Провадження № 2/750/842/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

судді - Рахманкулової І.П.,

секретаря Левченка К.С.,

за участі представника позивача Селюха А.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Допи В.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в :

у грудні 2024 року ОСОБА_2 через свого представника адвоката Селюха А.В. засобами поштового зв`язку звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що дорівнює різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в сумі 364019 грн. 85 коп., а також витрати за проведення автотоварознавчого дослідження, в розмірі 8000 грн., а разом 372019 грн. 85 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 07.09.2024 о 12 год. 50 хв. в м. Чернігові по проспекту Левка Лук`яненка, 6 ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Kia Sportage», д.н.з. НОМЕР_1 , зі сторони вул. Шевченка в бік вул. Захисників України, та змінюючи напрямок руху, виконуючи маневр перестроювання, не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, в результаті чого трапилось зіткнення з автомобілем марки «Audi А4», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням позивача, який рухався в попутному напрямку. Згідно з постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 листопада 2024 року у справі №750/13105/24 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальніості за ст. 124 КУпАП з накладенням стягнгення у вигляді штрафу. Внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав механічні ушкодження. Згідно зі звітом № 1095 від 03.10.2024 вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням автомобіля марки Audi А4, дорівнює ринковій вартості автомобіля до ДТП, тобто в непошкодженому стані та складає 837608 грн. 63 коп. Відповідно до звіту № 1301 від 19.12.2024 ринкова вартість автомобіля марки Audi А4, в пошкодженому стані на дату оцінки складає 316088 грн. 78 коп. Різниця між вартістю автомобіля марки Audi А4 до та після ДТП складає 521519 грн. 85 коп. (837608 грн. 63 коп. 316088 грн. 78 коп.). На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна». 27.09.2024 ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» виплатило позивачу страхове відшкодування в узгодженому розмірі в сумі 150000 грн. 00 коп. Проте, розмір матеріального збитку перевищує розмір страхового відшкодування, у зв`язку із чим позивачем відповідачу направлено претензію, яка станом на час подання цього позову відповідачем не задоволена. Отже, сума страхового відшкодування є недостатньо для відновлювального ремонту автомобіля. У зв`язку з викладеним, позивач просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у вигляді різниці між фактичним розміром шкоди і лімітом відповідальності страховика в сумі 364019 грн. 85 коп. (521519 грн. 85 коп. розмір матеріального збитку - 160000 грн. - ліміт страхової виплати + 2500 грн., франшиза) та витрати за проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 8000 грн., а разом 372019 грн. 85 коп.. А також стягнути з відповідача понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 січня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи.

21.02.2025 представник відповідача адвокат Допа В.І. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що з метою з`ясування та дослідження обставин ДТП, представник відповідача звернулася до судового експерта Півня В.В. із заявою щодо проведення автотехнічної експертизи у даній справі, за висновком якої підтверджено, що дії водія ОСОБА_2 , з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди, а тому у відповідача не виникає обов`язку відшкодування шкоди (збитків) позивачу, у зв`язку з ДТП, що трапилась 07.09.2024. Окрім цього, відповідач повністю не погоджується із висновками, викладеними у звітах № 1095 від 03.10.2024 та № 1301 від 19.12.2024 складеними суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 та повністю заперечує розмір заявлених у позові збитків. Відповідач вважає, що розмір збитку, визначеного у звіті № 1095 від 03.10.2024 є суттєво завищеним, а ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу, визначена у звіті № 1301 від 19.12.2024 заниженою. А тому, обидва звіти, складені з порушенням порядку й методики їх нарахування.

Відповідач вважає, що позивач не довів наявності причинного зв`язку між діями водія ОСОБА_1 та збитками, заподіяними ОСОБА_2 у зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди, також не має належних доказів щодо підтвердження вартості реальних збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу позивача внаслідок ДТП. Судова автотоварознавча експертиза для визначення розміру збитків не проведена, а звіт про оцінку вартості матеріального збитку є неналежним доказом, складений з порушенням порядку й методики їх нарахування, а тому представник відповідача просила відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі.

01.05.2025 представник позивача адвокат Селюх А.В. надіслав до суду відповідь на відзив на позовну заяву та додаткові письмові пояснення по справі, в яких просив визнати недопустимим і не належним письмовим доказом висновок судового експерта Півня В.В. від 21.02.2025 № 003-02(Е)/25, посилаючись на те, що в порушення п.4.12 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень у вступній частині висновку експерт не зазначив про попередження (обізнаність) експерта про кримінальну відповідальність за відмову від надання висновку за ст.285 КК України. Крім того, експерт Півень В.В. вирішив питання, які виходять за межі його компетенції, а саме кваліфікації судового експерта за експертною спеціальністю 10.1, а тому просив суд визнати недопустими і неналежним письмовим доказом висновок судового експерта Півня В.В. від 21.02.2025 №003-02 (Е)/25.

09.05.2025 представник відповідача подала до суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву позивача та додаткові письмові пояснення по справі, в яких зазначила, що посилання сторони позивача на те, що висновок експерта № 003-02(Е)/25 є неналежним та недопустимим доказом позбавлені обґрунтування, є надуманими і помилковими, оскільки даний висновок стосується самого предмета доказування і отриманий та складений у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому просила відхилити наведені аргументи представника позивача, наведені останнім у відповіді на відзив.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Селюх А.В. позов підтримав та просив суд його задовольнити з підстав, зазначених у позові.

Відповідач та його представник адвокат Допа В.І. проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що винним у вчиненні ДТП є саме позивач, який рухався з перевищенням швидкості і саме його дії знаходяться в причинно наслідковому зв`язку з виниклою шкодою, що підтверджено висновком судового експерта Півня В.В. від 21.02.2025 №003-02 (Е)/25, а тому відповідач не має обов`язку відшкодувати шкоду позивачу.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

07.09.2024 о 12 год. 50 хв. в м. Чернігові по проспекту Левка Лук`яненка, 6 ОСОБА_1 керував автомобілем марки Kia Sportage, д.н.з. НОМЕР_1 , та змінюючи напрямок руху, виконуючи маневр перестроювання не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, в результаті чого трапилось зіткнення з автомобілем марки Audi А4, д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 листопада 2024 року у справі №750/13105/24 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. Постановою Чернігівського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 листопада 2024 року залишено без змін (а.с. 15-20).

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» (а.с. 21).

Згідно звіту № 1095 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 03.10.2024, вартість збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу власнику автомобіля марки Audi А4 (д.н.з. НОМЕР_2 ), внаслідок ДТП складає 837608 грн. 63 коп., вартість відновлювального ремонту складає 1000751 грн. 47 коп. з ПДВ, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу складає 541189 грн. 66 коп. з ПДВ, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу без ПДВ складає 450991 грн. 39 коп. (а.с. 24-30).

Актом виконаних робіт № 438 від 03 жовтня 2024 року підтверджується, що виконавець ФОП ОСОБА_3 надав замовнику ОСОБА_2 послугу зі складання звіту з оцінки майна на суму 5000 грн., копією платіжної інструкції № 0.0..1 від 16.09.2024 підтведжується оплата вказаних послуг (а.с. 113, 114).

Відповідно до звіту № 1301 про оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу в пошкодженому стані від 19.12.2024, ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу марки Audi А4 (д.н.з. НОМЕР_2 ), внаслідок ДТП складає 316088 грн. 78 коп. (а.с. 83-89).

Актом виконаних робіт № 462 від 19 грудня 2024 року підтверджується, що виконавець ФОП ОСОБА_3 надав замовнику ОСОБА_2 послугу зі складання звіту з оцінки майна на суму 3000 грн., копією платіжної інструкції № 1.82169485.1 від 13.12.2024 підтведжується оплата вказаних послуг (а.с. 111, 112).

На підставі заяви позивача від 20.09.2024, ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» компенсувала йому заподіяну шкоду в узгодженому між страхувальником та страховиком розмірі 150000 грн. (при ліміті відповідальності страховика в розмірі 160000 грн.), за мінусом франшизи в розмірі 2500 грн. (а.с. 22, 23).

Оскільки відповідач переконаний, що у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 07.09.2024, винним є саме позивач, який порушив правила дорожнього руху і щодо якого не було складено протоколу, а тому представник відповідача звернулася до судового експерта Півня В.В. із заявою про надання висновку експерта з автотехнічної експертизи з дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди в цивільній справі № 750/18467/24 (а.с. 156-159).

На підставі заяви представника відповідача, адвоката Допи В.І. було укладено договір № 003-02(Е)/25 від 20.02.2025 про надання експертних послуг та висновку експерта в цивільній справі № 750/18467/24, відповідно до якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується з заявою замовника якісно та в строк надати експертні послуги, щодо надання в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідко ДТП, висновку експерта з автотехнічної експертизи з дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди, з питань, зазначених в заяві замовника (а.с. 160-165).

Відповідно до висновку судового експерта Півня В.В. № 003-02(Е)/25 від 21.02.2025, експерт дійшов наступних висновків:

1.Пояснення ОСОБА_2 , надані в судовому засіданні в тій частині, що він рухався на автомобілі Audi А4 д/н НОМЕР_2 зі швидкістю 70 км/год, потім скинув швидкість до 50 км/год та почав екстрено гальмувати на відстані 20 м до автомобіля KIA Sportage д/н НОМЕР_1 , коли останній почав перестроювання в його смугу руху є технічно неспроможним.

2.В даній дорожній обстановці водій автомобіля Audi А4 д/н НОМЕР_2 ОСОБА_2 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.4., п. 12.9. б) Правил дорожнього руху України, обираючи швидкість руху в населеному пункті не більше 50 км/год.

Дії водія ОСОБА_2 в обставинах досліджуваної пригоди не відповідали вимогам п. 12.4., п. 12.9. б) Правил дорожнього руху України.

3.В обставинах досліджуваної пригоди водій автомобіля Audi А4 д/н НОМЕР_2 ОСОБА_2 мав технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вимог п. 12.4., п. 12.9. б) Правил дорожнього руху України та застосування робочого (плавного) гальмування, тобто, застосування звичайних експлуатаційних прийомів керування транспортним засобом.

4.За умов дотримання водієм ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України, зокрема, в частині дотримання граничної межі швидкості руху на ділянці скоєння пригоди в населеному пункті відповідно до вимог п. 12.4., п. 12.9. б) Правил дорожнього руху України водій автомобіля KIA Sportage д/н НОМЕР_1 ОСОБА_1 , здійснючи маневр перестроювання з середньої смуги в ліву, з технічної точки зору не створював би небезпеку для руху водію ОСОБА_2 .

За таких підстав, в діях водія ОСОБА_1 невідповідності вимогам п. 10.1., п. 10.3. ПДР України з технічної точки зору не вбачається.

5.Технічною причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди були дії водія ОСОБА_2 , пов`язані з невідповідністю вимогам п.п. 12.4., 12.9. б) Правил дорожнього руху України (а.с. 166-188).

Оцінюючи наданий відповідачем висновок судового експерта Півня В.В. від 21.02.2025 №003-02 (Е)/25, суд не може прийняти його в якості доказу вини позивача у вчиненні ДТП, що мало місце 07.09.2024, оскільки обставини ДТП та вина відповідача ОСОБА_1 у його вчиненні доведена постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 листопада 2024 року у справі №750/13105/24, якою саме ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. Не погодившись із постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 через свого захисника адвоката Хайтова П.В., звертався з апеляційною скаргою на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 листопада 2024 року, в якій наводив ті самі доводи, що винним у вчиненні ДТП є саме водій ОСОБА_2 , який порушив правила дорожнього руху, перевищив швидкість і саме його дії стали причиною даної дорожньо транспортної пригоди.

Перевіривши доводи ОСОБА_1 , надавши правову оцінку наявним у справі доказам, Чернігівський апеляційний суд своєю постановою від 10.12.2024 залишив без змін постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 листопада 2024 року.

Таким чином, судовим рішенням встановлена вина ОСОБА_1 у вчиненні ДТП, що мала місце 07.09.2024 за участю автомобілів під керуванням позивача та відповідача, саме його притягнуто да адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, а тому доводи ОСОБА_1 про те, що винним у вчиненні ДТП є ОСОБА_2 , є безпідстапвними.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Пунктом 2.1 статті 2 Закону №1961- IV передбачено, що якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Вказана норма кореспондується зі частиною другою статті 999 ЦК україни, якою встановлено, що до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

У спорах пов`язаних із відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів норми Закону №1961- IV є спеціальними, а цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

За вимогами статті 3 Закону №1961- IV, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону №1961- IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди).

Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (у договірному зобов`язанні ним є страховик).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону №1961- IV страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Разом із тим, згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону №1961- IV страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо за рахунок потерпілої особи (її представника), то сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

У справі № 569/13697/15-ц Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (постанова від 21 березня 2018 року), залишаючи без змін рішення апеляційного суду, звернув увагу, що позивач підписав заяву про виплату страхового відшкодування і погодився із розміром та способом здійснення страхового відшкодування, який був визначений на той час страховиком відповідно до положень пункту 36.2 статті 36 Закону №1961- IV. Однак суд першої інстанції, стягуючи зі страховика на користь позивача різницю між страховою виплатою та розміром шкоди, з огляду на наявність заяви про страхове відшкодування із погодженим сторонами розміром страхового відшкодування, дійшов необґрунтованого висновку про покладення на страховика обов`язку такої виплати.

Також у справі №333/2096/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду (постанова від 10 червня 2020 року), скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій в частині стягнення зі страховика майнової шкоди, виходив із того, що страховик та потерпілий дійшли згоди про розмір страхового відшкодування, що підтверджено відповідною заявою позивача.

Подібну правову позицію Верховний Суд висловив також у постанові від 13 грудня 2023 року у справі № 759/28079/21, провадження №61-5522св23 та у постанові від 21 квітня 2025 року у справі №127/2551/23, провадження №61-16079св24.

У розглядуваній справі судом встановлено, що 20 вересня 2024 року ОСОБА_2 узгодив з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» розмір страхового відшкодування в сумі 150000 грн. при ліміті відповідальності страховика в розмірі 160000 грн. (а.с. 22).

У своїй заяві про страхове відшкодування від 20.09.2024 ОСОБА_2 вказав, що з сумою страхового відшкодування у розмірі 150000 грн. він погоджується. Про франшизу по полісу серії ЕР № 221813511 в розмірі 2500 грн. повідомлений. Після виплати страхового відшкодування претензій до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» мати не буде, але сума збитків є значно більша і він буде їх стягувати з винної особи (а.с. 22).

ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» здійснило виплату позивачу узгодженого розміру страхового відшкодування (а.с. 23).

Наданими позивачем доказами підтверджено, що шкода, завдана позивачу, перевищує ліміт відповідальності страховика, а тому він звернувся з позовом про повне відшкодування шкоди відповідачем, який рішенням суду визнаний винним у вчиненні ДТП.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Оцінивши наявні у справі докази, зокрема, висновки звіту № 1095 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 03.10.2024, згідно якого встановлено, що вартість збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу власнику автомобіля марки Audi А4 (д.н.з. НОМЕР_2 ), внаслідок ДТП складає 837608 грн. 63 коп., а згідно звіту № 1301 про оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу в пошкодженому стані від 19.12.2024, ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу марки Audi А4 (д.н.з. НОМЕР_2 ), внаслідок ДТП складає 316088 грн. 78 коп., суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача має бути стягнута різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в межах ліміту відповідальності страховика в сумі 364019 грн. 85 коп. (521519 грн. 85 коп. (розмір матеріального збитку) - 160000 грн. (ліміт страхової виплати) + 2500 грн. (франшиза)).

Також з відповідача на користь позивача в порядку ст.22 ЦК України підлягають відшкодуванню витрати в розмірі 8000 грн. на оплату двох звітів суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_3 , оскільки позивач був змушений здійснити ці витрати для відновлення свого порушеного права з метою встановлення розміру заподіяної йому шкоди у зв`язку з пошкодженням належного позивачу автомобіля у ДТП, винним у якому визнано згідно рішення суду саме відповідача (а.с.112,114)

Доводи представника відповідача щодо неналежності поданих позивачем доказів на підтвердження розміру заподіяної йому шкоди, суд не може прийняти до уваги, так як відповідач, виходячи з принципу змагальності цивільного судочинства, не надав суду доказів на спростування поданих позивачем доказів, хоча судом, відповідно до п.3 ч.5 ст.12 ЦПК України, було роз`яснено відповідачу та його представнику право подати докази на спростування доводів позивача щодо розміру шкоди чи клопотати перед судом про призначення у справі судової експертизи, але таких доказів стороною відповідача суду надано не було.

Також, у зв`язку з наявністю підстав для задоволення позову, позивачу мають бути відшкодовані понесені у справі витрати по сплаті судового збору та на правничу допомогу.

Право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України.

За приписами статей 133, 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачу правничу допомогу надавав адвокат Селюх А.В. на підставі договору про надання правничої допомоги від 23.12.2024 та виданого на підставі цього договору ордеру серії СВ № 1111480 від 26 грудня 2024 року (а.с. 115, 117).

Згідно платіжної інструкції № 0.0..1 від 23.12.2024 позивач сплатив згідно договору про надання правничої допомоги від 23.12.2024 адвокату 10000 грн. (а.с. 119).

Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Така ж позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц.

Оскільки позивачем документально підтверджено понесення витрат на оплату правничої допомоги, відповідачем у поданих процесуальних документах не зазначено про неспівмірність таких витрат та не заявлено клопотання про їх зменшення, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу у даній справі в сумі 10000 грн., вважаючи таку суму співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи.

Також, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись статтями 13, 81, 83, 133, 141, 258, 259, 265, 273, 279, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) до ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 372019 грн. 85 коп. в рахунок відшкодування майнової (матеріальної) шкоди, завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3720 грн. 20 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору та 10000 грн. у відшкодування витрат на правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 24.10.2025.

Суддя