КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2025року місто Київ

справа № 755/10515/25

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Рейнарт І.М.

за участю секретаря судового засідання -Балкової А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 17 червня 2025 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Хромової О.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року позивач звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь заборгованість у розмірі 30000 доларів США та 3% річних у розмірі 566,60 доларів США.

Разом з позовною заявою представником позивача було подано заяву про забезпечення позову, в якій остання просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на транспортні засоби, які належать відповідачу:

Volvo FH, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , особливі відмітки: спеціалізований вантажний сідловий тягач, рік випуску 2014;

Merceron M-343RD, реєстраційний номер НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , особливі відмітки: спеціалізований напівпричіп Н/ПР ЦИСТЕРНА, рік випуску 2002.

Обгрунтовуючи вказану заяву представник позивача посилалася на те, що у випадку задоволення позову та звернення стягнення рішення суду до примусового виконання, суми від реалізації таких транспортних засобів буде достатньо для погашення заборгованості відповідача. Водночас, ризик відчуження вказаного майна, за умови невжиття заходів забезпечення позову, є постійним.

Вказувала, що зі свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів вбачається, що відповідні свідоцтва видані ТОВ «Бриджер Експрес», однак, товариство не є власником вказаних транспортних засобів, тобто, майно перебуває у користуванні товариства.

За даними РЦС ГЦС МВС в місті Києві від 09 травня 2025 року ТОВ «Бриджер Експрес» видано свідоцтво про реєстрацію для поїздки за кордон НОМЕР_5 на транспортний засіб Volvo FN, номерний знак НОМЕР_6 , також ТОВ «Бриджер Експрес» видано свідоцтво про реєстрацію для поїздки за кордон НОМЕР_7 на транспортний засіб напівпричіп Merceron, номерний знак НОМЕР_8 . Відомості про ТОВ «Бриджер Експрес» внесені до ЄЛРТЗ як про особу, що може користуватися вказаними транспортними засобами згідно з договором оренди від 22 грудня 2023 року № 1122.

Зазначала, що відповідач спочатку передав транспортні засоби в користування третій особі строком до 22 грудня 2028 року, а після цього власноручно склав розписку, згідно якої передав ці ж транспортні засоби у заставу з можливістю подальшого переходу майна у власність в рахунок погашення боргу за розпискою. Вказане свідчить про суперечливу поведінку та недобросовісність відповідача.

Вважає, що на підставі вказаних свідоцтв про реєстрацію спірні транспортні засоби можуть безперешкодно покинути територію України, що значно утруднить звернення стягнення на них.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 червня 2025 року у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просила ухвалу суду першої інстанції скасувати, заяву задовольнити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що на підтвердження факту отримання грошових коштів від позивача в сумі 30 000,00 доларів США ОСОБА_3 склав розписку від 13вересня 2024 року.

Згідно із розпискою відповідач надав в заставу автомобіль Volvo FH, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та напівпричіп Merceron, реєстраційний номер НОМЕР_3 , які на день видачі розписки знаходились в місті Києві по вул. Зрошувальна, 9.

Вказувала, що право власності відповідача на вказані транспортні засоби підтверджується листом РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві № 31/26/21/937-аз/03-2025-901-2025 від 05 травня 2025 року.

Зазначала, що накладення судом арешту на ТЗ, належні відповідачу, спроможне забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, оскільки позивач матиме можливість звернути стягнення на арештовані ТЗ в рахунок погашення боргу, а сум від реалізації вказаного рухомого майна в разі звернення на нього стягнення в межах виконавчого провадження буде достатньо для погашення заборгованості перед позивачем. При цьому виходячи із змісту розписки, саме ці транспортні засоби відповідач мав намір передати у власність позивача у разі неповернення грошових коштів за розпискою.

Посилалася на те, що вказаний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача та/або ТОВ «Бриджер Експрес» як орендаря ТЗ, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника та/або ТОВ «Бриджер Експрес» як орендаря ТЗ, а обмежується лише можливість розпорядження ним.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірні транспортні засоби передані в користування третій особі - ТОВ «Бриджер Експрес» на підставі договору оренди від 22 грудня 2023 року №1122, використовуються у господарській діяльності товариства, ТОВ «Бриджер Експрес» не залучено до складу учасників справи, водночас, застосування заходів забезпечення позову матиме вплив на права та обов`язки товариства, а також на можливість здійснення останнім господарської діяльності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Правова природа та загальні принципи щодо забезпечення позову закріплені в Главі 10 ЦПК.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексузаходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У частині 1 ст.150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову.

Верховний Суд у постановах від 31 липня 2024 року в справі №623/2015/21, від 29 липня 2024 року в справі №761/80/23, від 15 липня 2024 року в справі №361/5905/23 виснував, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності доводів заявника щодо забезпечення позову; збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимогти, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення в разі невжиття таких заходів.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язуєпри розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно з п.п.1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виник спір з приводу стягнення грошових коштів, пов'язаних із несвоєчасним виконанням відповідачем умов боргової розписки.

Обґрунтовуючи необхідність застосування заходів забезпечення позову, представник позивача зазначав, що в рахунок забезпечення виконання зобов`язань за розпискою відповідач передав ОСОБА_1 транспортні засоби: Volvo FN, номерний знак НОМЕР_6 ; напівпричіп Merceron, номерний знак НОМЕР_8 у заставу. Окремий договір застави між сторонами укладено не було.

Вказував, що станом на дату звернення до суду з даним позовом прострочення виконання зобов`язання за розпискою складає понад 200 календарних днів. Ризик відчуження відповідачем майна за умови невжиття заходів забезпечення позову є постійним.

Зі свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів Volvo FN, номерний знак НОМЕР_6 та напівпричіпа Merceron, номерний знак НОМЕР_8 вбачається, що відповідні свідоцтва видані ТОВ «Бриджер Експрес», однак, товариство не є власником вказаних транспортних засобів, тобто, майно перебуває у користуванні зазначеного товариства.

Вказані свідоцтва видані 22 грудня 2023 року.

З листа РЦС ГЦС МВС в місті Києві від 09 травня 2025 року вбачається, що відомості про ТОВ «Бриджер Експрес» внесені до ЄДРТЗ як про особу, що може користуватися вказаними транспортними засобами згідно з договором оренди від 22 грудня 2023 року №1122. ТОВ «Бриджер Експрес» видано свідоцтво про реєстрацію для поїздки за кордон НОМЕР_5 на транспортний засіб Volvo FN та свідоцтво про реєстрацію для поїздки за кордон НОМЕР_7 на транспортний засіб напівпричіп Merceron.

Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, не залучених до участі у справі. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Таким чином, спірні транспортні засоби Volvo FN, номерний знак НОМЕР_6 та напівпричіп Merceron, номерний знак НОМЕР_8 , передані в користування третій особі - ТОВ «Бриджер Експрес» на підставі договору оренди від 22 грудня 2023 року №1122, останні використовуються у господарській діяльності товариства. Відповідні відомості внесено до Єдиного державного реєстру транспортних засобів.

ТОВ «Бриджер Експрес» не залучено до складу учасників справи.

Судовий захист повинен бути ефективним, що вимагає ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту матиме вплив на права та обов`язки товариства, а також на можливість здійснення останнім господарської діяльності та виконання договору оренди від 22 грудня 2023 року №1122, який було укладено ще до укладення між сторонами розписки.

Таким чином, заявлений спосіб забезпечення позову призведе до обмеження прав особи, яка не є учасником справи, порушення балансу приватного та суспільного інтересу та свідчить про його неспіврозмірність заявленим вимогам.

А відтак, доводи апеляційної скарги про те, що вказаний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача та/або ТОВ «Бриджер Експрес» як орендаря ТЗ, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника та/або ТОВ «Бриджер Експрес» як орендаря ТЗ, а обмежується лише можливість розпорядження ним спростовуються вищевикладеним.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову є законним та обґрунтованим.

Оскільки, ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 17 червня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 29 жовтня 2025 року.

Головуючий:

Судді: