Справа № 450/3090/25 Провадження № 2/450/1967/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Мусієвського В.Є.

при секретарі Расяк С.М.

з участю представника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Оброшинської сільської ради Львівського району Львівської області про визнання права власності на частку майна в порядку спадкування за законом,-

в с т а н о в и в:

15.07.2025 року представник позивачів ОСОБА_1 через систему «Електронний Суд» звернулась з позовом до відповідача, у якому просила визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку будинковолодіння АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її батька ОСОБА_4 ; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку будинковолодіння АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його батька ОСОБА_4 .

Мотивувала позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачів ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із права власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 . На випадок своєї смерті ОСОБА_4 своїм майном не розпорядився та не склав заповіту. Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 , відповідно до ст. 529 ЦК УРСР, були його дружина ОСОБА_5 та діти ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , які вважаються такими, що прийняли спадщину, оскільки були зареєстровані, проживали, вели спільне господарство разом із спадкодавцем, та після його смерті вступили в управління і володіння спадковим майном, однак права власності на таке не оформили. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивачів ОСОБА_5 , яка на випадок своєї смерті майном не розпорядилась. Відтак позивачі, як спадкоємці першої черги, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняли спадщину після смерті матері, оскільки були зареєстровані та постійно проживали разом із нею до дня її смерті. Прийнявши спадщину після смерті батьків, 17.06.2025 року позивач ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Р.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак у ОСОБА_2 виникли труднощі з оформленням права власності на спадкове майно у нотаріальному порядку, оскільки свідоцтво про право власності на житловий будинок на ім`я батька ОСОБА_4 було видане після його смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 . На підставі наведеного, приватний нотаріус Олефір Р.В. листом № 213/01-06 від 17.06.2025 року відмовив ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вказала, що на свідоцтві про право власності на житловий будинок серії НОМЕР_1 від 03.01.2001 року відсутня печатка та підпис Голови виконкому Качмарик З.М., що свідчить про незавершення процедури оформлення права власності на вказаний будинок. Як з`ясувалося пізніше, номер рішення у вказаному вище свідоцтві також невірний. 10.07.2025 року ОСОБА_2 отримала в Архівному відділі у м. Пустомити Львівської районної державної адміністрації копію рішення Виконавчого комітету Ставчанської сільської ради № 50 від 20.10.2000 року «Про оформлення права власності на житлові будинки в селах сільської ради», відповідно до якого виконком Ставчанської сільської ради вирішив доручити Львівському обласному державному комунальному бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки оформити право власності на житлові будинки в тому числі ОСОБА_4 у АДРЕСА_1 . Відтак, батько позивачів на законних підставах володів будинковолодінням АДРЕСА_1 , та за своє життя намагався, проте не встиг, належним чином оформити право власності на нього і отримати правовстановлюючий документ. З огляду на викладене вище, просила позовні вимоги задовольнити, вирішивши питання розподілу судових витрат.

Ухвалою від 17.07.2025 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

11.08.2025 року представником позивачів ОСОБА_1 подано клопотання, згідно мотивів якого просила залишити без розгляду вимогу щодо вирішення питання розподілу судових витрат.

11.08.2025 року представником відповідача ОСОБА_6 подано заяву, згідно мотивів якої просив проводити розгляд справи у їх відсутності.

Протокольною ухвалою від 27.08.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивачів ОСОБА_1 не наполягала на розгляді клопотання про залишення без розгляду вимоги щодо вирішення питання розподілу судових витрат та просила такі не стягувати з відповідача при ухваленні судового рішення.

В судовому засіданні 22.10.2025 року представник позивачів ОСОБА_1 надала пояснення аналогічні викладеним письмово, заявлені вимоги підтримала і просила такі задовольнити.

Представник відповідача Оброшинської сільської ради Львівського району Львівської області Загорський Б.О., будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 22.10.2025 року, є дата складення повного судового рішення 30.10.2025 року.

Заслухавши пояснення та думку представника позивачів, розглянувши матеріали справи і докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

За ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У відповідності до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 10.09.1998 року Ставчанською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Пленум Верховного Суду України у п. 1 постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК Української РСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

За ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Як вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 27.07.1969 року Оброшинською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, батьками ОСОБА_7 є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

З свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , виданого 18.06.1989 року Палацом урочистих подій м. Львова, вбачається, що 18.06.1989 року ОСОБА_7 уклала шлюб із ОСОБА_8 , внаслідок чого змінила своє прізвище на « ОСОБА_9 ».

Із свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого 11.02.1961 року Оброшинською сільською радо Пустомитівського району Львівської області, встановлено, що батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Як вбачається із свідоцтва про одруження серії НОМЕР_6 , виданого 25.01.1961 року Оброшинською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, 30.04.1960 року ОСОБА_4 уклав шлюб із ОСОБА_10 , остання з яких змінила своє прізвище на « ОСОБА_11 ».

З довідки № 80, виданої 27.03.2025 року Ставчанським старостинським округом № 1 Оброшинської сільської ради Львівського району Львівської області, вбачається, що ОСОБА_4 до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , разом із дружиною ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочкою ОСОБА_2 та сином ОСОБА_3 .

Згідно ст. 549 ЦК Української РСР спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, вступивши у фактичне управління майном після смерті ОСОБА_4 , його дружина ОСОБА_5 , дочка ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 прийняли спадщину.

У відповідності до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 , виданого 08.05.2024 року Оброшинською сільською радою Львівського району Львівської області, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Із довідки № 83, виданої 01.04.2025 року Ставчанським старостинським округом № 1 Оброшинської сільської ради Львівського району Львівської області, вбачається, що ОСОБА_5 до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , разом із дочкою ОСОБА_2 та сином ОСОБА_3 .

Частиною 3 статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

17.06.2025 року позивач ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Р.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину.

17.06.2025 року приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Р.В. відмовлено позивачу ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки свідоцтво про право власності на житловий будинок серії НОМЕР_1 від 03.01.2001 року на ім`я ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , видано після його смерті.

Судом встановлено, що рішенням № 50 Виконавчого комітету Ставчанської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 20.10.2000 року «Про оформлення права власності на житлові будинки в селах сільської ради» доручено Львівському обласному державному комунальному бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки оформити право власності і видати свідоцтво про право власності ОСОБА_4 на житловий будинок АДРЕСА_1 . Вказане рішення мотивоване розглядом необхідних документів, поданих ОСОБА_4 , які дають підставу для оформлення права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

03.01.2021 року Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки видано свідоцтво серії КММ № 009966 про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_4 .

Звертаючись із даним позовом до суду представник позивачів обґрунтовує позовні вимоги тим, що свідоцтво про право власності на житловий будинок серії НОМЕР_1 від 03.01.2001 року видане після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , цивільна дієздатність, як і цивільна правоздатність, якого припинилась у зв`язку із його смертю.

З цього приводу суд звертає увагу на висновки Верховного Суду, які викладені у постанові від 26 липня 2024 року у справі № 201/11316/21, згідно яких спадкодавець за життя подав документи на приватизацію квартири, але помер до прийняття компетентним органом відповідного рішення. Коли спадкодавець не набув права власності на майно, проте розпочав процедуру його приватизації відповідно до чинного законодавства, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації, а не права власності.

Тобто, спадкоємці можуть захистити свої права, які належали за життя спадкодавцю, визнаючи їх на тій стадії процедури приватизації, на якій залишився спадкодавець до моменту смерті.

Таким чином, позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не можуть набути право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 їх батька ОСОБА_4 , оскільки останній за час свого життя не набув права власності на такий.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивачами обрано неналежний спосіб захисту свого права шляхом визнання за ними права власності по 1/2 частцібудинковолодіння АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 їх батька ОСОБА_4 , оскільки належним способом захисту у даному спорі є визнання права на завершення приватизації (оформлення права власності) житлового будинку.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 та постанові від 15 березня 2023 року по справі №725/1824/20, обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною та достатньою підставою для відмови в задоволенні позову.

В силу вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Приймаючи до уваги встановлені обставини справи та враховуючи норми законодавства, що регулюють наявні між сторонами спірні правовідносини, суд прийшов до висновку про те, що обставини, якими представник позивачів мотивувала позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому у задоволенні таких слід відмовити.

Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 527, 548, 549 ЦК Української РСР, ст. 1268 ЦК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Оброшинської сільської ради Львівського району Львівської області про визнання права власності на частку майна в порядку спадкування за законом - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду або через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 30.10.2025 року.

Суддя Мусієвський В.Є.