ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

03 листопада 2025 року місто Чернівці справа №726/1125/25

провадження №22-з/822/86/25

Чернівецький апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Височанської Н.К., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів: Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю., Лисака І.Н., від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання укладеним договору найму житлових приміщень у гуртожитку, у запропонованій позивачем редакції, за поданою апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 07 серпня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Чернівецького апеляційного суду перебуває на розгляді апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 07 серпня 2025 року.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 вересня 2025 року по апеляційній скарзі, головуючим суддею (доповідачем) визначено Кулянду М.І., до колегії включено суддів Половінкіну Н.Ю., Лисака І.Н.

27 жовтня 2025 року до апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід суддям Кулянді М.І., Половінкіній Н.Ю., Лисаку І.Н. з підстав, передбачених ст.36 ЦПК України.

Заява про відвід мотивована тим, що існують обставини, що викликають сумніви у неупередженості та об`єктивності суддів з тих підстав, що судді у справах з подібними правовідносинами ухвалено рішення протилежного змісту.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 03 листопада 2025 року заяву ОСОБА_1 про відвід суддям Кулянді М.І., Половінкіній Н.Ю., Лисаку І.Н., визнано необґрунтованою.

Передано вирішення питання про відвід суддям Кулянді М.І., Половінкіній Н.Ю., Лисаку І.Н. за правилами, визначеними ч.3 ст.40 ЦПК України.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 листопада 2025 року вирішення питання про відвід суддям Кулянді М.І., Половінкіній Н.Ю., Лисаку І.Н. передано судді Височанській Н.К.

Перевіривши доводи заяви про відвід суддям Кулянді М.І., Половінкіній Н.Ю., Лисаку І.Н. вважаю, що підстави для задоволення відводу відсутні, виходячи з наступного.

Згідно ст.36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Стандарт безсторонності ґрунтується насамперед на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість» («безсторонність») судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд апеляційної інстанції вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з «об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто, має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною; «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки, як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі, тощо).

Із змісту рішення Європейського суду з прав людини «Білуха проти України» (Заява №33949/02) від 9 листопада 2006 року вбачається: «52. Стосовно об`єктивного критерію слід визначити, окремо від поведінки голови В.Л.Г, чи існували переконливі факти, які б могли свідчити про його безсторонність. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (див. вищевказане рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі «Ферантелі та Сантанжело проти Італії» (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), від 7 серпня 1996 року, п. 58). 53. З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, «правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться» (див. рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), від 26 жовтня 1984 року, п. 26). Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (див. вищевказане рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland) та рішення у справі «Кастілло Альгар проти Іспанії» (Castillo Algar v. Spain), від 28 жовтня 1998 року, п. 45).».

У п.32 рішення у справі «Газета «Україна-Центр» проти України» від 15 липня 2010 року зазначено, що навіть зовнішні прояви можуть бути важливими або, іншими словами «правосуддя повинне не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться» (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії» від 26 жовтня 1984 року, п.26). На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти в громадськість (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії», рішення у справі «Кастілло Альгар проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, п.45.

Також, відповідно до змісту п.2.5. Бангалорських принципи поведінки суддів від 19 травня 2006 року, що схвалені Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 №2006/23:

-Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді;

-Суддя не може бути відсторонений від участі у розгляді справи в тому випадку, коли жодний інший суд не може бути призначений для розгляду даної справи або через терміновий характер справи, коли зволікання в її вирішенні може призвести до серйозної судової помилки.

Перевіряючи заяву про відвід в контексті наведених у ній доводів і мотивів та враховуючи згадані вимоги закону вважаю, що підстав для задоволення відводу немає.

Так, посилання заявниці на упередженість суддів є безпідставними, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами.

ОСОБА_1 у заяві про відвід суддів висловлено припущення щодо упередженості суддів, які проявляються у процесуальних діях і рішеннях.

Однак, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина четверта стаття 36 ЦПК України).

Таким чином, загальна недовіра ОСОБА_1 суддям Кулянді М.І., Половінкіній Н.Ю., Лисаку І.Н., що висловлена нею в якості обґрунтування мотивів відводу не містить конкретних доводів упередженої поведінки судді.

Статтею 48 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» встановлено, що суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Учасники справи не можуть використовувати інститут відводу судді з метою схиляння суду до ухвалення бажаного для них процесуального рішення.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 12 липня 2022 року у справі №№ 161/19560/18.

Зважаючи на вказане заявлений відвід із наведених у ній підстав не слід вважати обґрунтованим, оскільки зазначені обставини не вказують про необ`єктивність чи упередженість суддів.

Жодних інших обставин, які б викликали сумнів в об`єктивності чи неупередженості суддів Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю., Лисака І.Н., при розгляді справи заявником не наведено.

З огляду на викладене, зазначені заявником обставини не вказують на наявність підстав для відводу в порядку ст. 36 ЦПК України, оскільки заявлений відвід колегії суддів ґрунтується лише на особистій суб`єктивній думці заявниці, а тому заява про відвід є необґрунтованою та в задоволенні такої заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст.36, 40 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів: Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю., Лисака І.Н., від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання укладеним договору найму житлових приміщень у гуртожитку, у запропонованій позивачем редакції, за поданою апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 07 серпня 2025 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя: Н.К. Височанська