Слобідський районний суд міста Харкова
Провадження № 6/641/185/2025 Справа № 2-497/11
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2025 року м. Харків

Слобідський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Зелінської І. В.,

за участю секретаря Земляної А. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні районного суду м. Харкова подання головного державного виконавця Основ`янсько Слобідського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Аршави І. Я., стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», боржник ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи за межі України,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло вказане подання, в якому державний виконавець просить суд постановити ухвалу про обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 . Місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування подання державний виконавець зазначає, що ухвалою Слобідського районного суду від 10.10.2025 по справі №2-497/11 подання державного виконавця Основ?янсько-Слобідському відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 залишено без задоволення. Підставою для відмови у задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 було не надання суду доказів про свідоме злісне ухилення боржника від виконання своїх зобов?язань. На виконанні у Основ?янсько-Слобідському відділі державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження №39823194 з примусового виконання виконавчого листа №2-497/11, виданого 11.06.2013 Комінтернівським районним судом м. Харкова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра Банк» кошти в розмірі 2038329,77 грн.

13.08.2013 керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче» державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №39823194.

13.12.2017,13.07.2018, 28.01.2019, 08.07.2019, 08.07.2019, 28.11.2019, 26.01.2020, 29.05.2020, 14.06.2022, 19.08.2022, 02.09.2022, .22.12.2022, 04.08.2025, 15.08.2025, 25.08.2025 здійснено запити до ПФУ, ДПС України та МВС в електронному вигляді. Згідно Інформаційної довідки з ДРРП на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна, щодо суб?єкта нерухомого майна, а саме боржника ОСОБА_1 , майна на праві власності не зареєстровано. 15.09.2015 державним виконавцем, було винесено постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, а також постанова про розшук майна боржника. 27.07.2016 винесена постанова про стягнення виконавчого збору. 27.07.2016 державним виконавцем винесена постанова про зупинення виконавчого провадження на підставі п.4 ч.1 ст.38 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з оголошенням в розшук транспортного засобу. 21.02.2018 державним виконавцем була винесена постанова про поновлення виконавчого провадження, та повторно оголошено розшук майна божника. 04.03.2025 року Харківським апеляційним судом по справі №2-497/11 замінено сторону у виконавчому провадженні з ПАТ «КБ «Надра Банк» на ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». 28.11.2019, 29.10.2024 винесені постанови про арешт коштів боржника та направлено в електронному вигляді для відома та виконання банківськими установами, з накладенням ЕЦП. 18.08.2025 року, державним виконавцем було здійснено виїзд на місцем реєстрації боржника, з метою перевірки майнового стану, проте двері боржник не відчинив, державним виконавцем було залишено виклик на прийом (скан-копія акта знаходяться в розділі документи в Автоматизованій системі виконавчих проваджень). Боржник на прийом не з`явився.

25.08.2025 року надійшла відповідь в електронному вигляді на запит державного виконавця від Державної прикордонної служби України, що боржник неодноразово перетинає кордон України. Крім того, зауважує, що на виконанні перебували/перебувають інші виконавчі документи щодо стягнення з боржника ОСОБА_1 . Державними виконавцями відділу здійснювались відповідні заходи встановлені Законом «Про виконавче провадження», спрямовані на повне виконання виконавчих документів. Відповідно до Закону державними виконавцями неодноразово направлялись процесуальні документи на адресу боржника, у зв?язку з тим підтвердження направлення постанови про відкриття виконавчого провадження не вбачається за можливе, за строком зберігання поштових відправлень. Однак, неодноразово державними виконавцями виносились постанови про арешт коштів боржника, які направлялись до банківських установ-учасників обміну. На переконання державного виконавця, боржнику достеменно відомо про наявність таких заборон, оскільки боржникам одразу після блокування рахунку банківська установа повідомляє про такий арешт (наприклад, шляхом направлення смс-повідомлень). На підтвердження вказаних фактів, державний виконавець надає інформацію про дати відкритих рахунків боржником після арештів коштів виконавцями. Тобто, з 2013 року боржником здійснювались дії по відкриттю рахунків в 2016, 2018, 2019, 2022, що підтверджують обізнаність боржника про наявність виконавчих проваджень та цілеспрямованих дій боржника на ухилення від плати боргів. Тим паче, у зв?язку із застосуванням всіх можливих заходів примусового виконання державний виконавець користується своїм правом звернення до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи за межі України до виконання зобов?язань за рішенням або погашення заборгованості.

Державний виконавець зазначає, що рішення до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від виконання його, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів, тому відповідно до ст. 441 ЦПК України просив вжити до боржника заходи у вигляді тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

У відповідності до ч. 4 ст.441ЦПК України суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Державний виконавець у судове засідання не з`явився.

Дослідивши подання та додані до нього матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги подання, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду зазначеного подання, суд дійшов до наступних висновків.

Як стверджує у поданні державний виконавець у нього на примусовому виконанні знаходиться виконавче провадження №39823194 з виконання виконавчого листа №2-497/11, виданого 11.06.2013 Комінтернівським районним судом м. Харкова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра Банк» кошти в розмірі 2038329,77 грн.

Також у поданні державний виконавець посилається на те, що він в межах зазначеного виконавчого провадження вчиняв ряд виконавчих дій відповідно до приписів закону: виносив постанови про арешт коштів боржника, постанову про арешт майна боржника, направлялися запити щодо майнового стану боржника, наявності доходу, боржник викликалася до виконавця тощо.

Водночас суду не надано жодного доказу на підтвердження вчинення зазначених дій державним виконавцем.

Крім того, відсутні відомості про отримання боржником будь-яких постановлених виконавцем в межах виконавчого провадження постанов та викликів до виконавчої служби.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до статті 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв`язання спорів у цій сфері визначаються Законом України від 21січня 1994 року №3857-XII«Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (далі - Закон № 3857-XII).

Даним Законом встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасового обмеження громадян України у праві виїзду за кордон.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №3857-XII громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.

Згідно з пунктом п`ятим частини першої статті 6 Закону №3857-XII громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) - до виконання зобов`язань.

Як випливає з аналізу наведених положень закону підставою обмеження особи у праві виїзду за межі України є не лише наявність невиконаних зобов`язань, покладених на фізичну особу судовим рішенням, а винна поведінка боржника, яка полягає в ухиленні останнього від виконання таких зобов`язань.

Порядок виконання рішень судів та рішень інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України від 02червня 2016року №1404-VIII«Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

Пункт дев`ятнадцятий частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII (в редакції, чинній на час постановлення ухвали) встановлює, що державний виконавець в процесі здійснення виконавчого провадження має право, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Аналізуючи положення статті 441 ЦПК України у взаємозв`язку з положеннями статті 6Закону №3857-XII та положеннями Закону № 1404-VIII, слід дійти висновку, що підставою для встановлення особі тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України є встановлення судом, який розглядає подання державного виконавця, факту умисного ухилення боржника від виконання своїх майнових зобов`язань перед стягувачем. Тобто, якщо боржник, який має можливість, свідомо ухиляється від покладеного на нього судом обов`язку.

Під ухиленням від виконання зобов`язання слід розуміти такі дії чи бездіяльність з боку боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним рішення суду, за наявності при цьому можливостей вчинити дії в порядку його виконання та за відсутності об`єктивних обставин, які перешкоджають виконанню.

Відповідно до вимог частин першої, третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина п`ята статті 81 ЦПК України).

Безспірні докази щодо свідомого ухилення ОСОБА_1 від виконання обов`язку по сплаті заборгованості в матеріалах справи відсутні.

Так, у матеріалах справи відсутні достовірні відомості, що ОСОБА_1 викликався до державного виконавця та отримував такі виклики, також відсутні докази отримання боржником постанов про відкриття провадження та про накладення арешту на майно та кошти, не надано і самих постанов виконавця на підтвердження вчинення дій по виконанню рішення суду.

Суд вважає, що сама по собі наявність у боржника невиконаного зобов`язання не є безумовною підставою для обмеження його права виїзду за межі України, і викладених державним виконавцем у поданні доводів недостатньо для обмеження права боржника у виїзді за межі України, оскільки виконавець не повідомив суду жодних фактів, які б свідчили про наміри боржника виїхати за межі України з метою уникнення виконання свого грошового зобов`язання.

Обмеження у праві виїзду за межі України є крайнім заходом щодо виконання рішення суду, а тому задоволення подання обмежує конституційні права ОСОБА_1 без достатніх правових підстав для цього.

За таких обставин, враховуючи вимоги Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», яким регулюється порядок та випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, суд не знаходить підстав для задоволення подання.

На підставі викладеного, керуючись ст.258-261,352-355,441 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Подання головного державного виконавця Основ`янсько Слобідського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Аршави І. Я., стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», боржник ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи за межі України залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення терміну на апеляційне оскарження, а у випадку її оскарження після розгляду апеляційної скарги судом апеляційної інстанції.

Суддя -І. В. Зелінська