Справа № 766/9757/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2025 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючої судді Шестакової Я.В.,

за участі секретаря Сивкович О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розстрочення заборгованості по аліментам, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом до відповідача в якому просить суд розстрочити ОСОБА_1 сплату заборгованості по виконавчому листу №664/2394/18 виданого Цюрупинським районним судом Херсонської області від 21.12.2018 року у розмірі 144526,84 грн строком на 48 місяців зі сплатою 3010,98 грн щомісячно.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вищезазначеним рішенням суду з нього стягуються аліменти на корить ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Оскільки позивач з 2021 року перебуває у фактичних шлюбних відносинах, без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_2 у подружжя народилася донька ОСОБА_5 . Крім того, позивач з сім`єю є внутрішньо переміщеними особами та орендує квартиру, що в сукупності ставить його в скрутне матеріальне становище у зв`язку із чим позивач звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою суду від 15.07.2024 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків.

Ухвалою суду від 05.08.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі. Визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 12.11.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про направлення справи за підсудністю.

Ухвалою суду від 26.03.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

11.02.2025 року від представника відповідача адвоката Тимощук О.І. надійшли заперечення на позовну заяву у яких зазначено, що відповідач позовні вимоги не визнає оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами погіршення майнового стану позивача. Відповідач є особою працездатного віку, працює і взмозі забезпечити дитину, яка хворіє на важку хворобу.

Позивач в судове засідання не з`явився, від представника позивача адвоката Зачепіло З.Я. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності за наявними у справі доказами.

Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином, у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши письмові докази, вивчивши матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 21.12.2018 року №664/2394/18, яке набрало законної сили 22.01.2019 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.08.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за ВП №58023300 з виконання виконавчого листа №664/2394/18 виданим Цюрупинським районним судом Херсонської області 21.12.2018 року рахується заборгованість станом на 01.05.2024 року 144 526,84 грн. Інших відомостей суду не надано.

Згідно консультаційного висновку КНП Львівської обласної ради «Клінічний центр дитячої медицини» від 25.07.2024 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має клінічний діагноз: нейробластома правого наднирника без ураження кісткового мозку.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Херсон, про що Олешківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) складено актовий запис №59. Батьками зазначено: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 .

Відповідно до договору оренди квартири від 09.08.2023 року ОСОБА_1 орендує у ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1 . Вартість оренди 7000 грн.

Згідно довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 21.03.2023 року ОСОБА_4 , ОСОБА_5 є внутрішньо переміщеними особами та мешкають за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 09.02.2023 року, 18.05.2023 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є внутрішньо переміщеними особами та мешкають за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Цей обов`язок закріплений у ст. 51 Конституції України та рівною мірою стосується як матері, так і батька дитини.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Статтею 141 Сімейного кодексу України також закріплено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до загальних засад регулювання сімейних відносин дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (п.7, 8 ст. 7 СК України).

Згідно ч.2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифіковано постановою Верховної Ради №789-ХІІ від 27.02.1991) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачається, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною першою ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з вимогами ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття (ч.3 ст. 194 СК України.)

Відповідно до положень ч.1 ст. 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами.

Відповідно до ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі стягнення періодичних платежів. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Відповідно до положень ч.1 та ч.3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

У цій справі судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є боржником по сплаті аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 . Свій обов`язок по утриманню доньки позивач виконує періодично та не регулярно і як наслідок станом на 22.04.2024 року виникла заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 144526,84 гривень.

Водночас, встановлено, що позивач має на своєму утриманні ще одну дитину ОСОБА_5 . Одночасно слід зазначити, що розмір аліментів, які повинен сплачувати позивач визначені у найменшому можливому розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку.

У суду немає підстав вважати, що з часу набрання рішенням суду законної сили, щодо присудження аліментів на доньку ОСОБА_3 , ОСОБА_1 зовсім не мав доходу, оскільки він не надав інформації, що перебував на обліку у службі зайнятості, як такий, що шукає роботу та не долучив інформації від ГУ ДПС з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого(перерахованого) податку та військового збору, щодо наявності чи відсутності у нього доходів за весь період з 16.08.2018 року.

Долучені позивачем до матеріалів справи свідоцтво про народження ОСОБА_5 , довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб, договір оренди квартири, жодним чином не вказує та не стверджує, що позивач має ті обставини, які би йому перешкоджали працювати та внаслідок чого і виникла заборгованість по сплаті аліментів.

Слід зазначити, що згідно з ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Судом не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що матеріальний і сімейний стан платника аліментів станом на час розгляду справи дає підстави для розстрочення заборгованості по сплаті аліментів. Таким чином суд не находить підстав, передбачених ч.1 ст. 197 Сімейного кодексу України, для розстрочення сплати заборгованості за аліментами, яка виникла з вини позивача.

Відмовляючи у розстроченні заборгованості за аліментами, суд також виходить з того, що відповідачка - стягувач аліментів не просить стягнути з ОСОБА_1 всю суму одноразово та, не зважаючи на те, що заборгованість виникла з вини позивача - платника аліментів, не ставить питання відповідальності боржника шляхом стягнення з нього неустойки у розмірі та порядку, визначеному ст. 196 СК України. Крім цього, судом взято до уваги, що стягнення заборгованості за аліментами, яка становить 144526,84 грн і без судового рішення здійснюється частинами, фактично з розстрочкою, шляхом відрахувань у відповідності до положень ч.1 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження».

З огляду на наведене, встановивши фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог виходячи з відсутності передбачених Законом підстав для розстрочення позивачу сплати заборгованості за аліментами, оскільки позивач не надав суду належних та допустимих доказів які би надали суду підстави розстрочити заборгованість зі сплати аліментів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141, 180, 182, 192, 194, 196, 197 СК України, ст. ст. 10, 77- 81, 82, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розстрочення заборгованості по аліментам відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, а якщо апеляційну скаргу подано- після закінчення апеляційного провадження.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 22.09.2025 року

СуддяЯ. В. Шестакова