Провадження № 2/522/3244/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Сафтюк-Панько Б.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Споживчого Товариства «Будова-Фінанс» про стягнення грошових коштів, 3% річних та інфляційних втрат, -

ВСТАНОВИВ:

20 серпня 2024 року ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Василіна Віталія Валерійовича, звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Споживчого Товариства «Будова-Фінанс» про стягнення грошових коштів, 3% річних та інфляційних втрат.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28 лютого 2018 року між ОСОБА_1 (Пайовик) та Споживчим товариством «БУДОВА-ФІНАНС» (Товариство) було укладено Договір асоційованого членства в споживчому товаристві № 3/74-КР-БФ/М (далі Договір). Відповідно до п. 2.1. Договору, Пайовик в порядку і на умовах, передбачених цим Договором, зобов`язується внести Частку в розмірі еквівалентному 93`300,00 доларів США, що на момент укладення Договору становить 2`515`368,00 гривень виходячи з комерційного курсу «Середній продаж» долара США встановленого на сторінці в інтернет за адресою: http://minfin.com.ua/currency/auction/usd/buy/kiev/ на дату проведення платежу, станом на 09:00 годину за київським часом, що на дату укладення Договору становить 26,9600 гривень за 1 долар США.

Внаслідок активних бойових дій та регулярних ракетних обстрілів, позивач втратила роботу та була вимушена у березні 2022 року виїхати за кордон.

Втративши засоби для існування, позивач більше не мала можливості продовжувати виконувати свої зобов`язання за Договором.

У червні 2023 року на адресу реєстрації позивача надійшов лист СТ «БУДОВА-ФІНАНС» від 16.05.2023 року № 161-Н про розірвання в односторонньому порядку Договору через невиконання позивачем своїх зобов`язань за Договором.

Також, у лист було запропоновано позивачу надати свої банківські реквізити для перерахування грошових коштів, за вирахуванням штрафу у розмірі 25% від розміру Частки, вказаної у п.2.1. Договору.

Позивач надав свої банківські реквізити, проте коштів так і не отримав.

Таким чином, СТ «БУДОВА-ФІНАНС» ухиляється від повернення позивачу грошових коштів, сплачених за Договором.

Окрім цього, позивач зазначає, що відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, СТ «БУДОВА-ФІНАНС» повинно сплатити на користь позивача інфляційне збільшення у розмірі 52 023,58 грн. та 3% річних у розмірі 35 152,51 грн., за весь час прострочення, тобто за період з 17.05.2023 року по 19.08.2024 року.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26.08.2024 року матеріали справи №947/25653/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Споживчого Товариства «Будова-Фінанс» про стягнення грошових коштів, 3% річних та інфляційних втрат, разом із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти (провадження 2-з/947/508/24) по цивільній справі №947/25653/24, направлено за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Приморського районного суду м. Одеси.

20 вересня 2024 року надійшли матеріали цивільної справи № 947/25653/24 до Приморського районного суду міста Одеси.

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду, дана справа була передана на розгляд судді Шенцевій О.П.

25 вересня 2024 року ухвалою суду прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

05 листопада 2024 року від СТ «БУДОВА-ФІНАНС» через систему Електронний суд було подано заяву, підписану ОСОБА_2 , як керівником, у якій зазначено, що Споживче товариство «Будова-Фінанс» повністю виконало грошове зобов`язання, яке виникло у зв`язку з розірванням Договору асоційованого членства у споживчому товаристві № 3/74-КР-БФ/М від 28 лютого 2018 р., та сплатило ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 988 927,00 (дев`ятсот вісімдесят вісім тисяч дев`ятсот двадцять сім) гривень 00 копійок гривень. На підтвердження вказаного було надано платіжні інструкції №№ 951, 952, 953, 954.

15 листопада 2024 року до суду від представника ОСОБА_1 адвоката Василіна В.В. надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог /в порядку п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України/ та заява про закриття провадження по справі щодо частини позовних вимог /в порядку п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України/, а саме, щодо стягнення заборгованості з повернення частки за Договором асоційованого членства в споживчому товаристві від 28.02.2018 року № 3/74-КР-БФ/М у розмірі 929 019,00 грн. у зв`язку з відсутністю предмету спору, так як сплачено відповідачем.

Ухвалою суду від 10.06.2025 року провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Споживчого Товариства «Будова-Фінанс» в частині стягнення заборгованості з повернення частки за Договором асоційованого членства в споживчому товаристві від 28.02.2018 року № 3/74-КР-БФ/М у розмірі 929 019,00 грн. закрито. Також закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

29 вересня 2025 року від СТ «БУДОВА-ФІНАНС» через систему «Електронний суд» було подано письмові дебати, підписані Кірілловим О.А., як керівником, у яких відповідач зазначив, що позовні вимоги Позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат не підлягають задоволенню, з підстав зазначених у них.

09 жовтня 2025 року представником позивача подано до суду додаткові пояснення.

В судовому засіданні представник позивача підтримав поданий позов з уточненнями, наполягаючи на його повному задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні уточнених позовних вимог через відсутність належного обґрунтування.

Дослідивши матеріали справи, надавши належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності зі ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та СТ «Будова-Фінанс» було укладено Договір асоційованого членства в споживчому товаристві від 28.02.2018 року № 3/74-КР-БФ/М.

Відповідно до п. 2.1. Договору, Пайовик в порядку і на умовах, передбачених цим Договором, зобов`язується внести Частку в розмірі еквівалентному 93`300,00 доларів США, що на момент укладення Договору становить 2`515`368,00 гривень виходячи з комерційного курсу «Середній продаж» долара США встановленого на сторінці в інтернет за адресою: http://minfin.com.ua/currency/auction/usd/buy/kiev/ на дату проведення платежу, станом на 09:00 годину за київським часом, що на дату укладення Договору становить 26,9600 гривень за 1 долар США.

Зазначений в даному пункті розмір Частки, закріплений в гривні, в частині не оплаченої Пайовиком може бути проіндексований (збільшений) Товариством в односторонньому порядку, під час дії цього Договору, в разі збільшення вартості долара США по відношенню до гривні виходячи з комерційного курсу «Середній продаж» долара США встановленого на інтернет сторінці за адресою: http://minfin.com.ua/currency/auction/usd/buy/kiev/ на дату проведення платежу, що на дату укладення Договору становить 28,2500 гривень за 1 долар США. Індексація проводиться щодо сум внесених після укладення цього Договору, в разі збільшення вартості долара США шляхом множення на курсову різницю, в порядку, передбаченому Додатком № 2.

Пайовик вносить Частку (або її частину, згідно з графіком) виключно в національній валюті України - гривні - виходячи з розміру Частки (або її частини), закріпленого в еквіваленті долара США виходячи з комерційного курсу «Середній продаж» долара США встановленого на інтернет сторінці за адресою: http://minfin.com.ua/currency/auction/usd/buy/kiev/ на дату проведення платежу, станом на 09:00 годину за київським часом.

Відповідно до п. 2.2. Договору, внесення Частки Пайовиком здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Товариства та/або внесення готівкових коштів в касу Товариства в національній валюті України в порядку, визначеному в Додатку № 2 до цього Договору.

Відповідно до п. 2.3. Договору, у разі недотримання Пайовиком строків або (та) умов пункту 2.2 цього Договору, Товариство має право розірвати Договір в односторонньому порядку внаслідок невиконання Пайовиком своїх зобов`язань за Договором. У разі прострочення виконання Пайовиком будь-якого зі своїх зобов`язань по п.2.2 цього Договору більш ніж на 20 (двадцять) робочих днів, Товариство має право розірвати Договір в односторонньому порядку через невиконання Пайовиком своїх зобов`язань за Договором. При розірванні цього Договору з підстав, передбачених цим пунктом, Товариство утримує з Пайовика кошти в розмірі 25% (двадцять п`ять відсотків) від розміру Частки вказаної у п. 2.1. цього Договору, як Договірної санкції за невиконання зобов`язань Пайовика.

Позивач не виконала своїх зобов`язань у повному обсязі та у строки встановлені Договором, а тому СТ «Будова-Фінанс», скориставшись своїм правом, передбаченим Договором, розірвало в односторонньому порядку вищезазначений Договір, надіславши Позивачу відповідний лист.

У листі від 16 травня 2023 року № 161-Н, зазначено, що СТ «Будова-Фінанс» повідомляє про розірвання Договору в односторонньому порядку через невиконання свої зобов`язань за Договором. Також, повідомлено, що будуть утримані кошти у розмірі 25% від розміру Частки вказаного в п. 2.1. Договору, в якості договірної санкції. Крім того, у зв`язку з розірванням Договору, запропоновано протягом 15 днів звільнити приміщення, яке було отримано відповідно до умов Договору.

Для отримання інформації щодо повернення сплачених за договором коштів за вирахуванням договірної санкції запропоновано звернутися до відділу продажів. У випадку, якщо не буде повідомлено Товариству реквізити рахунку для зарахування коштів, вони будуть внесені на депозит нотаріуса.

Позивач своїм листом від 09.06.2023 року надало свої банківські реквізити для повернення грошових коштів, сплачених за Договором.

Кошти були повернуті Позивачу частинами відповідно до платіжних інструкцій від 30.102024 року за №№ 951, 952, 953, 954.

При цьому, Позивач в уточненій позовній заяві зазначає, що поніс інфляційні втрати та керуючись ч. 2 ст. 625 ЦК України просить стягнути інфляційне збільшення у розмірі 96 596,67 грн. та 3% річних у розмірі 43 255,62 грн. Розрахунок інфляційного збільшення та 3% річних наведені в уточненій позовній заяві.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства, ч. 2 ст. 530 ЦК України.

Дослідивши Договір, суд встановив, що відповідно до п.п. 4.2.7. п. 4.2. Договору, Товариство зобов`язано у разі дострокового розірвання Договору з причин, не пов`язаних з невиконанням Товариством своїх зобов`язань за цим Договором, повернути Пайовикові внесену ним частину Частки, відповідно до п.п.2.3., 2.5., 2.6. цього Договору.

Відповідно до п. 2.3. Договору, У разі недотримання Пайовиком строків або (та) умов пункту 2.2 цього Договору, Товариство має право розірвати Договір в односторонньому порядку внаслідок невиконання Пайовиком своїх зобов`язань за Договором. У разі прострочення виконання Пайовиком будь-якого зі своїх зобов`язань по п.2.2 цього Договору більш ніж на 20 (двадцять) робочих днів, Товариство має право розірвати Договір в односторонньому порядку через невиконання Пайовиком своїх зобов`язань за Договором. При розірванні цього Договору з підстав, передбачених цим пунктом, Товариство утримує з Пайовика кошти в розмірі 25% (двадцять п`ять відсотків) від розміру Частки вказаної у п. 2.1. цього Договору, як Договірної санкції за невиконання зобов`язань Пайовика.

Договір є розірваним, в односторонньому порядку з ініціативи Товариства, з моменту відправлення Товариством відповідного повідомлення Пайовикові.

Відповідно до п. 2.5. Договору, У разі розірвання цього Договору з ініціативи Пайовика і повернення Пайовикові внесеної ним Частки з причин не пов`язаних з невиконанням Товариством своїх зобов`язань за цим Договором, Товариство утримує з Пайовика кошти в розмірі 25% (двадцять п`ять відсотків) від розміру Частки вказаної у п. 2.1. цього Договору, в якості Договірної санкції за невиконання зобов`язань Пайовика, що відповідає обов`язку Пайовика оплатити зазначену Договірну санкцію.

Відповідно до п. 2.6. Договору, У випадках, коли за цим Договором передбачається повернення Частки (частини Частки) Пайовикові, сума коштів, що повертають визначається розміром фактично сплачених грошових коштів в гривні на момент повернення за вирахуванням санкцій за невиконання Пайовиком своїх зобов`язань, при цьому сума Частки, яка підлягає поверненню не індексується і на неї не нараховуються відсотки.

Аналізуючи пункти 2.3., 2.5., 2.6. Договору, вбачається, що СТ «Будова-Фінанс» взяло на себе зобов`язання щодо повернення Частки (частини Частки) Пайовикові, проте, строк повернення Частки (частини Частки) Пайовикові у Договору не встановлено.

Частина перша ст. 530 ЦК України закладає фундаментальне правило: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Особливу увагу в контексті частини першої ст. 530 ЦК України привертає норма, що зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк виконання зобов`язання відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України не встановлений конкретною датою або не прив`язаний до справді неминучої події, то застосовується положення ч. 2 цієї статті, що регулюють ситуації правової невизначеності.

Отже, недотримання вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України щодо чіткого встановлення строку або прив`язки до дійсно неминучої події автоматично переводить регулювання строку виконання у площину ч. 2 цієї статті. Це означає, що кредитор отримує право ініціювати виконання, а боржник обов`язок виконати його у встановлений законом строк. Кредитор, пред`являючи вимогу згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України, може встановити строк виконання, довший за законодавчо передбачені сім днів.

Стаття 530 ЦК України прямо не говорить про право кредитора встановлювати довший строк, вона цього і не забороняє. Право вимагати виконання "у будь-який час" може включати встановлення у своїй вимозі строку, який є довшим за мінімальний семиденний строк, передбачений законом, але такий строк має бути розумним.

Обов`язок сплатити неустойку виникає з моменту порушення основного зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом.

Строк сплати самої неустойки може бути:

чітко визначений у договорі

встановлений законом

якщо строк не визначений, то, застосовуються положення ст. 530 ЦК України.

Це означає, що ст. 530 ЦК України є ключовою для визначення моменту, коли у боржника виникає обов`язок сплатити штрафні санкції, якщо цей строк не був попередньо узгоджений.

Якщо вищезазначені події ("повне виконання" або "розірвання через неспроможність") не є "неминучими", то строк сплати штрафних санкцій не встановлений шляхом посилання на неминучу подію згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України. Відповідно, зобов`язання зі сплати неустойки, хоча й виникло в момент первинного порушення, не має визначеного строку платежу. Це підводить його виконання під дію ч. 2 ст. 530 ЦК України.

Таким чином, кредитор має право вимагати сплати неустойки "у будь-який час" (ч. 2 ст. 530 ЦК України).

Верховний Суд послідовно підтверджує, що якщо договір або закон не визначають строк виконання, застосовується ч. 2 ст. 530 ЦК України. Семиденний строк для виконання починається з дня, коли боржник отримав вимогу кредитора момент, що має бути зафіксований з належною доказовою базою.

Щодо форми «пред`явлення вимоги», це може бути формальна претензія, лист або будь-яке інше повідомлення, що чітко, без зайвих реверансів та двозначностей, виражає волю кредитора отримати виконання.

Вбачається, що для визнання події такою, що встановлює строк виконання згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, її неминучість має бути безумовною. Якщо настання події залежить від волі сторони або не є безумовно визначеним, це умова, а не подія, що визначає строк. У таких випадках строк вважається невстановленим, і для його визначення застосовується ч. 2 ст. 530 ЦК України, що вимагає від кредитора пред`явлення вимоги для запуску семиденного (або довшого, якщо встановлено кредитором) строку виконання.

Судова практика чітко вказує, що для визначення строку виконання зобов`язання через посилання на подію (частина перша статті 530 ЦК України), неминучість такої події повинна бути об`єктивною і не залежати від суб`єктивної волі чи дій сторін. Будь-яка двозначність або умовність у визначенні події призводить до застосування частини другої статті 530 ЦК України. Це означає, що при аналізі умов договору щодо строків виконання, першочерговим завданням є ретельна оцінка того, чи відповідає будь-яка зазначена подія критерію "неминучості". Якщо ні, аргументація повинна зосереджуватися на часі та змісті вимог, пред`явлених згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України.

Аналіз положень ч. 2 ст. 530 ЦК України та судової практики, дозволяє зробити наступні висновки щодо прав кредитора:

Якщо строк виконання зобов`язання не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання "у будь-який час" це його прерогатива, що надає гнучкість у реалізації своїх прав.

Після отримання такої вимоги боржник зобов`язаний виконати обов`язок протягом стандартного семиденного строку, якщо інше не випливає з договору, актів цивільного законодавства або якщо не йдеться про обов`язок негайного виконання.

Існує обґрунтована позиція, що кредитор у своїй вимозі має право встановити довший строк виконання (наприклад, 30 днів), ніж передбачений законом семиденний мінімум. Таке подовження, як правило, є сприятливим для боржника і відповідає принципам розумності та добросовісності тим китам, на яких тримається цивілістика та справедливі ділові відносини.

Вищезазначені аргументи відображаються у постанові КЦС ВС від 23 травня 2018 року у справі № 537/4905/15-ц та постанові об`єднаної палати КЦС ВС від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16.

З наявних матеріалів справи вбачається, що Позивач не надав доказ, що підтверджує направлення вимоги про повернення грошових коштів СТ «Будова-Фінанс».

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 83 ЦПК України, Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Позивач, разом із поданням позову, не надав доказ, що підтверджує направлення вимоги про повернення грошових коштів СТ «Будова-Фінанс», а також не зазначив у позові обставини, які не дають йому можливості подати доказ.

Таким чином, суд не приймає тезу позивача про те, що СТ «Будова-Фінанс» повинно сплатити на користь позивача інфляційне збільшення у розмірі 96 596,67 грн. та 3% річних у розмірі 43 255,62 грн.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що права Позивача щодо стягнення з СТ «Будова-Фінанс» грошових коштів у розмірі 139 851,52 грн., а саме: інфляційне збільшення у розмірі 96 596,67 грн. та 3% річних у розмірі 43 255,62 грн. не були порушені.

Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові і не потребує перевірки обраного позивачем способу захисту і правової оцінки по суті спору

Вирішуючи спір по суті, суд повинен встановити наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі, належним позивачем.

Відсутність права на позов у матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення) від зобов?язаних осіб.

Тобто лише встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з?ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Щодо тверджень позивача про те, що у Договорі та у листі СТ «Будова-Фінанс» від 16.05.2023 року № 161-Н не зазначено про необхідність пред`явлення Пайовиком вимоги до СТ «Будова-Фінанс» про повернення грошових коштів спростовується наступним.

Відповідно до п. 9.5. Договору, Договір може бути змінений і доповнений за згодою Сторін. Зміни і доповнення повинні бути оформлені в письмовій формі і затверджені додатковими угодами, які будуть вважатись невід`ємними частинами цього Договору за винятком п.3.2.6. і п.5.3. даного Договору.

Пунктом 9.7. Договору передбачено, що усі правовідносини за даним Договором регулюються чинним законодавством України та Статутом Товариства.

Відповідно до статтей 21 та 22 Конституції України, усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Таким чином, позивач, як сторона по Договору мало право ініціювати внесення змін до Договору в частині визначення строків повернення грошових коштів. Проте, у матеріалах справи відсутній будь-який доказ, що передбачав би визначення строків повернення грошових коштів.

Підписуючи Договір, Позивач був обізнаний із його змістом. Про визнання всього Договору або окремих його положень недійсними Позивач із відповідним позовом до суду не звертався.

Щодо не зазначення у листі СТ «Будова-Фінанс» від 16.05.2023 року № 161-Н про пред`явлення Пайовиком вимоги до СТ «Будова-Фінанс» про повернення грошових коштів суд зазначає наступне.

Припис ч.2 ст. 530 ЦК України передбачає дії кредитора до боржника щодо стягнення коштів. Передбачено обов`язок саме кредитора звернутися із відповідною вимогою до боржника про повернення грошових коштів, а не навпаки, так як це право кредитора, а не обов`язок боржника.

Таким чином, СТ «Будова-Фінанс», як боржник, не мав ніякого правового обов`язку зазначати про це у своєму листі щодо пред`явлення до нього вимоги, більше того, такий обов`язок для СТ «Будова-Фінанс» не визначений і самим Договором.

Позивач, як кредитор, відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, самостійно мав звернутися до СТ «Будова-Фінанс» з пред`явленням вимоги про стягнення грошових коштів, так як у Договору так як строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений.

З аналізу ч. 2 ст. 530 ЦК України вбачається, що пред`явлення кредитором вимоги застосовується лише тоді, коли строк (термін) виконання боржником свого обов`язку у самому Договору не встановлений.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем в ході розгляду справи не доведено факту порушення прав позивача.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках.

Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, на підставі викладеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає за необхідне відмовити у позові в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 55 Конституції України, ст.ст. 2, 3, 10, 12, 77, 81, 83, 133, 141, 258-265, 352 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Споживчого Товариства «Будова-Фінанс» про стягнення грошових коштів, 3% річних та інфляційних втрат залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 27.10.2025 року.

Суддя: