зазначені в додатках до заяви, зазначено додаток №7 - копія постанови про прийняття виконавчого провадження, зміна найменування боржника/стягувача (за наявності), який не було додано до заяви.

Крім того, заявником не додано достатніх доказів на підтвердження здійснення повного фінансування за Договором факторингу.

Розділом 3 Договору факторингу визначено фінансування та порядок розрахунків.

Фінансування належна до сплати клієнту суму грошових коштів, яка вказана у відповідному Реєстрі прав вимоги, сплачується фактором одним платежем негайно, але не пізніше наступного банківського дня з моменту підписання сторонами такого Реєстру (прав вимоги) (п. 3.1.2 Договору факторингу).

Згідно п. 3.1.3 Договору факторингу фінансування сплачується фактором на банківський рахунок клієнта, зазначений в пункті 12 цього Договору. Сума фінансування вважається отриманою після її зарахування на рахунок клієнта у повному обсязі.

Відповідно до п 4.1 Договору факторингу право вимоги переходить від клієнта до фактора в момент підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги у формі наведеної в додатку №1 до цього Договору, але тільки за умови повної оплати фактором суми грошових коштів фінансування клієнту передбаченої Розділом 3 Договору. Відступлення прав вимоги не набуває чинності, доки фактор не здійснить повну сплату суми фінансування протягом кінцевого терміну, зазначеного в пункті 3.1.2 Договору. Якщо фактор не здійснить платіж протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту підписання реєстру прав вимог і Сторони не домовилися про продовження цього терміну платежу, передача прав вимоги з цього Реєстру вважається недійсною, а права вимоги залишаються за клієнтом (п. 4.2 Договору факторингу).

Наведене свідчить, що Договір факторингу є відплатним, право вимоги від клієнта до фактора переходить за умови повної оплати фактором суми грошових коштів фінансування клієнту. Розмір фінансування відповідно до Договору факторингу визначається в Реєстрі боржників. Однак, заявник не надав суду повний Реєстр боржників як додаток № 1 до Договору факторингу, внаслідок чого суд позбавлений можливості встановити точну суму фінансування за Договором факторингу.

З дослідженої судом копії акту приймання-передачі реєстру прав вимог за Договором факторингу від 03 квітня 2025 року вбачається, що згідно з вимогами Договору факторингу № 571/ФК-25 від 03 квітня 2025 року клієнт передав, а фактор (новий кредитор) прийняв реєстр прав вимоги, кількість боржників 4971, загальна сума заборгованості - 73 771 747, 28 гривень.

На підтвердження здійснення фінансування за Договором факторингу заявник надав копію платіжної інструкції № 3260 від 03 квітня 2025 року на суму 786 341,87 гривень, платним ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт», отримувач ТОВ «ФК «Дінеро», призначення платежу сплата згідно з Договором факторингу № 571/ФК-25 від 03.04.25.

За відсутності належного документального підтвердження розміру фінансування за Договором факторингу суд позбавлений можливості встановити факт повної оплати фактором суми грошових коштів фінансування клієнту передбаченої Розділом 3 Договору факторигну.

З наведених мотивів суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Керуючись статтями 260, 261, 442 Цивільного процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» про заміну сторони виконавчого провадження відмовити.

Ухвала бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Корольовського районного суду

міста Житомира Лілія ПИЛИПЮК