Березівський районний суд Одеської області
29.10.2025
Справа № 494/1680/25
Провадження № 2/494/847/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2025 року Березівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Панчишина А.Ю.,

при секретарі судового засідання Станілевич А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Березівка у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, покликається на те, що 04.07.2023 року о 17:10 годині в м. Березівка Одеської області сталася дорожньо - транспортна пригода на перехресті нерівнозначних доріг вул. Танасчишина та Свято Миколаївська за участю автомобіля «FORD SIERRA» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_4 , який не надав перевагу в русі автомобілю «TOYOTA TACOMA» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням матері позивачів ОСОБА_5 , яка намагаючись уникнути зіткнення, виїхала за межі проміжної частини де скоїла зіткнення з електроопорою. В результаті чого автомобіль «Toyota Тасома» реєстраційний номер НОМЕР_2 отримав значні механічні пошкодження.

Згідно постанови Березівського районного суду Одеської області від 19.07.2023 року по справі №494/1236/23 винуватцем ДТП визнано ОСОБА_4 та застосовано щодо нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн.

Автомобіль «TOYOTA TACOMA» реєстраційний номер НОМЕР_2 , що був пошкоджений внаслідок ДТП, належав на праві приватної власності батькові позивачів - ОСОБА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Відповідно до закону, право власності на вказаний автомобіль перейшло в порядку спадкування до його спадкоємців - дітей: частки спадкового майна - автомобілю та причіпу ОСОБА_2 та частки спадкового майна - автомобілю та причіпу ОСОБА_3 . Таким чином, на момент вчинення ДТП, а також подання цього позову, позивачі були та залишаються законними власниками автомобіля «TOYOTA TACOMA» реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Внаслідок ДТП автомобіль позивачів отримав комплексні механічні ушкодження, автомобіль втратив технічну справність.

Представник позивачів зазначає, що з метою відновлення пошкоджених елементів транспортного засобу, потребувалося придбання ряду оригінальних запчастин, які не були доступні на території України, у зв`язку з чим замовлення було здійснено із Сполучених Штатів Америки. Конкретною адресою постачальника є 3305 Elkhorn Blvd, North Highlands, штат Каліфорнія, індекс 95660. Загальна вартість зазначених запчастин, включно з витратами на міжнародну доставку до України, склала 6 872,04 доларів США. Крім того, для відновлення функціональних характеристик транспортного засобу, були здійснені ремонтні, малярні роботи в умовах спеціалізованого автосервісу, а саме в автосервісі фізичної особи - підприємця ОСОБА_7 . Вартість наданих, послуг склала 2 950 доларів США.

Відповідно до проведених розрахунків та підтверджуючих документів, сукупна вартість необхідних заходів із ремонту транспортного засобу становить 9 822 доларів США, що у національній валюті України (гривнях) еквівалентно 412 524 гривень за курсом, встановленим на момент здійснення витрат.

Разом із тим, про настання страхового випадку було повідомлено «Страхова компанія PZU Україна». Дана страхова компанія відповідача частково відшкодувала збитки позивачам, здійснивши виплату в розмірі 113 000 гривень.

Таким чином, розмір фактичної шкоди, яка не була компенсована позивачам, становить 299 524 гривень.

Окрім основної суми матеріальної шкоди, яку позивачі просять стягнути з відповідача, вказане грошове зобов`язання, що виникло в результаті протиправних дій ОСОБА_4 , підлягає додатковій компенсації у зв`язку з втратою вартості грошових коштів в умовах інфляції. Обґрунтований розрахунок інфляційних втрат позивачів за період з 4 липня 2023 року по 29 липня 2025 року становить 59 286,24 грн.

Внаслідок вказаної ДТП, крім матеріальної шкоди, позивачам також було завдано істотної моральної шкоди, що полягає у глибоких емоційних переживаннях, стресі, тривалій психологічній напрузі, втраті спокою, душевного балансу та відчутті вразливості перед небезпекою. Позивачі, дізнавшись про дорожньо-транспортну пригоду, в якій постраждав їхній автомобіль і, головне, могла постраждати їхня мати, пережили емоційний стрес, сильне психологічне навантаження, хвилювання та порушення сну. Такі обставини не є надуманими - вони підтверджуються природною реакцією кожної дитини на загрозу життю матері. Позивачі вважають справедливим просити суд стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі по 25 000 гривень на користь кожного з позивачів, що загалом становить 50000 грн.

Враховуючи наведене, просять стягнути з відповідача відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок ДТП в розмірі 358 810,24 грн. та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

Не погоджуючись з поданим позовом, від представника відповідача ОСОБА_8 надійшов відзив на позовну заяву. У такому представник відповідача зазначає наступне.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Представник звертає увагу суду, що з моменту сплати страхової суми на рахунок позивача минуло майже два роки, протягом цього строку позивачами не було направлено жодних претензій про добровільне відшкодування вартості відновлювального ремонту, витрат понесених у зв`язку з проведенням оцінки автомобіля, витрат на моральну шкоду. Страховик у строки, передбачені Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власниківназемних транспортних засобів», виконав обов`язок щодо огляду належного позивачеві транспортного засобу. Представник відповідача вважає, що страховикам правомірно була нарахована та виплачена позивачу сума страхового відшкодування.

Також представник відповідача зазначає, що у разі пошкодження транспортного засобу внаслідок дорожньо - транспортної пригоди експерт при огляді транспортного засобу складає список деталей, що підлягають заміні, при цьому, при проведенні розрахунку розміру завданих збитків вартість цих деталей зменшується шляхом множення на коефіцієнт зносу автомобіля. На момент падання відзиву у справі відсутня будь-яка інформація щодо фактичного стану транспортного засобу та не доведений факт проведення ремонтних робіт даного авто, до матеріалів сплави було додано лише довідку про придбання запчастин зі США та копію довідки про здійснення ремонтних робіт в автосервісі ФОП «Односум». В зазначених довідках відсутня будь-яка інформація про здійснення перерахунку позивачем сум за вказані запчастини та про проведені ремонтні роботи. Позивачем також не було додано квитанцій для здійснення перерахунку зазначених грошових коштів на рахунок ФОП «Односум». Відтак, додані довідки не є належним доказом у розумінні положень ЦПК Украйни та не можуть замінити собою звіт про оцінку вартості розмірі збитків заподіяних пошкодженням транспортного засобу.

Вимоги, заявлені щодо інфляційних витрат, та розраховані позивачем за період з 04.07.2023 року по 29.07.2025 року, тобто з дня дорожньо-транспортної пригоди, а не з дня, коли вину відповідача було встановлено у судовому порядку чи дати проведення виплати страхової суми.

Крім цього представник відповідача звертає увагу сума, що сума моральної шкоди є надуманою та необгрунтованою, зокрема, позивач не наводить жодних доказів того, що пошкодження належному позивачам транспортного засобу «TOYOTA TACOMA», д.н.з. НОМЕР_2 спричинило те, що позивачам також було завдано істотної моральної шкоди, що полягає у глибоких емоційних переживаннях, стресі, тривалій психологічній напрузі, втраті спокою, душевного балансу та відчутті вразливості перед небезпекою.

Враховуючи наведене, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення виплаченого страхового відшкодування просить відмовити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 13.08.2025 відкрито провадження у справі.

Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 25.09.2025 року закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивачі в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про судовий розгляд.

Відповідач в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про судовий розгляд.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та роз`яснень, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 04.07.2023 року о 17:10 годині в м. Березівка Одеської області сталася дорожньо - транспортна пригода на перехресті нерівнозначних доріг вул. Танасчишина та Свято Миколаївська за участю автомобіля «FORD SIERRA» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_4 , в результаті чого автомобіль «Toyota Тасома» реєстраційний номер НОМЕР_2 отримав значні механічні пошкодження.

Згідно постанови Березівського районного суду Одеської області від 19.07.2023 року по справі №494/1236/23 винуватцем ДТП визнано ОСОБА_4 та застосовано щодо нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн.

Автомобіль «TOYOTA TACOMA» реєстраційний номер НОМЕР_2 , що був пошкоджений внаслідок ДТП, належав на праві приватної власності батькові позивачів - ОСОБА_6 , згідно свідоцтва про реєстрації транспортного засобу НОМЕР_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть СЕРІЯ НОМЕР_4 .

Відповідно до закону, право власності на вказаний автомобіль перейшло в порядку спадкування до його спадкоємців - дітей: 1/2 частки спадкового майна - автомобілю та причіпу ОСОБА_2 , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.08.2023 року виданого державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Шевченко Ю.А., зареєстрованого в реєстрі за №1-1021 та 1/2 частки спадкового майна - автомобілю та причіпу ОСОБА_3 , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.08.2023 року виданого державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Шевченко Ю.А., зареєстрованого в реєстрі за №1-1019.

Таким чином, на момент вчинення ДТП, а також подання цього позову, позивачі були та залишаються власниками автомобіля «TOYOTA TACOMA» реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Внаслідок ДТП автомобіль позивачів отримав комплексні механічні ушкодження, автомобіль втратив технічну справність.

Страхова компанія відповідача відшкодувала збитки позивачам, здійснивши виплату в розмірі 113 000 гривень, що вбачається з смс переписки позивачів та ПрАТ «Страхова компанія PZU Україна» та скріншоту перерахування грошових коштів на картку, що визнається позивачами.

Як зазначає, представник позивача, з метою відновлення пошкоджених елементів транспортного засобу, потребувалося придбання ряду оригінальних запчастин, які не були доступні на території України, у зв`язку з чим замовлення було здійснено із Сполучених Штатів Америки. Конкретною адресою постачальника є 3305 Elkhorn Blvd, North Highlands, штат Каліфорнія, індекс 95660. Загальна вартість зазначених запчастин, включно з витратами на міжнародну доставку до України, склала 6 872,04 доларів США. Крім того, для відновлення функціональних характеристик транспортного засобу, були здійснені ремонтні, малярні роботи в умовах спеціалізованого автосервісу, а саме в автосервісі фізичної особи - підприємця ОСОБА_7 . Вартість наданих, послуг склала 2 950 доларів США.

Згідно ч.ч.4,6 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

За змістом вказаної норми, за загальним правилом: шкода підлягає відшкодуванню, по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування» (далі - Закон №85/96-ВР)).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Питання страхування відповідальності власників транспортних засобів регулюється не тільки національним законодавством, а й міжнародними нормами, і Україна як держава, яка прагне вступу в Європейський союз, в Угоді про асоціацію України з ЄС зобов`язалась здійснити заходи до підвищення гарантій забезпечення прав потерпілих від ДТП відповідно до Директиви 2009/103/ЄС щодо страхування цивільної відповідальності по відношенню до використання автотранспортних засобів та забезпечення виконання зобов`язань щодо страхування такої відповідальності.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV.

Згідно зі статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV).

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Відшкодування ж шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).

Водночас в Законі наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто Закон як спрямований насамперед на захист прав осіб потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоду не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Тобто положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність.

Цивільний кодекс України також передбачає, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї, і особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частини друга та четверта статті 14 ЦК України)

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.

Відтак, суд наголошує, що принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Вказаний висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17.

Разом з тим до матеріалів на обгрунтування заявлених вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди було додано лише довідку про вартість (а не про придбання) запчастин в США та копію довідки про здійснення ремонтних робіт в автосервісі ФОП «Односум».

Суд погоджується з доводами представника відповідача, що у зазначених довідках відсутня будь-яка інформація про здійснення перерахунку позивачами сум за вказані запчастини, відсутня інформація відносно якого транспортного засобу були здійснені ремонтні роботи в довідці ФОП «Односум», відсутня інформація стосовно факту транспортування зазначених позивачами запчастин, докази отримання таких на території України. Довідка про вартість запчастин будь-яких реквізитів компанії, яка продавала запчастини, її печатку, підписи продавця не містить, інформація про факт перерахунку коштів за вказані запчастини, номери рахунків також відсутні.

А відтак, додані довідки не є належними та допустимими доказами у розумінні положень ЦПК Украйни та не можуть бути взяті до уваги судом. В цій частині позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди не підлягають до задоволення.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, то така підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

На підставі ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних страждання, яких фізична особа зазнала у зв`язку з пошкодженням чи знищенням майна.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Як зазначається в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 травня 2016 року по справі № 607/18544/14-ц шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

На підставі положень ст.ст.23,1167 ЦК України, позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Судом встановлено, що позивачам, як власникам пошкодженого автомобіля, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 04.07.2023 була заподіяна моральна шкода, яка полягала у певних душевних стражданнях через пошкодження автомобіля, порушенні звичайного способу життя, докладенні зусиль для його відновлення, а тому, з урахуванням обставин справи, суті позовних вимог, негативних наслідків, що настали в результаті дій відповідача, суд вважає, що розумним та обґрунтованим є розмір моральної шкоди у розмірі 5000,00 гривень на відшкодування кожному з позивачів.

Що стосується позовних вимог про стягнення з ОСОБА_4 майнової шкоди з урахуванням встановленого індексу інфляції від простроченої суми, зазначені позовні вимоги не підлягають до задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть визначатися у рішенні суду.

Проте, зобов`язання, яке міститься в позовній заяві, не є таким, що виникло з рішення суду, а є зобов`язанням з відшкодування шкоди, в якому рішенням суду буде визначено конкретний розмір завданої шкоди та констатовано про наявність зобов`язання між сторонами.

Отже, лише з набранням чинності рішення суду про відшкодування шкоди у боржника виникає зобов`язання сплатити точно визначений розмір шкоди, тобто, виникає грошове зобов`язання відшкодувати майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Оскільки у позивача відсутнє рішення суду про відшкодування шкоди, яке набрало чинності, а відтак, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про нарахування інфляційних втрат на суму боргу.

Щодо розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно з положеннями ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачі у справі заявили позовні вимоги до відповідача на загальну суму 408810,24 гривні, при цьому оплатили судовий збір в розмірі 3720,48 грн. Судом вказані вимоги задоволено частково на загальну суму 10000,00 гривень.

Відтак, з відповідача на користь позивачів слід стягнути судовий збір в розмірі 91 гривні, відповідно до розміру частково задоволених вимог.

Керуючись статтями 76-81, 141, 247, 258, 259, 263-265,ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 (п`яти тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 (п`яти десять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 91 гривні 00 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_9 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 .

Позивач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 .

Суддя Панчишин А.Ю.