Справа № 405/3633/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року м. Кропивницький

Подільський районний суд міста Кропивницького у складі:

головуючого-судді: Драного В.В.

при секретарі: Дятел О.В.

за участі: представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження з викликом (повідомленням) учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради про визначення місця проживання дитини та встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 , третя особа - Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, про визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком. В обґрунтування позову вказав, що 07.06.2019 року уклав шлюб із відповідачем, від якого вони мають дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Фактично шлюбні відносини між сторонами припинені у вересні 2022 року, а 06.05.2024 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Після фактичного припинення шлюбних відносин з відповідачем, їх дитина проживає разом з ним в будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначив, що на даний час відповідач не приймає ніякої участі у вихованні та утриманні дитини, не спілкується з донькою взагалі, її не відвідує, зареєстрована окремо у м. Кропивницькому. Фактично відповідач проживає в іншій країні та самоусунулась від процесу виховання дитини та повністю ігнорує його інтереси. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки відповідача. У зв`язку із тим, що сторони разом не проживають, позивач хоче офіційно визначити місце проживання дитини з ним, оскільки обмежений в ряді прав, в тому числі не може зареєструвати доньку у належній йому квартирі без згоди відповідача. Вказав, що відповідач чинить перешкоди в зміні місця реєстрації доньки, а також погрожувала вивезти дитину з країни. За таких обставин, просив визначити місце проживання дитини разом з батьком, а судові витрати залишити по фактично понесеними позивачем.

Ухвалою суду від 29.05.2024 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 29.07.2024 року витребувано в Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради письмовий висновок щодо доцільності або недоцільності визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_2

14.04.2025 року представник позивача - адвокат Поліщук Ю.Р. подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить визначити місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком, а також встановити факт самостійного виховання та утримання ним дитини ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 16.06.2025 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача адвокат Поліщук Ю.Р. 17.09.2025 року подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просить розгляд справи провести без її участі. У попередніх судових засіданнях представник позивача вказала, що дитина проживає разом із батьком, який її повністю утримує та самостійно виховує. Шлюб між сторонами розірвано, а відповідач зареєстрована за іншою адресою, її фактичне місце перебування невідоме.

Відповідач 16.06.2025 року подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести без її участі та вирішити спір на розсуд суду, відзиву на позов від неї не надходило.

Представник третьої особи 19.08.2025 року подала до суду клопотання, в якому підтримала поданий органом опіки та піклування висновок, просила розгляд справи провести без її участі.

Заслухавши доводи представника позивача, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07.06.2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб (а.с. 7).

Від спільного подружнього життя сторони мають дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Кропивницьким міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Кіровоградській області (а.с. 6).

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12.06.2024 року в справі № 405/3224/24 шлюб між сторонами розірвано (а.с. 8).

Згідно Витягів із реєстру територіальної громади, паспорту громадянина України позивач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 29.01.2008 року, а дитина ОСОБА_4 зареєстрована за цією адресою з 30.04.2024 року (а.с. 4, 9, 10).

При цьому, позивач є власником даної квартири, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.12.2017 року № 107065962 (а.с. 14).

В той же час, згідно Витягу із реєстру територіальної громади відповідач ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 з 30.04.2024 року (а.с. 11).

Згідно довідок КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня КОР» від 02.10.2024 року № 76 ОСОБА_2 на обліку у лікаря нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (а.с. 122).

Відповідно до довідки лікаря ОСОБА_5 від 05.09.2025 року № 4 до вересня 2022 року піклуванням про стан здоров`я дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 займались мати та батько дитини. З 2023 року піклувався про стан здоров`я дитини, звертався до лікаря-педіатра у разі необхідного лікування захворювання дитини та профілактичних оглядів або щеплень, порад щодо стану здоров`я дитини лише батько (а.с. 203).

Згідно довідки КЗ «Заклад дошкільної освіти (ясла-садок) № 28 «Гніздечко» Кропивницької міської ради» від 08.09.2025 року № 01-28/192 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує заклад з 10.07.2023 року та по теперішній час. Зі слів вихователів групи № 8 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , з травня 2024 року, батько дитини ОСОБА_4 одноособово спілкується з вихователями, цікавиться життям дитини у садочку щодо успішності дочки, бере участь у батьківських зборах, дитина завжди охайна та доглянута, забезпечена усіма необхідними засобами для навчання та дозвілля. Мати контакту із закладом не підтримує з травня 2024 року, з вихователями не спілкується (а.с. 201).

Відповідно довідки ФОП ОСОБА_8 від 20.08.2025 року № 26/25, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відвідує зайняття англійської мови у репетитора ОСОБА_8 з вересня 2024 року. Дитина чемна, старанна та має успіхи у виконанні програми навчання. За весь час відвідування зайнять дитини лише батько приводив та забирав дитину з зайнять, цікавився її успіхами. Мати дитини зайняття не відвідувала (а.с. 204).

Згідно письмової характеристики від 09.09.2025 року, засвідченої сусідами та начальником КП «ЖЕО № 4» Кропивницької міської ради», ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . За сімейним станом розлучений та має доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з ним. З 2024 року мати дитини проживає окремо. ОСОБА_2 серед мешканців зарекомендував себе з позитивної сторони, відрізняється стійкістю до стресових і нестандартних ситуацій, зарекомендував себе як хороший і відповідальний сусід. Він турбується про дочку, проводить з нею багато часу у дозвіллі на дитячому майданчику у дворі. Дівчинка охайна та чемна (а.с. 202).

Позивачем надано копії чеків, скріншотів про перерахунок коштів щодо витрат на побутові потреби, їжу та дитячі речі у період з вересня 2024 року по квітень 2025 року (а.с. 123-149).

Як вбачається з висновку Виконавчого комітету Кропивницької міської ради № 7545/19 від 17.10.2024 року, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Кропивницької міської ради від 12.11.2024 року № 1164, орган опіки та піклування Кропивницької міської ради, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини, керуючись найкращими інтересами дитини, вважає за недоцільне визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_2 , враховуючи те, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відсутній спір щодо місця проживання дитини. Громадянка ОСОБА_3 повідомила комісії, що не має умов для проживання дитини та не заперечує проти визначення місця проживання дочки ОСОБА_9 з батьком, оскільки у нього створені належні умови для виховання та розвитку дитини, що підтверджується відповідними актами, складеними Управлінням та Кропивницьким міським центром соціальних служб (а.с. 55-56).

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснила, що є матір`ю позивача. Після розірвання сином шлюбу з відповідачем вона не бачила останню, де вона перебуває їй невідомо. Їх дитина ОСОБА_9 проживає з батьком (сином свідка), який повністю її забезпечує. Батько водить дитину по лікарях. Свідок ОСОБА_10 іноді допомагає їм.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив, що з позивачем перебуває у товариських відносинах, а також є хрещеним батьком дитини сторін, яка з осені 2022 року проживає з батьком. ОСОБА_2 водить дитину до садочку, на уроки з англійської мови, а також на танці. Інколи їм допомагає мати позивача. Вказав, що він буває в гостях у позивача вдома. Матір дитини свідок останній раз бачив восени 2022 року, разом із дитиною її більше не бачив.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснив, що знає позивача з 2008 року, оскільки вони разом навчалися і продовжують спілкуватися. Вказав, що є хрещеним батьком дитини сторін ОСОБА_9 та йому відомо, що сторони разом не проживають. Після розірвання шлюбу між сторонами їх дитина проживає з батьком, який повністю піклується про дитину, водить її у садочок та на гуртки, а також у лікарню. Матір дитини він бачив до 2023 року, з дитиною вона наразі не проживає.

Відповідно до ст. 51 Конституції України дитинство являється об`єктом охорони держави.

Частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину.

Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Висновком органу опіки і піклування Кропивницької міської ради № 7545/19 від 17.10.2024 року було визначено про недоцільність визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_2 , у зв`язку із відсутністю спору про місце проживання дитини.

Комісією з питань захисту прав дитини під час розгляду питання, щодо доцільності проживання з батьком, було встановлено, що за місцем проживання позивача наявні умови для розвитку та виховання дитини. При цьому, мати дитини ОСОБА_3 повідомила, що не має умов для проживання дитини, не заперечує проти визначення місця проживання дочки ОСОБА_9 з батьком, оскільки в нього створені належні умови для виховання та розвитку дитини. При цьому, мати вказала, що в подальшому бажає забрати дитину до себе.

Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України», Європейський суд з прав людини наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування.

Аналіз національного законодавства вказує на те, що втручання суду у вирішення питання щодо місця проживання дитини має відбуватись у крайніх випадках, за наявності спору між батьками, задля сторонньої оцінки обставин, що визначені ч. 2 ст. 161 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що дитина проживає з батьком та перебуває на його утриманні, а відповідач самоусунулась від виховання дочки та не претендує на проживання дитини з нею, не заперечує проти проживання дочки з батьком, тобто судом не встановлено, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дитини, або існував на момент пред`явлення позову.

Згідно із частинами 4, 5 статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

При ухваленні рішення, суд бере до уваги поданий до суду висновок Органу опіки і піклування Кропивницької міської ради № 7545/19 від 17.10.2024 року про недоцільність визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_2 , у зв`язку із відсутністю спору про місце проживання дитини.

За встановлених обставин, у суду відсутні підстави вважати, що на час звернення позивача до суду з позовом про визначення місця проживання малолітньої дитини, яка фактично проживає разом з батьком, між батьками дитини виник спір саме щодо місця проживання сина, оскільки мати малолітньої дитини не порушувала в судовому порядку питання щодо відібрання дитини у позивача, не зверталась до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом з собою.

Зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання малолітньої дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання.

При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 10.07.2024 року у справі № 127/16211/23.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вимога про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком заявлена позивачем передчасно, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дитини та принаймні існувати на час вирішення справи в суді, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

У свою чергу, пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини).

Твердження позивача про те, що він не може зареєструвати дочку у належній йому квартирі без згоди відповідача спростовуються тим, що дочка з 30.04.2024 року вже зареєстрована у належній йому квартирі. Доказів вчинення відповідачем перешкод позивачу щодо реалізації ним своїх батьківських прав щодо дитини позивачем також не надано.

Водночас, відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років за рішенням суду.

Згідно з Переліком документів, що подаються військовозобов`язаними для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» , що є додатком № 5 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560, визначено, що до документів, які підтверджують, що особа самостійно виховує та утримує дитину відноситься, зокрема, рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини.

Тобто, за наявності самостійного виховання та утримання дитини одним з батьків, суд може встановити відповідний факт, що впливає на права особи, як військовозобов`язаного, тобто встановлення заявленого факту має для заявника юридичне значення, а саме для підтвердження права на відстрочку від мобілізації.

Оскільки факт самостійного виховання та/або утримання дитини не може бути встановлений в позасудовому порядку, адже жодний орган влади (суб`єкт владних повноважень) не наділений повноваженнями встановлювати такий факт, то його встановлення можливе лише у судовому порядку в суді цивільної юрисдикції.

Крім того, суд приймає до уваги той факт, що поняття «утримання» законодавчо не визначено і його встановлення покладається на розсуд суду, який з урахуванням наявних у матеріалах справи доказів.

У свою чергу, у частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

У даній справі позивач просить встановити факт самостійного виховання ним дитини, що може мати негативні наслідки для матері дитини.

Так, у статті 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав. За частиною першою цієї статті право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають не лише один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває, а й орган опіки та піклування або прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відтак, даний спір підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування (частини четверта, п`ята статті 19 СК України).

З огляду на викладене, враховуючи, що позивач займається вихованням дитини, піклується про неї, має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, із урахуванням віку дитини, а також те, що мати разом із дитиною не проживає, доказів своєї участі у вихованні та утриманні дитини не надала, суд вважає встановленим факт самостійного виховання та утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком ОСОБА_2 , а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10-13, 19, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , фактично проживає: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_5 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради (25006, м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 41) про визначення місця проживання дитини та встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини задовольнити частково.

Встановити факт самостійного виховання та утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати залишити по фактично понесеними позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його підписання до Кропивницького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Подільського районного суду

міста Кропивницького В.В. Драний