ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2865/23
Провадження №4-с/477/4/25
УХВАЛА

про відмову у задоволенні скарги та

закриття провадження по скарзі в частині

31 жовтня 2025 року м. Миколаїв

Вітовський районний суд Миколаївської області у складі головуючого судді Глубоченка С.М., за участі секретаря судового засідання Резуник Т.В.,учасників судового провадження:

представника скаржника Одинцової В.І.,

стягувача ОСОБА_1 ,

представника Корабельного відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Лашкова Б.А.,

розглянувши скаргу ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Корабельного відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), заінтересована особа: ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

06 жовтня 2025 року адвокатом Одинцовою В.І. в інтересах ОСОБА_2 подано скаргу на дії головного державного виконавця Корабельного відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), у якій остання просить суд визнати протиправними дії головного державного виконавця Ланцової Олени Вікторівни щодо відмови у закінченні виконавчого провадження №78726325 від 30 липня 2025 року, оформленої листом від 25 вересня 2025 року №129638; зобов`язати ОСОБА_3 винести постанову про закінчення виконавчого провадження №78726325 від 30 липня 2025 року; визнати протиправними дії ОСОБА_3 щодо складання Вимоги державного виконавця від 23 вересня 2025 року; визнати протиправною та скасувати постанову ОСОБА_3 від 04 вересня 2025 року про арешт коштів боржника та постанову ОСОБА_3 від 23 вересня 2025 року про накладення штрафу.

В обґрунтування скарги посилається на те, що в на виконані Корабельного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження №78726325, яке розпочате на підставі виконавчого листа 477/2865/23 виданого 28 липня 2025 року Вітовським районним судом Миколаївської області, за яким ОСОБА_2 зобов`язано спростувати поширену нею інформацію відносно ОСОБА_1 .

Однак, до відкриття провадження за вищевказаним виконавчим листом, боржником, попри незгоду з судовим рішенням, у добровільному порядку виконано рішення Вітовського районного суду Миколаївської області від 13 березня 2025 року у спосіб, вказаний в резолютивній частині рішення суду.

Після відкриття виконавчого провадження, ОСОБА_2 08 вересня 2025 року звернулася до державного виконавця Ланцової Олени Вікторівни з наданням відомостей про виконання судового рішення, а 19 вересня 2025 року подала заяву про закінчення цього виконавчого провадження, з огляду на виконання судового рішення у повному обсязі.

Разом з тим, як вказує скаржник, державний виконавець, листом від 25 вересня 2025 року, повідомила ОСОБА_2 про те, що станом на 23 вересня 2025 року рішення суду не виконано, про що надано відповідний акт, а також постановою від цього ж числа накладено на ОСОБА_2 штраф у розмірі 1700 грн за невиконання рішення суду в установлений строк без поважних причин.

Вважаючи, що дії державного виконавця виходять за межі повноважень, що надані їй Законом України «Про виконавче провадження», ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця Корабельного відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Ланцової Олени Вікторівни в поряду, визначеному розділом VII ЦПК України.

Ухвалою суді від 07 жовтня 2025 року скаргу ОСОБА_2 в частині визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Ланцової Олени Вікторівни від 04 вересня 2025 року про арешт коштів боржника - залишено без розгляду, а в решті скаргу ОСОБА_2 прийнято до провадження та призначити її до розгляду за участі заявника, представника Корабельного відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) та стягувача.

09 жовтня 2025 року до суду надійшло заперечення стягувача у виконавчому провадженні ОСОБА_1 , у якій останні вказує, що спосіб виконання рішення суду здійснений ОСОБА_2 не відповідає способу та порядку, що визначений рішенням Вітовського районного суду Миколаївської області від 13 березня 2025 року, так як ОСОБА_2 створила новий обліковий запис та групу в соціальній мережі «Fecebook» з назвою «Наша Шевченківська ОТГ», у якій відсутні інші учасники де й здійснила спростування поширеної нею інформації відносно останнього, обмеживши доступ до цього допису. Вважає, що дії державного виконавця відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та просить у задоволення скарги відмовити.

У своїй відповіді на заперечення ОСОБА_1 від 14 жовтня 2025 року ОСОБА_4 , діючи в інтересах та від імені ОСОБА_2 вказує, що боржник у цьому виконавчому провадженні виконала рішення суду в єдино-можливий спосіб відповідно до приписів резолютивної частини судового рішення, у спосіб найбільш наближений до поширення неострівної інформації, шляхом створення нового облікового запису в соціальній мережі «Fecebook» - Nuta Nuta та нової групи « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Відсутність учасників у цій групі від неї не залежить. Докази в підтвердження виконання судового рішення нею надано державному виконавця, після чого ОСОБА_1 , самостійно розтлумачивши судове рішення почав вимагати розміщення відповідного посту в різних соціальних групах. Вважає, що ОСОБА_2 повністю виконала судове рішення тому вважає, що наявні підстави для закриття виконавчого провадження.

Не погоджуючись з вимогами скарги, представником Корабельного відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Лашковим Б.А. 23 жовтня 2025 року подано свої заперечення проти скарги ОСОБА_2 , в яких вказує, що дії державного виконавця відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а спосіб виконання рішення суду здійснений ОСОБА_2 не відповідає порядку, визначеному рішенням суду від 13 березня 2025 року.

Зазначає, що в даному випадку ОСОБА_2 зобов`язана від свого імені опублікувати пост в соціальній мережі «Fecebook» з текстом, що вказаний у резолютивній частині судового рішення. Оскільки спосіб виконання судового рішення, здійснений скаржником не відповідає способу, що визначений у рішенні суду, тому дії державного виконавця щодо відмови у закінченні виконавчого провадження, складання Вимоги від 23 вересня 2025 року та винесення постанови від 23 вересня 2025 року про накладення штрафу вчиненні з метою спонукання ОСОБА_2 до виконання судового рішення та відповідають приписам Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, вказує, що вимоги скарги в частині, що стосується оскарження постанови виконавця про накладення штрафу підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства, а вирішення питання про закриття виконавчого провадження відноситься до дискреційних повноважень державного виконавця, тому не можуть вирішуватися судом в порядку судового контролю за виконанням судового рішення. Просить у задоволення скарги відмовити.

27 жовтня 2025 року ОСОБА_4 , діючи в інтересах та від імені ОСОБА_2 у своїй відповіді на заперечення представника Корабельного відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Лашкова Б.А. вказує, що представник органу державної виконавчої служби у своїх запереченнях на власний розсуд тлумачить відповідне судове рішення, вимагаючи від неї вчинення дій, що не визначені цим рішенням. Наголошує, що ОСОБА_2 виконала рішення суду в єдино-можливий спосіб відповідно до приписів резолютивної частини судового рішення, який не суперечить резолютивній частині судового рішення.

Оскільки вимоги скарги Нечай А.П. є взаємопов`язаними між собою, вважає неналежними доводи представника Корабельного відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) про розгляд скарги в частині скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу за правилами адміністративного судочинства.

Крім того вважає помилковими доводи представника органу виконавчої служби, щодо відсутності повноважень у суду зобов`язати державного виконавця вчинити певні дії, з огляду на приписи статті 451 ЦПК України

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали скарги, матеріали виконавчого провадження, з`ясувавши фактичні обставини справи та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне

У провадженні Вітовського районного суду Миколаївської перебувала справа №477/2865/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації.

Рішенням суду від 13 березня 2025 року, яке залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 29 травня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено; визнано недостовірною і такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , в соціальній мережі «Facebook» в загальнодоступній соціальній групі «Наша Шевченківська ОТГ під іменем користувача « ІНФОРМАЦІЯ_3 », а саме пост з текстом « ОСОБА_5 колишній директор клубу села Шевченкове Миколаївської області здає позиції наших військ рашистам» та зобов`язано ОСОБА_2 спростувати поширену нею інформацію відносно ОСОБА_1 , шляхом розміщення в соціальній мережі «Facebook» від свого імені посту із текстом відповідного змісту; стягнуто з відповідача моральну шкоду та вирішено питання розподілу судових витрат.

28 липня 2025 року Вітовським районним судом Миколаївської області ОСОБА_1 видано виконавчий лист №477/2865/23, яким зобов`язано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 спростувати поширену нею ІНФОРМАЦІЯ_2 інформацію відносно ОСОБА_1 , у спосіб, яким вона була поширена, а саме шляхом розміщення протягом п`яти днів з дня набрання рішенням суду законної сили в соціальній мережі «Facebook» від свого імені посту із текстом наступного змісту «Я, ОСОБА_2 , жителька села Шевченкове Миколаївського району Миколаївської області, вчитель Шевченківського ліцею, ІНФОРМАЦІЯ_2 , в соціальній мережі «Fecebook», в групі «Наша Шевченківська ОТГ» опублікувала пост, в якому безпідставно обмовила жителя мого села ОСОБА_1 у здачі позицій ворогові».

На підставі заяви ОСОБА_1 від 29 липня 2025 року, головним державним виконавцем Корабельного відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Ланцовою О.В. 30 липня 2025 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №78726325.

Вказаною постановою, на виконання вимог Закону України «Про виконавче провадження» боржнику ОСОБА_2 надано десять робочих днів для виконання рішення суду.

04 вересня 2025 року головним державним виконавцем відділу Ланцовою О.В. з метою виконання судового рішення від 13 березня 2025 року накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_2 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору виконавця, витрат виконавчого провадження та штрафів, яка становить 32350 грн.

У свою чергу, за матеріалами скарги встановлено і те, що 08 вересня 2025 року ОСОБА_2 подано державному виконавцю заяву про долучення до матеріалів виконавчого провадження відомостей про виконання рішення суду в частині розміщення тексту, який спростовує раніше поширену відносно ОСОБА_1 неправдиву інформацію з наданням електронних доказів такого виконання рішення суду.

19 вересня 2025 року ОСОБА_2 подала державному виконавцю заяву, у якій посилаючись на фактичне виконання судового рішення від 13 березня 2025 року до часу відкриття виконавчого провадження, просила закрити виконавче провадження №78726325 від 30 липня 2025 року та зняти арешт з її рахунку.

23 вересня 2025 року державним виконавцем Ланцовою О.В. складено акт державного виконавця, яким встановлено, що боржником ОСОБА_2 рішення суду не виконано.

Цього ж дня державним виконавцем у відповідності до приписів статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про накладення на ОСОБА_2 штрафу в розмірі 1700 грн, копія якої надіслана сторонам виконавчого провадження. У постанові про накладення штрафу боржника було зобов`язано виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду.

Вимогою державного виконавця Нечай А.П. зобов`язано у строк до 07 жовтня 2025 року надати виконавцю підтверджуючи документи про виконання рішення суду, а саме: на сторінці «Facebook» Шевченківська Громада, яка використовується як дублююча сторінка тій сторінці на якій була поширена неправдива інформація відносно ОСОБА_1 , спростувати поширену нею інформацію відносно ОСОБА_1 , шляхом розміщення від свого імені посту із текстом відповідно до вимог рішення суду.

Листом від 25 вересня 21025 року №129638, державним виконавцем повідомлено ОСОБА_2 про відсутність підстав для закінчення виконавчого провадження, з огляду на те, що проведеною перевіркою встановлено, що рішення суду від 13 березня 2025 року не виконано та боржником не надано відомостей, щодо його виконання у відповідності до резолютивної частини рішення від 13 березня 2025 року.

Вважаючи відмову у закінченні виконавчого провадження протиправною, а дії вчинені по виконавчому провадженню ВП №78726325 незаконними ОСОБА_2 звернулася з даною скаргою до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регламентовані Законом України «Про виконавче провадження», статтею 1 якого визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (пункт 1 частини третьої, частини четвертої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено підстави закінчення виконавчого провадження, однією з яких є фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Порядок виконання судового рішення визначено у статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», частина перша-третя якої встановлює, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження

Таким чином закінченню виконавчого провадження передує послідовне виконання наступних виконавчих дій, зокрема перевірка виконання рішення боржником.

Отже спірним у даному випадку є повнота заходів, вжитих ОСОБА_2 під час вчинення дій, щодо виконання рішення суду на користь ОСОБА_1 , а також правомірності дій державного виконавця, щодо відмови у закінченні виконавчого провадження.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як встановлено судом, резолютивною частиною рішення Вітовського районного суду Миколаївської області від 13 березня 2025 року та змістом виконавчого листа №477/2865/23 від 28 липня 2025 року на ОСОБА_2 покладено обов`язок спростувати поширену нею інформацію відносно ОСОБА_1 , у спосіб, яким вона була поширена, а саме шляхом розміщення протягом п`яти днів з дня набрання рішенням суду законної сили в соціальній мережі «Facebook» від свого імені посту із текстом такого змісту «Я, ОСОБА_2 , жителька села Шевченкове Миколаївського району Миколаївської області, вчитель Шевченківського ліцею, ІНФОРМАЦІЯ_2 , в соціальній мережі «Fecebook», в групі «Наша Шевченківська ОТГ» опублікувала пост, в якому безпідставно обмовила жителя мого села ОСОБА_1 у здачі позицій ворогові»

19 вересня 2025 року до Корабельного відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) подано заяву представника ОСОБА_2 про закінчення виконавчого провадження та зняття арешту з рахунку боржника відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» в зв`язку з тим, що рішення суду виконано в повному обсязі, шляхом створення запису з ім`ям « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та групи « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в соціальній мережі «Facebook» як єдиний можливий спосіб виконання судового рішення.

Державний виконавець вважаючи, що рішення суду не виконане належним чином, тобто виконане не у порядку та не у спосіб, визначений судом, відмовила у закінченні виконавчого провадження за заявою ОСОБА_2 від 19 вересня 2025 року та вжила заходів щодо виконання судового рішення, шляхом вчинення примусу до боржника.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2021 року у справі № 638/12278/15-ц (провадження № 61-14491сво20) зазначено, що «підставою для закінчення виконавчого провадження є виконання рішення боржником. Зазначене положення закону має застосовуватися не формально, а сутнісно, коли рішення суду реально й фактично виконано, оскільки забезпечення виконання судового рішення є обов`язком держави, яка повинна забезпечувати ефективні системи виконання судових рішень, а також функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалено обов`язкове судове рішення.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя.

Верховний Суд у своїй постанові від 10 квітня 2025 року №240/28517/23 виснував, що обов`язковість судового рішення означає, що таке рішення повинно бути виконано своєчасно (у розумні строки), належним чином (у спосіб, визначений судом) та у повному обсязі (у точній відповідності до приписів мотивувальної та резолютивної частин рішення).

Поняття спосіб і порядок виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке реалізується у виконавчому провадженні.

Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем.

Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого статтею 16 ЦК України.

За досліджених судом обставин вбачається, що дійсно ОСОБА_2 надала докази виконання рішення суду з порушеним порядком його виконання, на власний розсуд розтлумачивши спосіб виконання рішення суду від 13 березня 2025 року.

Як зазначено вище, резолютивною частиною рішення Вітовського районного суду Миколаївської області від 13 березня 2025 року та змістом виконавчого листа №477/2865/23 від 28 липня 2025 року на ОСОБА_2 покладено обов`язок розмістити у соціальній мережі «Facebook» відповідного посту від свого імені.

Зміст резолютивної частини не дає підстав трактувати спосіб та порядок виконання цього рішення в іншому порядку, аніж так, як зазначено в ньому.

Застосовуючи метод «чесного читання» судового рішення, який полягає у визначенні значення тексту на основі того, як його зрозуміла б розумна людина, яка повністю володіє мовою, на момент його прийняття, беручи до уваги весь контекст, а не лише окремі слова чи фрази, що вимагає неупередженого, об`єктивного сприйняття тексту, зосереджуючись на тому, що фактично написано і як це було б зрозуміло в загальноприйнятому контексті на момент написання, а не на здогадках про приховані наміри чи бажані наслідки, вбачається. що ухвалюючи відповідне судове рішення, судом було встановлено наявність винної поведінки саме ОСОБА_2 , щодо поширення неправдивої інформації відносно ОСОБА_1 , тому на неї і було покладено обов`язок від свого імені, тобто від імені ОСОБА_2 , спростувати поширену нею недостовірну інформацію, шляхом розміщення в соціальній мережі «Facebook» відповідного посту.

При цьому резолютивна частина рішення суду не містила вимоги до ОСОБА_2 створити новий обліковий запис під іменем «Nuta Nuta», як і створення групи «Наша Шевченківська ОТГ», в якій боржником було розміщено відповідний пост із текстом, що вказаний у резолютивній частині судового рішення від 13 березня 2025 року.

Тобто, в цьому випадку виконання судового рішення має відбуватися і порядку та спосіб, що визначені судовим рішенням, тому доводи скаржника в тій частині, що нею виконано рішення суду в єдино-можливий спосіб не відповідають встановленим обставинам, так як розміщуючи пост під іменем «Nuta Nuta», що був створений ОСОБА_2 з метою виконання судового рішення, та який не є учасником спільнот, груп в соціальній мережі «Facebook», обмежуючи доступ до цієї публікації фактично намагається приховати свою особу, а також розміщені від її імені дописи, в тому числі й той, що спростовує поширену нею недостовірну інформацію.

Крім того, розміщення відповідного посту із текстом, що спростовує поширену нею недостовірну інформацію відносно ОСОБА_1 у створеній ОСОБА_2 в соціальній мережі «Facebook» групі «Наша Шевченківська ОТГ», вказує, на те, що такі дії вчинено з метою приховати як особу, яка поширила відповідний пост так і його зміст, з огляду на те, що саме ОСОБА_2 є автором та керівником цієї групи.

За вказаного, суд вважає належними доводи представника Корабельного відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), що станом на 23 вересня 2025 року ОСОБА_2 не виконала судове рішення від 13 березня 2025 року та нею не надано підтверджуючих документів щодо його виконання.

Враховуючи, що ОСОБА_2 не виконала судове рішення у розумінні вимог статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», та статті 16 ЦК України, суд вважає, що скарга ОСОБА_2 в частині визнання протиправними дій головного державного виконавця Ланцової Олени Вікторівни щодо відмови у закінченні виконавчого провадження та зобов`язання державного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження є необґрунтованими.

Оскільки судове рішення є обов`язковим до виконання, а судом встановлено, що ОСОБА_2 не довела порушення її прав чи свобод як учасниці виконавчого провадження під час прийняття державним виконавцем рішення про відмову у закінченні виконавчого провадження та матеріалами виконавчого провадження вбачається, що боржником у добровільному порядку рішення суду, впродовж встановлених державним виконавцем строків, не виконано, тому відсутні підстави для задоволення скарги в цій частині.

З огляду на вищенаведене суд також відхиляє аргументи скарги про те, що державний виконавець неправомірно склала Вимогу від 23 вересня 2025 року про зобов`язання ОСОБА_2 у строк до 07 жовтня 2025 року надати виконавцю підтверджуючи документи про виконання рішення суду, оскільки статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», встановлені обов`язки і права виконавців. Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Встановивши, що ОСОБА_2 не виконала рішення суду від 13 березня 2025 року, державний виконавець вжив заходів, щодо спонукання ОСОБА_2 виконати судове рішення, шляхом винесення відповідної вимоги, а тому суд не вбачає порушень у діях державного виконавця при примусовому виконанні судового рішення.

Що стосується порушеного в скарзі питання про правомірність винесення постанови про накладення штрафу на ОСОБА_2 від 23 вересня 2025 року, то в цьому випадку суд виходить з наступного.

Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства (стаття 1 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Як встановлено судом, державним виконавцем Ланцовою О.В. 23 вересня 2025 року в порядку статті 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» накладено штраф на ОСОБА_2 у розмірі 1700 грн, так як боржником без поважних причин невиконане судове рішення від 13 березня 2025 року.

Відповідно до змісту постанови про накладення штрафу, ОСОБА_2 було роз`яснено порядок і строки її оскарження відповідно до вимог статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною другою статті 74 вказаного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного нормами процесуального законодавства, Закон України «Про виконавче провадження» встановлює спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах послідовно зазначала, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Такий правовий висновок викладено, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18), від 14 листопада 2018 року у справі № 906/515/17 (провадження № 12-246гс18), від 16 січня 2019 року у справі № 910/22695/13 (провадження № 12-277гс18), від 07 лютого 2019 року у справі № 927/769/16 (провадження № 12-273гс18), від 11 вересня 2019 року у справі № 925/138/18 (провадження № 12-74гс19), від 15 січня 2020 року у справі № 1.380.2019.001073 (провадження № 11-709апп19), від 23 листопада 2021 року у справі № 175/1571/15 (провадження № 14-51цс21), від 20 вересня 2018 року у справі № 821/872/17 (провадження № 11-734апп18), від 17 жовтня 2018 року у справі № 826/5195/17 (провадження № 11-801апп18), від 16 січня 2019 року у справі № 279/3458/17-ц (провадження № 14-543цс18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 758/201/17 (провадження № 14-468цс19), та постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18) та від 18 грудня 2019 року у справі № 759/15553/14-ц (провадження № 14-579цс19)

Таким чином, скарга ОСОБА_2 в частині визнання протиправними дій та бездіяльності державного виконавця Ланцової О.В. при прийнятті постанови у виконавчому провадженні від 23 вересня 2025 року про накладення штрафу на ОСОБА_2 та скасування цієї постанови, не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, а належить до компетенції адміністративного суду, тому провадження в цій частині скарги підлягає закриттю.

За підсумком вищевикладеного, встановлено, що у даному випадку має місце виконання рішення немайнового характеру, порядок виконання якого (за яким боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення) передбачений статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд вважає необґрунтованими аргументи скарги про те, що дії державного виконавця виходили за межі його повноважень визначених Законом, оскільки державним виконавцем проводились виконавчі дії направлені на примусове виконання рішення суду у відповідності до приписів статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», а тому не вбачає порушень у діях державного виконавця при примусовому виконанні судового рішення.

Згідно зі статтею 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Оскільки судом не встановлено неправомірності дій державного виконавця під час примусового виконання рішення від 13 березня 2025 року, то за приписами частини третьої статті 451 ЦПК України, в задоволенні скарги слід відмовити.

Враховую вищевикладене, керуючись статтями 255, 451 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження за скаргою ОСОБА_2 в частині визнання протиправними дій державного виконавця Ланцової О.В. при прийнятті постанови у виконавчому провадженні від 23 вересня 2025 року про накладення штрафу на ОСОБА_2 та скасування цієї постанови закрити, роз`яснивши скаржнику порядок розгляду цього питання у порядку адміністративного судочинства.

В задоволення скарги ОСОБА_2 про визнання протиправними дій головного державного виконавця Ланцової Олени Вікторівни щодо відмови у закінченні виконавчого провадження №78726325 від 30 липня 2025 року, оформленої листом від 25 вересня 2025 року №129638; зобов`язання державного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження №78726325 від 30 липня 2025 року та визнання протиправними дій ОСОБА_3 щодо складання Вимоги державного виконавця від 23 вересня 2025 року відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (отримання).

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ С.М. ГЛУБОЧЕНКО