Справа № 642/4036/25
Провадження № 2/642/1458/25
РІШЕННЯ

Іменем України

29 жовтня 2025 року м. Харків

Холодногірський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Гримайло А.М.,

за участю секретаря судового засідань - Антонян А. М.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Колісниченка А. С.,

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Бабій Л. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею,

в с т а н о в и в:

Представник позивача адвокат Колісниченко А. С. звернувся до суду з позовом ОСОБА_2 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, у якій просить зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні його дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визначити наступні способи участі ОСОБА_1 у вихованні його дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та спілкуванні з ним: 1) без обмежень засобами телефонного зв`язку та зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди у щоденному спілкуванні ОСОБА_1 з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засобами телефонного зв`язку; 2) побачення шляхом здійснення відеодзвінків (відеоконференцій) з застосуванням належних ОСОБА_2 та/або ОСОБА_3 технічних засобів та необхідного для цього програмного забезпечення: без обмежень кожен день за домовленістю між ними, а у разі недосягнення такої домовленості - у час з 10:00 до 11:00 та з 19:00 до 20:00 кожен понеділок, вівторок, середу, четвер та п`ятницю, у присутності ОСОБА_2 , а за згодою ОСОБА_3 без її присутності (у разі нездійснення у ці дні очних побачень ОСОБА_1 з дитиною) та зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди у здійсненні відеодзвінків (відеоконференцій) з дитиною; 3) очні побачення за місцем проживання ОСОБА_2 або місцем проживання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , або іншим у разі його зміни) та у громадських місцях, розташованих у населеному пункті, у якому проживає ОСОБА_2 : кожну суботу та неділю у час, за домовленістю між ними, а у разі недосягнення такої домовленості - у час з 9:30 до 20:00 - без присутності матері; безперешкодні зустрічі ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у дні та години, погоджені з ОСОБА_2 , та з урахуванням бажання дитини; 4) проведення спільного відпочинку ОСОБА_1 з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом 7 (семи) днів під час осінніх шкільних канікул та протягом 15 (п`ятнадцяти) днів під час зимових шкільних канікул, а також протягом 30 (тридцяти) днів літніх шкільних канікул без присутності матері; зобов`язати ОСОБА_2 повідомляти ОСОБА_1 : про факти захворювання та лікування ОСОБА_3 ; про від`їзд (обставини та напрямок) ОСОБА_3 за межі населеного пункту звичайного проживання більше ніж на 1 (один) день за доступними номерами телефонів сторін ( НОМЕР_1 ) або іншим у разі зміни) та у мессенджерах Telegram та WhatsApp за відповідними телефонами (аккаунтами) сторін.

Мотивуючи свої вимоги представник заявника зазначив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб розірвано 28.03.2019, після розірвання шлюбу дитина проживає з матір`ю.

У подальшому через неналежну поведінку ОСОБА_2 щодо дитини, яка не ставилась до виконання обов`язків щодо дитини належним чином, чинила перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною, вчасно не повертала її додому тощо, з приводу чого ОСОБА_1 неодноразово звертався із відповідними заявами до правоохоронних органів, довірливі відносини щодо дитини між колишнім подружжям були втрачені.

На початку війни російської федерації проти України ОСОБА_2 , користуючись своїми гендерними перевагами, викрала дитину та вивезла за кордон, достовірно усвідомлюючи, що ОСОБА_1 не надав на це своєї згоди та не зможе фактично перешкодити їй, оскільки чоловіків не випускають за межі України.

З того часу в силу неможливості виїзду за межі країни позивач жодного дня не бачив своєї дитини. На цей час, після викрадення дитини, ОСОБА_2 проживає в Італії за вказаним примірним місцезнаходженням, перешкоджаючи ОСОБА_1 спілкуватися із своїм сином та не велике побоювання батька як і раніше не проявляючи до дитини належного піклування. ОСОБА_2 перешкоджає позивачу у спілкуванні з дитиною, довгий час взагалі позбавляючи його можливості спілкуватись з дитиною. У подальшому через звернення ОСОБА_1 за міжнародною правовою допомогою щодо розшуку дитини, ОСОБА_2 разом із дитиною було відшукано в Італії італійськими правоохоронними органами, після чого ОСОБА_2 стала надавати можливість спілкуватися ОСОБА_1 з дитиною по відеозв`язку. Разом з тим, належного дистанційного спілкування між ОСОБА_4 та позивачем також не відбувається, оскільки ОСОБА_2 , користуючись уразливим станом дитини, надає йому спілкуватись лише у її присутності та максимально коротко, при тому по інтонації дитини вбачається, що з боку ОСОБА_2 йде активна психологічна пропаганда щодо налаштування дитини проти батька та засудження необхідності спілкування із ним. Спілкування по відеозв`язку ОСОБА_2 забороняє та примушує дитину брехати, що це не можливо начебто через те, що на телефоні не працює камера. Крім того, фактичне спілкування з дитиною по телефону також залежить від настрою ОСОБА_2 , яка маючи намір вирішити свої особисті питання зі позивачем, шантажувати чимось чи заборонити йому скаржитись на таку її поведінку, періодично блокує позивача у мессенджерах і останній не має жодного спілкування з дитиною. Позивач продовжує постійно сплачувати аліменти на утримання сина та надає усю можливу матеріальну та іншу підтримку. Позивач завжди піклувався про дитину, виховував дитину у дусі любові та поваги до Батьківщини, суспільства, оточуючих людей та друзів. Батько завжди займався дитиною та організовував його дозвілля організовував відвідування спортивних заходів, прогулянок, творчих та оздоровчих заходів тощо.

Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 09.07.2025 позов алишено без руху.

Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 14.07.2025 у цивільній справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 11.09.2025 підготовче судове засідання закрито, справа призначена до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні приймав участь у режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив їх задовольнити, пояснив, що зараз проживає у Польщі, має бажання спілкуватися з сином та бачити його хоча б за допомогою телефонного зв`язку, але відповідачка перешкоджає його спілкуванню, йому не відомо, де дитина проживає, навчається, перебуває; дитина має власний телефон, але номер йому не дають, що унеможливлює спілкування за відсутності матері; дійсно надсилав фото з цвинтаря, оскільки це були пам`ятники дядька та баби дитини та треба щоб він їх не забував.

Представник заявника адвокат Колісниченко А. С. у судове засідання з`явився, підтримав доводи позовної заяви, надав аналогічні пояснення, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Бабій Л. В. у судове засідання з`явилася, надала письмові пояснення, згідно з якими вважала, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки є необґрунтованими та безпідставними, а факти, викладені у позовній заяві, не доведені належними та допустимими доказами. ОСОБА_2 не чинить перешкоди в спілкуванні та вихованні із сином, позивач знаходиться за кордоном та неодноразово відвідував син, має змогу спілкуватись з сином через відео дзвінки, на своїй сторінці ОСОБА_5 розміщував фото зустрічей із сином. Між батьком та матір`ю дитини виникають непорозуміння щодо інформації, яку надає батько під час спілкування, оскільки батько посилає синові фото з мертвими людьми, або з цвинтаря, коли позивач знаходився в Україні то телефонував і наказував сину слухати вий сирени через слухавку.

Також батько дитини вимагав від матері з`єднати його із сином без врахування зайнятості сина та його бажання (час спілкування, по телефону чи через відеозв`язок, місце спілкування) і розцінював це як перешкоду в спілкуванні та вихованні ОСОБА_6 .

Крім того, непорозуміння між сторонами виникають з приводу подарунків, а саме ОСОБА_1 подарував дитині ніж і рекомендував йому завжди мати при собі і використовувати, коли син буде відчувати небезпеку, так як син ще маленький, то ОСОБА_2 турбувалась про те, що використання чи наявність ножа у дитини може привести до негативних наслідків, як для сина так і для оточуючих.

ОСОБА_2 не викрадала дитину, а лише скористалась правом, наданим їй діючим законодавством України, та після початку повномасштабної війни вивезла дітей у безпечне місце з метою збереження їх життів та здоров`я. Відповідач не чинить перешкод у спілкуванні сина з батьком, одна вона не має впливу на сина і не буде тиснути на сина, заставляючи його спілкуватись з батьком в тому числі через відеодзвінки (відеоконференції). Ерік не завжди має бажання спілкуватись.

Рекомендований час використання телефону залежить від віку дитини: дітям до 2 років екранний час має бути нульовим, від 2 до 5 років не більше 1 години на день, для молодших школярів (5-10 років) до 1,5 годин, а для підлітків (11-17 років) до 2-3 годин на день. Запропонована кількість годин спілкування дитини з батьком, значно перевищує рекомендації спеціалістів, стосовно використання телефону, тим паче без перерви, тому така вимога порушує інтереси дитини (батько діє в особистих інтересах всупереч інтересам дитини) і не може бути задоволена. До того ж відсутність телефону у дитини, автоматично прив`яже його до матері, яка має телефон. Вони не зможуть планувати проведення часу один без одного чи на відстані. Дитина буде знаходитись у постійному стресі, напруженні знаючи, що вона зобов`язана спілкуватись з батьком, інакше це буде розцінено або викладено батьком, як чинення йому перешкод.

ОСОБА_2 мешкає разом з дітьми в Італії, про що свідчить відповідь органів юстиції і не спростовується сторонами по справі. Відстань між Італією та Харковом понад 2500 кілометрів, з використанням не одного виду транспорту та значними фінансовими витратами, фізичним навантаженням на дитину, що говорить про фізичну неможливість виконання такої позовної вимоги Відповідачем в разі її задоволення.

Крім того, в Італії офіційно немає осінніх канікул як окремого періоду, але школи можуть надавати 1-2 вихідні дні на початку листопада, наприклад, 1-3 листопада, присвячені Дню всіх святих, а також дозволити додаткові вихідні ("ponti" або "мости"), що залежить від рішення конкретної школи або регіону. Таким чином, позовна вимога позивача щодо проведення осінніх канікул протягом 7 днів з дитиною безпідставна і задоволенню не підлягає. Відносно зимових канікул, то їх період складає два тижні (14 днів), а позивач вимагає проводити відпочинок з дитиною протягом 15 днів. Що говорить про порушення навчального рижому дитини та негативний вплив на психологічний стан ОСОБА_6 . Дитині треба пропускати заняття, довше налаштовуватись на навчальний ритм тощо. 30 днів літніх канікул без визначення дат негативно вплине на організацію літніх канікул та проведення часу ОСОБА_6 з матір`ю, братом, друзями та у шкільному таборі. Оскільки буде відсутня визначеність. В разі неспівпадіння графіків сторін по справі, позивачем неможливість надати ОСОБА_6 батькові буде розцінена останнім як чинення йому перешкод у спілкуванні з дитиною. Або викликати у дитини відчуття провини перед батьком, що дитина не може або повинна з ним зустрічатись. Після розлучення ОСОБА_1 забирав дитину і проводив з ним час, то умовою ОСОБА_2 було придбання для ОСОБА_6 ліжка, бо дитина була змушена спати на підлозі або на пуфику. Протягом трьох років сумісного проживання ОСОБА_2 просила придбати диван для родини, однак диван чи ліжко не було придбано, натомість ОСОБА_1 придбав матрац, тому що вважав, що цього достатньо.

У додаткових поясненнях зазначила, що позивач надсилає дитині фотографії з кладовища та змушує через телефон слухати звуки сирени, що негативно впливає на психіку дитини, ОСОБА_1 мав можливість спілкуватися з дитиною та надсилати йому фото та повідомлення; пояснила, що ОСОБА_2 вважає за доцільне визначити спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні сина шляхом особистого спілкування дитини з батьком кожного дня засобами телефонного зв`язку або за допомогою відеозв`язків за наявності таких технічних можливостей та з урахуванням бажання дитини з 17 години 30 хвилин до 18 години 30 хвилин, а також особистих побачень дитини з батьком, погоджених з ОСОБА_2 у межах населеного пункту, де постійно проживає дитина, кожну першу та третю суботу місяця з 10 години 00 хвилин до 17 години 00 хвилин у присутності матері або за спільною домовленістю без присутності матері з урахуванням бажання дитини.

Представник третьої особи Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради у судове засідання не з`явився, про розгляд скарги повідомлявся своєчасно належним чином, заяв, клопотань, висновку та пояснень суду не надав.

Суд, вислухавши позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши письмові докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28.03.2019 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 розірвано; після розірвання шлюбу ОСОБА_7 відновлено дошлюбне прізвище « ОСОБА_8 ».

Як вбачається зі свідоцтва про народження НОМЕР_2 , виданого 26.09.2020 Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), ОСОБА_1 та ОСОБА_7 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судовим наказом Ленінського районного суду м. Харкова від 28.02.2019 с ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі у твердій грошовій сумі у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26.02.2019 і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою державного виконавця міжрайонного відділу ДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 22.08.2019 за судовим наказом від 28.02.2019 відкрито виконавче провадження.

Згідно з листом Департаменту служб у справах дітей (по Холодногірському району) від 12.08.2021 у своїх поясненнях ОСОБА_1 зазначив, що має заборгованість по аліментам, але на теперішній час регулярно сплачує аліменти у розмірі 1000,00 грн.; службою проведена профілактична бесіда щодо обов`язку батька примати участь у вихованні та утриманні дитини, попереджено про відповідальність за ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 25.10.2021 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто неустойку (пеню) у сумі 13918 грн. 29 коп. за прострочення сплати аліментів на утримання ОСОБА_3 на підставі судового наказу Ленінського районного суду м. Харкова від 28.02.2019.

Суду надано розрахунок заборгованості по аліментам, здійснений 03.02.2023 державним виконавцем Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Колісником К. В., згідно з яким станом на 01.02.2023 переплата ОСОБА_1 за аліментами становить 48150,34 грн., в матеріалах виконавчого провадження зазначений розрахунок відсутній, що встановлено судовим рішенням ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 11.09.2025.

Також, у якості доказів суду надано копії документів: довідки про проходження лікування ОСОБА_10 у лікаря-стоматолога від 26.11.2021; направлення на аналіз від 14.11.2021, довідки від 17.09.2021 про сплату 675 грн. на канцтовари та ремонт; квитків на виставку «Планета динозаврів» від 30.10.2020; квитків до дельфінарію від 30.07.2021; квитків до театру ляльок від 22.02.2020; квитанцій про замовлення велосипеду від 11.04.2021; квитанції про купівлю санок-снігокату від 25.12.2020; листа про замовлення матрацу від 25.01.2021; копії фіскальних чеків про купівлю кросівок, шкарпеток, капців, штанів, конструктору, брюк, черевиків, олівців; квитанцій про перерахування аліментів ОСОБА_7 від ОСОБА_1 ; запрошення на футбол від 01.11.2021; квитків на катання на атракціоні; довідка про захворювання на вітряну віспу 12.02.2020; фіскального чеку аптеки про купівлю панадолу бебі.

Згідно з довідкою Міжрайонного відділу ДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 24.07.2020 ОСОБА_7 дійсно отримувала аліменти на утримання сина ОСОБА_3 від ОСОБА_1 за період з 01.01.2020 по 30.06.2020 згідно з виконавчим листом № 642/1357/19, який видано 22.03.2019 Ленінським районним судом м. Харкова.

З протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення або такого, що готується від 13.11.2021 вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до правоохоронних органів з заявою про перешкоджання ОСОБА_9 у його спілкуванні з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суду надана заява ОСОБА_1 забезпечення реалізації права доступу до дитини відповідно до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей стосовно ОСОБА_3 , що була направлена до Міністерства юстиції Італійської Республіки з листом Мін`юсту України від 16.11.2022.

Згідно з листом Міністерства юстиції України від 26.09.2023 у м. Рим, Італія було допитано мати ОСОБА_3 ОСОБА_2 на предмет її готовності дозволити ОСОБА_1 скористатися своїм правом на доступ до малолітнього сина ОСОБА_6 ; були висловлені пропозиції щодо способу та часу спілкування батька з сином, які запропоновано до розгляду ОСОБА_1 .

Як вбачається з листа Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №142 ХМР від 01.07.2021 дитина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує заклад з 23.09.2020, приводять та забирають дитину батько ОСОБА_1 та мати ОСОБА_2 по черзі за попередньою домовленістю.

Згідно з актом обстеження умов проживання та листа Департаменту служб у справах дітей (по Холодногірському району) від 11.10.2021 умови проживання ОСОБА_3 за наслідками перевірки задовільні.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст.4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно з ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

При цьому виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою статтею 129 Конституції України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

У справі предметом спору є визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, а тому слід керуватися положеннями Конституції України, Конвенції про права дитини, Сімейного кодексу України (далі - СК України), Закону України «Про охорону дитинства», а також іншими правовими актами.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.

У відповідності до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

У статті 5 Конвенції про ліквідацію всіх форм дискримінації щодо жінок наголошено на необхідності вжиття заходів щодо зміни соціальних та культурних моделей поведінки чоловіків і жінок для досягнення викоренення забобонів, звичаїв та всіх інших проявів, що ґрунтуються на ідеї неповноцінності чи зверхності однієї із статей або стереотипності ролі чоловіків і жінок, а також визначення загальної відповідальності чоловіків і жінок за виховання та розвиток своїх дітей за умови, що в усіх випадках інтереси дітей мають перевагу.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, принаймні в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості.

Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів малолітньої дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 7 Конвенції про права дитини передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 9 Конвенції про права дитини Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За приписами статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

Згідно з частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

З частин 4, 5 ст. 19 СК України вбачається, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Як вбачається з частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Отже, одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Як вбачається з рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», № 31111/04, § 54 між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

В аспекті наявності підстав для встановлення обмежень щодо побачень батька з дитиною заслуговує на увагу рішення Європейського суду з прав людини від 19 жовтня 2023 року (заява № 35481/20 «Терещенко проти України»), в якому Суд констатував порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при зменшенні періодичності побачень батька з дитиною (4 дні на місяць) без відповідних і достатніх підстав для цього, зокрема що ці обмеження відповідали найкращим інтересам дитини. Матеріали не містили відомостей про те, що особиста зустріч батька з дитиною становила ризик для добробуту чи безпеки дитини. Крім того, Судом констатовано неврахування національними судами положень статті 19 СК України, відповідно до якої, вирішуючи спори щодо участі батьків у вихованні дитини, суди могли не погоджуватися з висновком органу опіки та піклування, лише якщо висновок органу був недостатньо обґрунтованим або суперечив інтересам дитини.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, у той час як мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини.

Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Той із батьків, який проживає окремо від своєї дитини, має право на особисте спілкування з нею, а інший не повинен перешкоджати у цьому, якщо тільки таке спілкування не супроводжується фізичним чи психічним насильством та/або буде доведено його негативний вплив на розвиток дитини

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 196/1202/19 (провадження № 61-5501св22), від 26 червня 2023 року у справі № 753/5374/22 (провадження № 61-2097св23), від 09 жовтня 2024 року у справі № 753/7011/23.

Як уже зазначалося, що Європейський суд з прав людини наголошував, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Водночас, правосуддя у справах про піклування про дитину, батьківський час завжди супроводжується гостро емоційними і мінливими стосунками батьків.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, який діє по теперішній час.

Збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України (ст. 1 Закону України «Про оборону України»).

Як вбачається з матеріалів справи відповідачка ОСОБА_2 разом з малолітнім сином ОСОБА_3 у зв`язку з обставинами, які пов`язані з введенням в Україні воєнного стану змінила своє місце проживання і на даний час вони проживають за кордоном - в Італії.

Тимчасовий виїзд дитини за кордон не повинен використовуватися як спосіб обмеження прав батька на спілкування з дитиною, яке повинно реалізовуватися задля підтримання родинних відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком. Однак, в силу об`єктивних причин реальні можливості між батьком і дитиною у таких умовах очевидно звужуються.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2024 року у справі №696/299/23.

У постанові від 12.03.2025 (справа № 487/2960/23) Верховний Суд зауважив, що військова агресія росії проти України, воєнний стан та пов`язані з ним обмеження, об`єктивно впливають на обсяг і способи спілкування не лише позивача із дочкою, а й багатьох інших батьків з їх дітьми, які також вимушено, внаслідок війни, опинилися за межами України. В цій ситуації обов`язок обох батьків полягає в тому, щоб підтримати дитину, мінімізувати психологічний тиск на неї пов`язаний із сімейними конфліктами, налагодити комунікацію та співпрацювати в інтересах дитини, а особисті неприязні стосунки між батьками, не можуть бути підставою для відмови у спілкуванні з дитиною, тому із батьків, який проживає окремо, а формальний підхід до вирішення вказаного питання є неприпустимим.

Верховний Суд також звернув увагу, що розвиток сімейної ситуації може бути динамічним, а отже і визначені у справі способи участі батька у вихованні дитини можуть бути змінені в подальшому, як за домовленістю батьків, з урахуванням інтересів дитини, так і, у разі зміни істотних обставин, за рішенням суду за позовом одного із батьків.

Відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у справах про права дітей та забезпечення їхніх найкращих інтересів, взаємна потреба батьків і дітей у сімейному контакті один з одним є чи не найважливішою складовою поняття «сімейне життя», і заходи, що перешкоджають задоволенню таких потреб, є втручанням у відповідне право, захищене статтею 8 Конвенції. Тому такі заходи мають обов`язково відповідати нагальній соціальній потребі, що переслідується, та не порушувати справедливий баланс, який повинен бути досягнутий між відповідними конкуруючими інтересами, з пріоритетом забезпечення найкращих інтересів дитини ( рішення у справі Странд Лоббен та інші проти Норвегії, № 37283/13, 30 листопада 2017 року; рішення у справі Хаддад проти Іспанії, № 16572/17, 18 червня 2019 року).

Суд вважає за необхідне відповідно до ст. 77 ЦПК України визнати неналежними докази копії документів, а саме: довідки про проходження лікування ОСОБА_10 у лікаря-стоматолога від 26.11.2021; направлення на аналіз від 14.11.2021, довідки від 17.09.2021 про сплату 675 грн. на канцтовари та ремонт; квитків на виставку «Планета динозаврів» від 30.10.2020; квитків до дельфінарію від 30.07.2021; квитків до театру ляльок від 22.02.2020; квитанцій про замовлення велосипеду від 11.04.2021; квитанції про купівлю санок-снігокату від 25.12.2020; листа про замовлення матрацу від 25.01.2021; копії фіскальних чеків про купівлю кросівок, шкарпеток, капців, штанів, конструктору, брюк, черевиків, олівців; запрошення на футбол від 01.11.2021; квитків на катання на атракціоні; довідки про захворювання на вітряну віспу 12.02.2020; фіскального чеку аптеки про купівлю панадолу бебі; а також копії матеріалів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за заявою ОСОБА_7 , оскільки вони не відносяться до предмету розгляду справи та не підтверджують і не спростовують її обставин.

Суд вважає, що обставини справи свідчать про наявність перешкод у батька в спілкуванні з сином, а тому дійшов висновку, що позовні вимоги щодо усунення цих перешкод та визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з ним є обґрунтованими та таким, що підлягають частковому задоволенню.

На переконання суду, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, у тому числі відомостей компетентних державних органів, які б давали підстави стверджувати про наявність негативного впливу зі сторони батька на виховання та розвиток сина, що дитина не бажає спілкуватися з батьком, а її психоемоційний стан не дозволяє їм зустрічатися. За період спільного проживання та після розірвання шлюбу ОСОБА_1 мав добрі стосунки із сином ОСОБА_12 , що знайшло своє підтвердження під час розгляду справи та було підтверджено наявними у справі фото- та відеоматеріалами.

Позивач та відповідач мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Жодних переваг, пріоритету у спілкуванні та вихованні дитини відповідачка не має, хоч син ОСОБА_3 і проживає з нею.

Наслідки особистого конфлікту між батьками негативно впливають на дитину. Існування між сторонами неприязних стосунків ускладнює погодження ними форм та методів спілкування з сином, тож зобов`язання матері не чинити відповідні перешкоди батькові дитини, визначене судовим рішенням, сприятиме розумінню з її боку того, що права кожного з батьків є рівними. Дитина повинна спілкуватися як з матір`ю, так і з батьком.

Оскільки участь батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею відповідає її інтересам, забезпечує справедливу рівновагу між забезпеченням прав дитини та батьків, а також рівність прав батьків щодо дитини, постійне проживання дитини станом на теперішній час на території Італії, приймаючи до уваги повномасштабне вторгнення російської федерації та введення з 24.02.2022 на території України воєнного стану, з метою забезпечення безпеки дитини, за відсутності будь-яких відомостей щодо графіку навчання, відпочинку, інших занять дитини, наявності, часу та тривалості його канікул та вільного часу, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Проніна проти України, № 63566/00, пр. 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

На підставі викладеного, оскільки позовні вимоги задоволено частково, керуючись положеннями ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає частковому стягненню сплачений ним судовий збір у сумі 1211 грн. 20 коп.

Керуючись статтями 4, 19, 27, 141, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею задовольнити частково.

Визначити ОСОБА_1 наступний спосіб у спілкуванні та вихованні дитини шляхом:

особистого спілкування дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 кожного дня засобами телефонного зв`язку або за допомогою відеозв`язку за наявності таких технічних можливостей та з урахуванням бажання дитини з 17 години 30 хвилин до 18 години 30 хвилин;

особистих побачень дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , погоджених з матір`ю дитини ОСОБА_2 , у межах населеного пункту, де постійно проживає дитина, кожну першу та третю суботу місяця з 10 години 00 хвилин до 17 години 00 хвилин у присутності матері ОСОБА_2 або за спільною домовленістю без присутності матері з урахуванням бажання дитини.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 29.10.2025.

Суддя - А. М. Гримайло