Справа № 716/1196/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.10.2025 м.Заставна

головуючого судді Стрільця Я.С.,

з участю секретаря судових засідань Гандзюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Заставна цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

02.07.2025 року через систему «Електронний суд» до суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (далі - позивач) із позовною заявою до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості.

У позовній заяві представник позивача просить стягнути з ОСОБА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі: 23 406, 00 грн, сплачений судовий збір у розмірі 2 422, 40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 5 000, 00 грн.

На обґрунтування позову представник позивача зазначає, що 28.08.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 314388066 у формі електронного документу, відповідно до якого відповідач отримав від товариства кредитні кошти у розмірі 9 400,00 грн.

Представник позивача у позовній заяві стверджує, що відповідно до умов Розділу 2 Договору товариство зобов`язалося надати відповідачу кредитні кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти за їх користування відповідно до умов, зазначених у Договорі, додатках до нього та Правилах надання коштів та банківських матеріалів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». Згідно умов Договору грошові кошти надаються Позичальнику шляхом переказу на його рахунок, використовуючи реквізити платіжної картки вказаної позичальником в особистому кабінеті, що відбувається не пізніше ніж протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту укладення Договору чи ініціювання отримання позичальником чергового траншу за Договором.

Згідно позовної заяви, на виконання умов договору грошові кошти були перераховані товариством на банківську карту № НОМЕР_1 , яка була вказана відповідачем при укладанні Договору. Відповідно до п. 5.3. договору позичальник несе відповідальність за правильність наданих кредитодавцю реквізитів для зарахування суми кредиту, та підтверджує, що за наданими реквізитами сума кредиту буде зарахована на його власний рахунок.

У позовній заяві представник позивача зазначає, що кредитні кошти були перераховані у відповідності з умовами кредитного договору та правил, Закону України «Про платіжні послуги» та на підставі інформації про банківські реквізити для перерахування кредитних коштів, отриманої виключно від відповідача при заповненні ним заявки, проте в порушення умов договору та правил позичальник не повернув надані йому кредитні кошти та не сплатив проценти за їх користування в обумовлені сторонами строки.

За змістом позовної заяви, 29.10.2024 у відповідності до ст. 1077 ЦК України товариство відступило право вимоги за договором до Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (далі - позивач або новий кредитор) за договором факторингу № МВ-ТП/6 (далі - договір факторингу).

У позовній заяві позивач стверджує, що загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором заявлена до стягнення позивачем становить 23 406, 00 грн, з них: заборгованість по кредиту 9 400,00 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 14 006, 00 грн.

Ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 17.06.2025, після отримання судом інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - відповідача по справі, було прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України, з повідомленням сторін, призначено судове засідання на 30.06.2025 о 12.30 год.

Ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 01.09.2025 року, витребувано, за клопотанням представника позивача виписку з карткового рахунку про рух грошових коштів відкритого на ОСОБА_1 .

Представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася. У позовній заяві просить розглянути справу за відсутності представника банку, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`явився, від його представника адвоката Чайки С. В. надійшла заява, в якій в задоволенні позовних вимог заперечував.

07.08.2025 від представника відповідача до суду надійшов відзив по справі, в якому представник відповідача відзначив, що позивач жодним чином не довів перерахування коштів ОСОБА_1 , а також не довів що у нього виникло право вимоги по відношенню до відповідача, також просили відмовити у стягненні витрат на отриання правової допомоги, наполягав на тому, що кредитна заборованість була погашена 29.10.2024, що вбачається з розрахунків наданих представником позивача.

15.08.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив та клопотання про витребування доказів по справі. У своєму відзиві вказали, що перерахунок коштів відбувся на особовий рахунок відповідача який він сам і надав, також всі транзакції були успішними, про що є підтвердження у матеріалах справи.

Із врахуванням неявки сторін в судове засідання фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не проводилася.

Дослідивши відзив відповідача, відповідь на відзив, перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 подано заявку Товариству з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» на отримання грошових коштів в кредит від 28.08.2024, в якій серед іншого зазначив суму кредиту в розмірі 9 400, 00 грн та номер картки НОМЕР_1 .

28.08.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (далі - кредитодавець) та ОСОБА_1 (далі - позичальник) за допомогою електронного цифрового підпису укладено договір кредитної лінії № 314388066.

Відповідно до п 2.1. договору кредитної лінії, кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в сумі Кредитного ліміту у розмірі 9 400 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання коштів та банківських металів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА».

Згідно умов п. 2.3, п.2.4, п.2.5 договору кредитної лінії, кредитодавець надає позичальнику перший транш за Договором в сумі 9 400 грн 00 коп. 28.08.2024 (що є датою надання Кредиту), другий та решта траншів за Договором надаються позичальнику протягом дисконтного періоду кредитування на умовах передбачений цим договором, кредит надається з метою задоволення поточних споживчих потреб Позичальника (не цільовий кредит), окрім участі в азартних іграх.

Відповідно до п.5.1 договору кредитної лінії кожен окремий транш за цим договором надається позичальнику шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку кредитодавця, на рахунок позичальника, використовуючи реквізити Платіжної картки НОМЕР_1 , що відбувається не пізніше ніж протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту укладення Договору чи ініціювання отримання чергового Траншу за Договором.

Відповідно до п.7.1., п. 7.4.1., п. 7.4.2. договору кредитної лінії рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми Кредиту за всіма наданими Траншами є дата закінчення Дисконтного періоду кредитування - а саме протягом 30 (тридцять) днів від дати отримання першого Траншу Позичальником. Протягом Дисконтного періоду кредитування Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитодавцю проценти не пізніше останнього дня Дисконтного періоду кредитування. У разі продовження Позичальником Дисконтного періоду кредитування чи Поновлення Дисконтного періоду, Позичальник кожен раз сплачує всі нараховані проценти не пізніше нової дати закінчення Дисконтного періоду кредитування, вирахуваної відповідно до правил цього Договору; після закінчення Дисконтного періоду кредитування, Позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти щоденно.

Пунктом 9.1.1.5 договору кредитної лінії сторони визначили, що в будь який час, в тому числі після закінчення Дисконтного періоду, без згоди Позичальника відступити права грошової вимоги за Договором будь якій фінансовій установі, яка відповідно до закону має право надавати кошти та банківські метали у кредит, та/або послуги з факторингу, шляхом укладення будь-якого не забороненого законом правочину, зокрема договору факторингу.

Згідно п. 9.2.2.1. п.9.2.2.9 договору кредитної лінії позичальник зобов`язаний здійснювати повернення суми кредиту та сплату нарахованих процентів на поточний рахунок Кредитодавця, що вказаний в реквізитах Договору, у строки передбачені Договором, здійснити за вимогою Кредитодавця повернення споживчого кредиту в повному обсязі, сплатити на користь Кредитодавця інші платежі передбачені Договором строк оплати яких не настав та оплатити проценти за фактичні дні користування Кредитом протягом 30 (тридцяти) календарних днів від дати отримання Позичальником повідомлення про дострокове припинення/розірвання Договору.

На виконання умов ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» грошові кошти на суму 9 400,00 грн були перераховані ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» на банківську карту № НОМЕР_1 , яка була вказана відповідачем при укладанні Договору, що підтверджується довідкою ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» про ініціювання проведення платежу та підтвердженням щодо здійснення переказу грошових коштів.

29.10.2024 р. ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу № МВ-ТП/6.

Відповідно до п.2.1. договору факторингу, в порядку та на умовах даного Договору, Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги за переліком в Реєстрі прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.

Згідно п 4.1. договору факторингу, наявне Право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання Реєстру прав вимоги. Майбутнє Право вимоги вважається переданим з моменту виникнення такого права вимоги до Боржника та додаткового оформлення не потребує.

Відповідно до Реєстру прав вимоги від 10.12.2024 р. до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 314388066 від 28.08.2024 року.

Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором кредитної лінії у нього утворилась заборгованість в сумі 23 406, 00 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту 9 400, 00 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом 14 006, 00 грн; що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості.

Доказів погашення заборгованості ані перед первісним кредитором, ані перед новим кредитором - позивачем у даній справі відповідач та його представник суду не надав.

Також, враховуючи умови надання кредитних коштів, суд зазначає, що саме боржник має доступ до свого карткового рахунку, зазначеного в договорі, і на підтвердження відсутності надходження коштів від первісного кредитора на виконання укладеного договору, мав можливість представити суду по такому рахунку виписку. Між тим, правом надання таких доказів відповідач і його представник не скористалися.

Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу.

Законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

Відповідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Ч.1ст.610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно ч.1ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно ч.1ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 1054 ЦК Українивстановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

Із прийняттям Закону України "Про електронну комерцію" № 675-VIII (надалі - Закон №675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Уст. 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч.3ст.11 Закону № 675-VIII, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону № 675-VIII).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (ч. 5 ст. 11 Закону № 675-VIII).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону;

- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону;

- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII).

Згідно з ч. 8 ст. 11 Закону № 675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - ч. 12 ст. 1 Закону № 675-VIII.

Статтею 12 вказаного Закону № 675-VIII визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч .1 ст. Закону України "Про електронну комерцію").

Підстави заміни кредитора у зобов`язанні визначеніст.512 ЦК України, відповідно до якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 512 ЦК України).

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (ст. ст. 1077-1078 ЦК України).

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що свої зобов`язання перед відповідачем за договором кредитної лінії, який був укладений згідно чинного законодавства, первісний кредитор виконав у повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти, а в подальшому у передбачений законом спосіб за договором факторингу передав право вимоги до відповідача позивачу.

Суд також враховує правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 та від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц, згідно яких стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Позичальник не довів належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених укладеним кредитним договором, презумпція правомірності якого не спростована. Відповідач жодним чином не оспорював укладання договору № 314388066 від 28.08.2024 року. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження вказаного.

Приведені представником відповідача доводи у відзиві не можуть бути прийняті до уваги, оскільки носять формальний характер, зводяться до переоцінки доказів і незгоди з позовом.

Доводи сторони відповідача не спростовують обставин, підтверджених належними доказами, на які посилається позивач як на підставу позову. Натомість, доказів погашення заборгованості перед позивачем відповідач суду не надав.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 23 406, 00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1,2ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Враховуючи те, що позов задоволено повністю, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 422,40 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду із позовною заявою.

Щодо стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачем на оплату правничої допомоги слід зазначити наступне.

Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Суд, дослідивши надані суду докази витрат на професійну правничу допомогу, приходить до переконання, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 та ч. 3ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленомузакономпорядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Із досліджених судом матеріалів справи встановлено, що позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано копії таких документів: договір про надання правничої допомоги від 02 грудня 2024 року, №5 укладеного між Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» та Адвокатським об`єднанням «ЛІГА ЮРИДИЧНИХ ТЕХНОЛОГІЙ ТА ІННОВАЦІЙ»; акту прийому передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги № 5 від 30.12.2024 року.; платіжної інструкції кредитового переказу коштів від 30.12.2024 року № 1880 .

Суд вважає, що визначена адвокатом сума гонорару є обґрунтованою, та такою, що відповідає складності справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягом, наданих послуг, у зв`язку з чим вказана сума підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Відтак, з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000, 00 гривень.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-82, 141, 259, 263-265, 268, 274, 280-283 ,288, 289, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», , суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 23 406 (двадцять три тисячі чотириста шість) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», , сплачений судовий збір в розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Чернівецького апеляційного суду через Заставнівський районний суд Чернівецької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування та ім`я сторін та інших учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», , місцезнаходження: вул. Жабинського, буд.13, м. Чернігів Чернігівської області.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Ярослав СТРІЛЕЦЬ