ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 350/413/24

провадження № 61-11754св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Гудими Д. А, Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Дубівська сільська рада Калуського району Івано-Франківської області,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 25 липня 2024 року в складі колегії суддів: Максюти І. О., Фединяка В. Д., Василишин Л. В.,

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Дубівська сільська рада Калуського району Івано-Франківської області (далі - Дубівська сільська рада), про усунення перешкод у користуванні дорогою.

Позов мотивований тим, що на підставі свідоцтва про спадщину за заповітом від 11 березня 2019 року вона є власником земельної ділянки площею 0,0798 га, кадастровий номер :01:002:0032, для ведення особистого селянського господарства в селі Вільхівка Калуського (колишнього Рожнятівського) району Івано-Франківської області, після прийняття спадщини, яка відкрилася у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 її матері ОСОБА_3 .

Право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано на її ім`я в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11 березня 2019 року.

Суміжним землевласником є відповідач ОСОБА_2 , якому на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,2452 га, кадастровий номер :01:001:0071, для ведення особистого селянського господарства.

Між їхніми земельними ділянками проходить проїзна громадська польова дорога, яка відображена в Генеральному плані села Вільхівка, розробленому Івано-Франківською філією ДП УДНДІПМ «Дніпромісто» в 2015 році.

Починаючи з 2014 року і по день подання позову відповідач чинить їй перешкоди в користуванні дорогою у спосіб її переорювання та приєднання до своєї земельної ділянки.

Внаслідок таких протиправних дій відповідача їй створено певні незручності та перешкоди, зокрема, вона не має можливості проїхати до належної їй земельної ділянки від свого подвір`я та від головної дороги - вулиці Шевченка, виорати земельну ділянку, вивезти насіння овочів для висаджування, обробки посівів, збирання урожаю.

З приводу цього факту неодноразово зверталася із письмовими заявами до Дубівської сільської ради, але відповіді на звернення не отримала.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила зобов`язати відповідача ОСОБА_2 не чинити їй перешкод в користуванні проїзною громадською польовою дорогою шляхом звільнення її самовільно захопленої (переораної) частини, відновлення її попереднього стану, розмірів та площі згідно Генерального плану села Вільхівка Калуського району Івано-Франківської області.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 24 квітня 2024 року закрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Дубівська сільська рада, про усунення перешкод у користуванні дорогою.

Суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 зверталася до Рожнятівського районного суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Вільхівська сільська рада Рожнятівського району Івано-Франківської області (далі - Вільхівська сільська рада), про усунення перешкод в користуванні польовою дорогою (справа № 350/1703/15-ц), в якому просила постановити рішення, яким зобов`язати ОСОБА_2 не чинити їй перешкоди в користуванні польовою дорогою, заїздом до її земельної ділянки та її обслуговування, що в с. Вільхівка в урочищі «Перед села», шляхом приведення її в попередній стан.

Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 06 вересня 2016 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2016 року, в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_3 та була її представником у вказаній справі.

Таким чином, у цій справі ті самі сторони, а саме позивач - ОСОБА_1 , яка є правонаступником ОСОБА_3 , та відповідач - ОСОБА_2 , третя особа - Дубівська сільська рада, яка є правонаступником Вільхівської сільської ради, тотожний предмет спору, тотожні позовні вимоги, а саме: зобов`язання відповідача у справі ОСОБА_2 не чинити перешкоди в користуванні проїзною громадською польовою дорогою шляхом звільнення її самовільно захопленої (переораної) частини, відновлення її попереднього стану та розмірів і площі. Тотожними також є й підстави позову.

Отже, провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Дубівська сільська рада, про усунення перешкод у користуванні дорогою, підлягає закриттю з підстав визначених пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України, тобто у зв`язку із наявністю рішення у справі № 350/1703/15-ц, яке набрало законної сили та ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 25 липня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалу Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 24 квітня 2024 року про закриття провадження скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційний суд виходив з того, що у справі, яка розглядається, ті самі сторони, а саме позивач - ОСОБА_1 , яка є правонаступником ОСОБА_3 , та відповідач - ОСОБА_2 , третя особа - Дубівська сільська рада, яка є правонаступником Вільхівської сільської ради, тотожний предмет спору, тотожні позовні вимоги, а саме: зобов`язання відповідача по справі ОСОБА_2 не чинити перешкоди в користуванні проїзною громадською польовою дорогою шляхом звільнення її самовільно захопленої (переораної) частини, відновлення її попереднього стану та розмірів і площі. Проте у цій справі підстави позову є відмінними (іншими).

Так, в цій справі позивач ОСОБА_1 як на підставу позову посилається на те, що між земельними ділянками сторін проходить дорога загального користування, яка відображена в Генеральному плані села Вільхівка, розробленому Івано-Франківською філією ДП УДНДІПМ «Дніпромісто» в 2015 році.

Із відповіді Дубівської сільської ради від 04 вересня 2023 року № 170/08-14 встановлено, що Генеральний план села Вільхівка затверджений рішенням сьомої сесії Вільхівської сільської ради від 08 березня 2017 року № 54-7/2017, тобто вже після завершення розгляду справи № 350/1703/15-ц.

Таким чином, станом на час розгляду справи № 350/1703/15-ц (06 вересня 2016 року) Генеральний план села Вільхівка не був затверджений рішенням сільської ради. Тобто в даному випадку мають місце інші підстави позову, а саме посилання позивача на Генеральний план села Вільхівка та рішення сільської ради про його затвердження, ухвалене у 2017 році. Отже, вимога позивача ґрунтується на інших обставинах.

За таких обставин, у справі № 350/1703/15-ц та у справі, що переглядається, підстави позову не є тотожними, адже відмінні обставини, якими позивач ОСОБА_1 обґрунтовує позовні вимоги. Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та зробив помилковий висновок про наявність підстав для закриття провадження у справі.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У серпні 2024 року ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 25 липня 2024 року скасувати, а ухвалу суду Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 24 квітня 2024 року залишити в силі.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

висновок апеляційного суду про те, що в цій справі мають місце інші підстави позову, а саме посилання на Генеральний план села Вільхівка та рішення сільської ради про його затвердження, тобто вимога позивача ґрунтується на інших обставинах, є помилковим, оскільки:

- під час розгляду справи № 350/1703/15-ц Генеральний план села Вільхівка вже існував і був предметом обговорення при постановленні судового рішення в указаній справі;

- Генеральний план села Вільхівка був затверджений саме в такому вигляді (редакції), в якому він був розроблений ще у 2015 році;

- як при виготовленні державних актів на право власності на землю сторін, так і судом при розгляді справи № 350/1703/15-ц до уваги бралась (оцінювалась) схема землекористування села Вільхівка, яка є ідентичною Генеральному плану і є складовою частиною технічної документації із землеустрою ОСОБА_3 ;

- як і в попередньому позові, так і в цій справі, ОСОБА_1 посилається на державні акти на право власності на земельні ділянки сторін, в яких зазначена дорога;

- єдина відмінність між підставами позовів у справі № 350/1703/15-ц та у справі, що переглядається, полягає в тому, що при розгляді попередньої справи Генеральний план села Вільхівка ще не був затверджений;

посилання на наявність затвердженого Генерального плану села Вільхівка не є новою підставою позову, адже обидва позови обґрунтовувалась наявністю у сторін державних актів на право власності на землю, в яких зазначено, що між їхніми земельними ділянками є проїзд.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 подала до суду відзив, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.

Відзив мотивований тим, що:

твердження ОСОБА_2 про те, що спір виник між тими ж сторонами і стосовно того ж предмету та вже був вирішений по суті у справі

№ 350/1703/15-ц, а відповідне рішення суду набрало законної сили, є безпідставним та необґрунтованими, повністю спростовуються матеріалами справи;

при скасуванні ухвали суду першої інстанції про закриття провадження у цій справі апеляційний суд правильно застосував норми як матеріального, так і процесуального права;

у справі, яка розглядається, беруть участі ті самі сторони, а також тотожні предмет спору (позовні вимоги). Проте у цій справі підстави позову відмінні;

станом на час розгляду справи № 350/1703/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа - Вільхівська сільська рада, про усунення перешкод у користуванні дорогою загального користування Генеральний план села Вільхівка не був затверджений рішенням сільської ради. Отже, в даному випадку мають місце інші підстави позову, а саме посилання позивача на Генеральний план села Вільхівка та рішення сільської ради про його затвердження, яке прийняте у 2017 році, тобто вимога позивача ґрунтується на інших обставинах;

оскаржена постанова апеляційного суду є законною, обґрунтованою та належним чином мотивованою.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 03 вересня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі № 350/413/24 та витребувано справу із суду першої інстанції.

У жовтні 2024 року матеріали справи № 350/413/24 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 06 січня 2025 року справу № 350/413/24 призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 18 квітня 2025 року справу передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

14 травня 2025 року Велика Палата Верховного Суду постановила ухвалу про повернення справи № 350/413/24 на розгляд колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 20 червня 2025 року зупинено касаційне провадження у справі № 350/413/24 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 367/252/24 (провадження № 14-21цс25).

Ухвалою Верховного Суду від 15 жовтня 2025 року поновлено касаційне провадження у справі № 350/413/24.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 03 вересня 2024 року вказано, що доводи касаційної скарги містять підстави касаційного оскарження, передбачені абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України (порушення норм процесуального права).

Позиція Верховного Суду

Кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку (стаття 55 Конституції України).

У частині першій статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» (Bellet v. France)).

Ухвалюючи рішення 09 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України» (заяви № 7714/06 та № 23654/08), яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення ЄСПЛ у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v Croatia), заява №48778/99).

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Виходячи з положень частини третьої статі 175 ЦПК України, позовна заява, серед іншого, повинна містити підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Згідно з частиною першою статті 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу.

Підстави для закриття провадження у справі законодавцем визначено у статті 255 ЦПК України.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Для застосування вказаної підстави закриття провадження у справі необхідна одночасна наявність трьох складових: тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав. Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Закриття провадження у справі у цьому разі можливе лише за умови, що позов, з приводу якого ухвалено рішення, яке набрало законної сили, є тотожним з позовом, який розглядається (див. постанови Верховного Суду від 30 травня 2024 року у справі № 757/130/22-ц (провадження № 61-15800св23), від 09 травня 2024 року в справі № 753/876/23 (провадження № 61-16231св23), від 17 квітня 2024 року в справі № 669/417/22 (провадження № 61-12939св23)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що «необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) зазначено, що «предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу». Аналогічні висновки сформульовані в постановах Верховного Суду від 07 вересня 2023 року у справі № 750/9187/22 (провадження № 61-5459св23), від 17 квітня 2024 року у справі № 669/417/22 (провадження № 61-12939св23), від 30 травня 2024 року у справі № 757/130/22-ц (провадження № 61-15800св23) та інших.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 161/8523/18 зазначено, що «вказана підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав. Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору».

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 653/1096/16-ц).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 вересня 2025 року в справі № 367/252/24 (провадження № 14-21цс25) вказано, що «ухвали суду першої інстанції, перелік яких міститься у пункті 2 частини першої статті 389 ЦПК України (частині другій статті 328 КАС України, пункті 2 частини першої статті 287 ГПК України), після їх перегляду в апеляційному порядку є предметом касаційного оскарження незалежно від результату їх перегляду судом апеляційної інстанції».

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

У справі, що переглядається:

суди встановили, що в провадженні Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області перебувала справа № 350/1703/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа - Вільхівська сільська рада, про усунення перешкод в користування польовою дорогою. ОСОБА_3 просила зобов`язати відповідача ОСОБА_2 не чинити їй перешкоди в користуванні польовою дорогою, проїздом до її земельної ділянки та її обслуговування, що в селі Вільхівка в урочищі «Перед села», шляхом приведення її в попередній стан. Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 06 вересня 2016 року в справі № 350/1703/15-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2016 року, в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа - Вільхівська сільська рада, про усунення перешкод в користування польовою дорогою відмовлено.В ухвалі Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2016 року зазначено, що Генеральний план села Вільхівка відсутній та знаходиться в процесі виготовлення, а ОСОБА_3 не підтвердила існування спірної дороги ні рішенням сільської ради про її встановлення, ні відповідною земельно-технічною документацією (а. с. 49 - 51, 53 зворот);

ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_3 та була її представником у справі № 350/1703/15-ц;

у розгляді цієї справи беруть участь такі сторони: позивач - ОСОБА_1 (спадкоємець позивача у справі № 350/1703/15-ц) та відповідач - ОСОБА_2 , третя особа - Дубівська сільська рада (правонаступник Вільхівської сільської ради);

у справі № 350/1703/15-ц та у справі, що переглядається, тотожний предмет спору, а також тотожні позовні вимоги, а саме: зобов`язання відповідача ОСОБА_2 не чинити перешкоди в користуванні проїзною громадською польовою дорогою шляхом звільнення її самовільно захопленої (переораної) частини, відновлення її попереднього стану та розмірів і площі;

суд першої інстанції зробив висновок, що провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Дубівська сільська рада, про усунення перешкод у користуванні дорогою, підлягає закриттю з підстав визначених пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України, тобто у зв`язку із наявністю рішення у справі № 350/1703/15-ц, яке набрало законної сили та ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;

апеляційний суд, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, вважав, що у цій справі підстави позову є відмінними від підстав позову в справі

№ 350/1703/15-ц. Так, в цій справі позивач ОСОБА_1 як на підставу позову посилається на те, що між земельними ділянками сторін є дорога загального користування, яка відображена в Генеральному плані села Вільхівка, розробленому Івано-Франківською філією ДП УДНДІПМ «Дніпромісто» в 2015 році. Із відповіді Дубівської сільської ради від 04 вересня 2023 року № 170/08-14 встановлено, що Генеральний план села Вільхівка затверджено рішенням сьомої сесії Вільхівської сільської ради від 08 березня 2017 року № 54-7/2017 (а. с.33), тобто вже після завершення розгляду справи № 350/1703/15-ц. Таким чином, станом на час розгляду справи № 350/1703/15-ц (06 вересня 2016 року) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа - Вільхівська сільська рада, про усунення перешкод у користуванні дорогою загального користування Генеральний план села Вільхівка не був затверджений рішенням сільської ради. Отже, в даному випадку мають місце інші підстави позову, а саме посилання позивача на Генеральний план села Вільхівка та рішення сільської ради про його затвердження, прийняте у 2017 році, тобто вимога позивача ґрунтується на інших обставинах. Тому в справі № 350/1703/15-ц та у справі, що переглядається, підстави позову не є тотожними, оскільки відмінні обставини, якими позивач ОСОБА_1 обґрунтовує позовні вимоги;

проте апеляційний суд не звернув уваги, що у справі № 350/1703/15-ц позивач ОСОБА_3 просила усунути їй перешкоди у користуванні дорогою, у цій справі позивач ОСОБА_1 звернулась з негаторним позовом про усунення саме щодо неї перешкод у користуванні. Тобто вона як новий власник майна (земельної ділянки), яка набула право власності на майно у порядку спадкування за заповітом, реалізує право на звернення до суду з позовом про усунення саме їй перешкод у користуванні майном (земельною ділянкою);

отже, підстав для закриття провадження у цій справі відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України немає, оскільки сторони у справі, що переглядається, та у справі № 350/1703/15-ц є різними.

За таких обставин апеляційний суд зробив правильний висновок щодо скасування ухвали суду першої інстанції про закриття провадження у справі та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, але помилився щодо мотивів ухвалення такого судового рішення.

Тому постанову апеляційного суду належить змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстав для висновку про те, що оскаржена постанова апеляційного суду частково ухвалена без додержання норм процесуального права. Тому касаційну скаргу слід задовольнити частково; постанову апеляційного суду змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови; в іншій частині постанову апеляційного суду залишити без змін.

Оскільки касаційний суд змінює оскаржуване судове рішення, але лише у частині мотивів його прийняття, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 25 липня 2024 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко