Справа № 372/1033/25
Провадження 2-984/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2025 року року Обухівський районний суд Київської області в складі: головуючого судді Висоцької Г.В., при секретарі Куник О.В., представниці позивачки ОСОБА_1 , представника відповідачки ОСОБА_2 , відповідачки ОСОБА_3 , розглянувши у приміщенні Обухівського районного суду Київської області у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності у порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ

У лютому 2025 року позивачка звернулась до суду із позовом, в якому просила визнати в порядку спадкування право власності ОСОБА_4 на 1/4 частину садового будинку, загальною площею 100,7 кв.м., житловою площею 16,5 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона є донькою померлого ОСОБА_5 , який з 02.06.1988 року перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою ОСОБА_3 . За час шлюбу подружжям ОСОБА_6 було набуте нерухоме майно, а саме: садовий будинок, який збудований за час шлюбу за рахунок спільних трудових та грошових затрат подружжя ОСОБА_6 та зареєстрований Обухівським бюро технічної інвентаризації на ім`я Відповідача. ОСОБА_7 будинок розташовано на земельній ділянці, яка належить відповідачці. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. За життя ОСОБА_5 заповіт складений не був. 28.12.2022 року заведено спадкову справу. Спадкоємцями померлого ОСОБА_5 , які прийняли спадщину є дружина померлого - ОСОБА_3 (Відповідач); донька померлого - ОСОБА_4 (Позивач). Позивач, як спадкоємець померлого ОСОБА_5 яка прийняла спадщину, звернулася до нотаріуса Дубенко К.Є. із заявою про видачу на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частку Садового будинку, який до моменту відкриття спадщини був спільною сумісною власністю померлого ОСОБА_5 та його дружини ОСОБА_3 (Відповідача), оскільки набутий подружжям за час їх шлюбу незалежно від того, що був оформлений на ім`я Відповідача. Нотаріус Київського міського нотаріального округу Дубенко К.Є. своєю Постановою за вих. № 15/02-31 від 05 лютого 2025 року відмовила Позивачу з приводу оформлення її спадкових прав на 1/4 частку Садового будинку. Позивачу було роз`яснено, що на її ім`я не може бути видане свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частку Садового будинку, оскільки Позивачем не були подані оригінали правовстановлюючих документів на Садовий будинок.

27.02.2025 року ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області накладено арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , а саме на: садовий будинок, загальною площею 100,7 кв.м., житловою площею 16,5 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , свідоцтво про право власності на нерухоме майно б/н від 26.01.2006 року; садовий будинок розташовано на земельній ділянці площею 0,120 та, кадастровий № :03:030:0011, з цільовим призначенням - для ведення садівництва, яка розташована на території Козинської селищної ради Обухівського району Київської області.

03.03.2025 року ухвалою судді прийнято позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження, призначено у справі підготовче судове засідання, витребувано Київського міського нотаріального округу Дубенко К.Є. копію спадкової справи після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

25.03.2025 року представником відповідачки подано до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на те, що спірний садовий будинок є особистою приватною власністю відповідача, оскільки був збудований за рахунок: подарованих будівельних матеріалів (з/б фундаментні блоки та плити перекриття) відповідачу в якості дарунку від ОСОБА_8 ще до шлюбу з ОСОБА_5 ; за особисті кошти відповідача, отримані в подарунок від ОСОБА_9 після продажу Квартири. При цьому ОСОБА_5 не брав фінансової або іншої участі в будівництві Садового будинку із особистих мотивів.

08.05.2025 року ухвалою Обухівського районного суду Київської області витребувано у Пенсійного фонду України (або відповідного територіального підрозділу ПФУ): - Інформацію про трудовий стаж ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) за період з 7.12.1962 року (дата набуття особою повної цивільної дієздатності) по дату виходу на пенсію; - Інформацію про нарахування заробітної плати ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) за період з 7.12.1962 року (дата набуття особою повної цивільної дієздатності) по дату виходу на пенсію.

05.06.2025 року ухвалою Обухівського районного суду Київської області закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представниця позивачки позов підтримала, просила задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.

У судовому засіданні представник відповідачки та відповідачка щодо позовних вимог заперечили у повному обсязі, просили відмовити.

У судовому засіданні допитані свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Суд, заслухавши учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 Позивачка по справі є донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копіями Свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 та Свідоцтва про укладання шлюбу серії НОМЕР_4 .

2 червня 1988 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , Відповідачкою по справі, був зареєстрований шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Старокиївського районного управління юстиції міста Києва 24 червня 1988 року був складений актовий запис за № 571, що підтверджується копіями Свідоцтва про укладання шлюбу та Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб.

Інформація про укладання між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (Відповідачем) шлюбного договору відсутня.

Позивачка зазначає, що за час шлюбу подружжям ОСОБА_6 було набуте нерухоме майно, а саме: садовий будинок, загальною площею 100,7 кв.м., житловою площею 16,5 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Садовий будинок був збудований за час шлюбу та зареєстрований Обухівським бюро технічної інвентаризації на ім`я Відповідачки згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно б/н від 26.01.2006 року на підставі Рішення виконкому Козинської сщ/ради №141/30 від 02.11.2005 року, що підтверджується копіями Свідоцтва та Витягу про реєстрацію права власності на нерухому майно.

Садовий будинок розташовано на земельній ділянці площею 0,120 га, кадастровий № :03:030:0011, з цільовим призначенням - для ведення садівництва, яка розташована на території Козинської селищної ради Обухівського району Київської області (Земельна ділянка).

Власником Земельної ділянки є Відповідачка згідно Державного акту на право приватної власності на землю ГУ-КВ № 033658, який видано Козинською селищною радою народних депутатів Обухівського району Київської області 18 травня 1999 року та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2799.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Реєстрація смерті ОСОБА_5 була проведена за місцем настання смерті 29 вересня 2022 року Обухівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ), про що було складено відповідний актовий запис № 609; на підставі чого Деснянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 23 грудня 2022 року було видане Свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_5 .

28 грудня 2022 року в межах строку встановленого для прийняття спадщини за заявою Позивача приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дубенко К.Є. за місцем відкриття спадщини заведена спадкова справа № 13/2022 та до Спадкового реєстру внесений відповідний реєстраційний запис, де спадковій справі присвоєно номер 70105191.

За даними, що містяться у справах приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дубенко К.Є. (Довідка про склад спадкоємців додається), станом на 17 грудня 2024 року спадкоємцями померлого ОСОБА_5 , які прийняли спадщину є:

- дружина померлого ОСОБА_5 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (Відповідач);

- донька померлого ОСОБА_5 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (Позивач).

Відповідачка, як другий з подружжя, що є живим, не отримувала Свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя ОСОБА_6 , її право власності на частку Садового будинку, який належав подружжю на праві спільної сумісної власності, у визначеному чинним законодавством України порядку не реєструвалося.

Нотаріус Київського міського нотаріального округу Дубенко К.Є. своєю Постановою за вих. № 15/02-31 від 05 лютого 2025 року відмовила Позивачці щодо оформлення її спадкових прав на 1/4 частку Садового будинку.

Позивачці роз`яснено, що на її ім`я не може бути видане свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частку Садового будинку, оскільки останньою не було подано оригінали правовстановлюючих документів на Садовий будинок (тобто, документів, що підтверджують склад спадкового майна).

Заперечуючи щодо позовних вимог, відповідачка ОСОБА_3 стверджувала, що спірний садовий будинок є її приватною власністю з огляду на таке.

В 1988 році ОСОБА_5 , залишив першу сім`ю, в якій народилася його донька ОСОБА_4 (позивачка) і ІНФОРМАЦІЯ_6 одружився з ОСОБА_13 , після укладення шлюбу - ОСОБА_3 (відповідачка).

Згідно довідки № 01-25 від 21.03.2025 року, виданої в.о. голови правління СТ «Нескучне», відповідач є членом садового товариства «Нескучне» (ділянка № 17 згідно внутрішньої нумерації Товариства) з моменту його створення у лютому 1988 року та по теперішній час, тобто до одруження з ОСОБА_5

18 травня 1999 року відповідачкою ОСОБА_3 оформлено право власності на вказану земельну ділянку площею 0,120 га, кадастровий № :03:030:0011, з цільовим призначенням - для ведення садівництва, яка розташована на території Козинської селищної ради Обухівського району Київської області на підставі Державного акту на право приватної власності на землю ГУ-КВ № 033658, який видано Козинською селищною радою народних депутатів Обухівського району Київської області 18 травня 1999 року та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2799.

В кінці 1987 року ОСОБА_8 ( ОСОБА_8 ), яка працювала з відповідачем на заводі «Арсенал», отримала позику від заводу «Арсенал» на закупівлю будівельних матеріалів для будівництва належного їй садового будинку (в іншому місці, не в СТ «Нескучне»). Залишки будівельних матеріалів (з/б фундаментні блоки та плити перекриття) були передані відповідачу в якості дарунку для будівництва садового будинку в СТ «Нескучне».

В зв`язку з відсутністю значних особистих коштів Відповідача на будівництво Садового будинку станом на кінець 1987 року, на Земельній ділянці Відповідачем встановлено тимчасовий дерев`яний будиночок та доставлені надані ОСОБА_8 будівельні блоки та плити перекриття, які в подальшому були використанні для будівництва Садового будинку.

Відповідачка зазначила, що не будувала довгий час свій Садовий будинок, оскільки ОСОБА_5 відмовлявся брати фінансову або іншу участь в будівництві, мотивуючи це тим, що Земельна ділянка оформлена не на нього персонально, про що публічно неодноразово заявляв у присутності знайомих ( ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_9 ) під час спільних заходів.

25.07.1991 року ОСОБА_9 , матір відповідача ( ОСОБА_9 ) склала заповіт на користь відповідача на належну їй квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (Квартира), а 06.11.1997 року відповідач за дорученням ОСОБА_9 продала зазначену квартиру за 7 045 грн. Вказана сума коштів була подарована ОСОБА_9 відповідачу для будівництва Садового будинку.

Одразу після продажу вищевказаної квартири, відповідач домовилась з ОСОБА_14 (займався будівництвом садових будинків в СТ «Нескучне») про будівництво Садового будинку за 1000 грн. Як підсобний працівник, в будівництві Садового будинку, був залучений його син, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_10 ( ОСОБА_10 ).

До 2005 року Садовий будинок був збудований за особисті кошти відповідача, отримані в подарунок від ОСОБА_9 після продажу Квартири та зареєстрований Обухівським бюро технічної інвентаризації на ім`я відповідача згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно б/н від 26.01.2006 року на підставі Рішення виконкому Козинської с/ради №141/30 від 02.11.2005 року.

Таким чином, у відповідності до п. 3 частини першої статті 57 С К України (майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто), Садовий будинок є особистою приватною власністю відповідачки.

Однак, суд не погоджується із позицією відповідача з огляду на таке.

Відповідно до частини 3 статті 368 ЦК України майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна чи майнових прав, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті чи оформлені (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 січня 2024 року у справі № 755/12204/18 (провадження № 61-2401св21); Постанова Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 462/518/18 (провадження N 61-13422св19)).

Відповідно до частини 1 статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (№ 14-130цс19) зазначила, що, вирішуючи спір про поділ майна подружжя, необхідно установити обсяг спільно нажитого майна, з`ясувати час та джерела його придбання.

Постановою Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 331/8757/14-ц (провадження № 61-20010св19) визначено, що статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: (1) час набуття майна; (2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц (провадження № 14-325цс18)

Отже, законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя воно було набуте чи оформлене.

Заперечуючи щодо позовних вимог, відповідачка також посилалась на покази свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , які зводяться до того, що будівництвом займалася виключно відповідач (керувала процесом будівництва, оплачувала будівельні матеріали і роботу будівельників, забезпечувала харчуванням). Померлий ОСОБА_5 відмовлявся брати фінансову або іншу участь в будівництві, мотивуючи це тим, що земельна ділянка оформлена не на нього персонально.

Обставину про правочин дарування у 1987 році громадянкою ОСОБА_8 будівельних матеріалів ОСОБА_3 відповідачка доводить лише особистими твердженнями. В, свою чергу, стандарт спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя достатньо високий і вимагає від сторони, яка має намір його спростувати, доказів, які б не просто були вірогіднішими, ніж у іншої сторони, а беззаперечно доводили б суду факт набуття власності за особисті кошти.

А, отже, навіть твердження свідків про відмову ОСОБА_5 за життя допомагати у будівництві садового будинку, не спростовують презумпцію правомірності правочину, оскільки дохід ОСОБА_5 в той період міг спрямовуватися на інші потреби сім`ї.

Різний рівень доходів подружжя також не може ставити під сумнів рівність їхніх часток відповідно до норм сімейного законодавства.

Також відповідачкою не доведено достатністю доказів факт передачі її матір`ю ОСОБА_9 грошових коштів від продажу квартири в м. Києві та їхнє спрямування саме на будівництво спірного садового будинку.

Інших доказів, які б безумовно переконали суд, що спірний садовий будинок є особистою приватною власністю, відповідачкою не надано, і як наслідок, останньою не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу.

Таким чином, суд вважає встановленим, що спірний садовий будинок, зареєстрований за відповідачкою, є фактично спадковим майном, яке повинно бути включене до загальної спадкової маси.

Відповідно до статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (стаття 1258 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до статті 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

На вищевказане звертає увагу Верховний суд, правова позиція якого викладена у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Стаття 1298 ЦК України передбачає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 8 ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, що підлягає реєстрації (крім земельної ділянки), може бути видане уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування спадкоємцям першої та другої черги за законом (як у випадку спадкування ними за законом, так і у випадку спадкування ними за заповітом) і за правом представлення на підставі правовстановлюючих документів та довідки зазначеного органу місцевого самоврядування з викладенням характеристики будівлі, на яку видається свідоцтво.

Відповідно до п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки ОСОБА_4 вчасно звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5 , тому відповідно до ст. 1267 ЦК України вона мають право на отримання у власність 1/4 частину садового будинку, загальною площею 100,7 кв.м., житловою площею 16,5 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності у порядку спадкування задовольнити.

Визнати в порядку спадкування право власності ОСОБА_4 на 1/4 частину садового будинку, загальною площею 100,7 кв.м., житловою площею 16,5 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 265 ЦПК України призначає судове засідання на 07 листопада 2025 року о 10 год. 40 хв. для вирішення питання про судові витрати та роз`яснює сторонам про право подати до 03 листопада 2025 року включно через електронний суд докази понесених судових витрат та/або заперечення щодо розміру судових витрат із виконання вимог ст. 83 ЦПК України.

Заходи забезпечення позову, вжиті згідно ухвали Обухівського районного суду Київської області від 27.02.2025 року, продовжують діяти протягом дев`яноста днів із дня набрання рішенням суду першої інстанції законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 03 листопада 2025 року.

Суддя Г.В.Висоцька