УХВАЛА

30 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 750/9875/25

провадження № 61-12671 ск25

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 липня 2025 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 09 вересня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про скасування ухвали суду про заміну сторони виконавчого провадження та про винесення окремої ухвали,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (далі - державний виконавець) про скасування ухвали суду про заміну сторони виконавчого провадження та про винесення окремої ухвали, в якій просив:

- визнати незаконними дії державного виконавця по виконавчому провадженню № НОМЕР_1 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором від 29 листопада 2007 року № 014/1349/5/07229;

- скасувати постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 07 серпня 2013 року по виконавчому провадженню № НОМЕР_1, яка не виконується, на підставі наданих доказів;

- скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 січня 2019 року за № 2806/2318/2012 про заміну сторони виконавчого провадження, у зв`язку із відсутністю юридично підтверджених підстав та передбаченого законом права, визнати TOB ФК «Сіті Фінанс», стороною виконавчого провадження № НОМЕР_1;

- винести окрему ухвалу, стосовно порушення законодавства приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черняком A. Л. відповідно частини першої статті 262 ЦПК України, як спосіб реагування на виявлені під час судового розгляду порушення законодавства або недоліки, у зв`язку із неналежним виконанням своїх службових обов`язків приватного нотаріуса, під час реєстрації змін до валютного кредитного договору від 29 листопада 2007 року № 014/1349/5/07229;

- спрямувати відповідні матеріали до ДБР для перевірки відповідності дій приватного нотаріуса законодавству України.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 липня 2025 року, залишеною без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 09 вересня 2025 року, скаргу ОСОБА_1 повернуто скаржнику.

Судові рішення мотивовано тим, що оскільки скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця, вчинену в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, в якому скаржник процесуального статусу сторони виконавчого провадження не має, то суд вважав, що скаржник не є суб`єктом права на подачу скарги в порядку статті 447 ЦПК України, тобто не може звертатись зі скаргами на дії державного виконавця в межах цього виконавчого провадження у порядку здійснення судового контролю за виконанням судових рішень.

09 жовтня 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку касаційну скаргу на вказані судові рішення (надійшла до суду 13 жовтня 2025 року), у якій просив їх скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суди попередніх інстанцій без належного ознайомлення з матеріалами справи та наданими доказами не змогли встановити статус скаржника у справі.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про її необгрунтованість, з огляду на таке.

Відповідно до положень статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Вказане є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За змістом статті 1, частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, в межах якої виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виходячи із норм статті 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Судами встановлено, що заявлені ОСОБА_1 вимоги у скарзі стосуються виконавчого провадження № НОМЕР_1 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором від 29 листопада 2007 року № 014/1349/5/07229, у якому скаржник не є стороною.

Стороною вказаного виконавчого провадження є ОСОБА_2 .

Встановивши, що ОСОБА_1 звернувся із скаргою на бездіяльність державного виконавця, вчинену в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 у якому він не є стороною виконавчого провадження, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 не є суб`єктом права на подачу такої скарги в порядку статті 447-1 ЦПК України, тобто не може звертатись зі скаргою на дії державного виконавця у рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1, та обґрунтовано повернули йому скаргу.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2023 року у справі № 463/2924/22, від 26 квітня 2023 року у справі № 463/2923/22, від 03 травня 2023 року у справі № 463/3251/22.

Посилання заявника на те, що суди першої та апеляційної інстанції розглянули в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального провадження, колегія суддів відхиляє, оскільки скаргу не було розглянуто по суті, а повернуто скаржнику.

Аргументи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержанням норм процесуального права та зводяться до незгоди з висновками судів і тлумачення на свій розсуд норм процесуального права.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_1 , які аналогічні доводам його апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки ґрунтуються на незгоді з фактичними обставинами, встановленими судами першої та апеляційної інстанцій, зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. Вказане правило застосовується судом касаційної інстанції і при оскарженні постанови суду апеляційної інстанції, яка прийнята за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування положень статті 447-1 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, наслідки розгляду такої скарги не мають значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення апеляційної інстанції, тому є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.

Керуючись частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 липня 2025 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 09 вересня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про скасування ухвали суду про заміну сторони виконавчого провадження та про винесення окремої ухвали.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара