КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 372/648/25

09 жовтня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Ящук Т.І.

при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача, ОСОБА_1 в особі законного представника (опікуна) ОСОБА_2 , на рішення Обухівського районного суду Київської області від 29 травня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Висоцької Г.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Опікунської ради з питань забезпечення прав недієздатних осіб та осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, які потребують опіки та піклування в особі Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача, ОСОБА_1 , про визнання протиправним та скасування протокольного рішення,-

в с т а н о в и в:

У лютому 2025 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Опікунської ради з питань забезпечення прав недієздатних осіб та осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, які потребують опіки та піклування в особі Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача, ОСОБА_1 , про визнання протиправним та скасування протокольного рішення.

Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що вона є троюрідною сестрою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який визнаний судом недієздатним. 13.05.2024 року вона ( ОСОБА_3 )звернулася до Козинської селищної ради Обухівського району Київської області із заявою про призначення її опікуном над недієздатною особою ОСОБА_1 19.09.2024 року в Козинській селищній раді Обухівського району Київської області відбулось засідання Опікунської ради на якому було прийнято протокольне рішення №7 про відмову ОСОБА_3 у призначенні її опікуном над недієздатною особою ОСОБА_1 . Опікунська рада відмовила їй у внесенні поданняпро доцільність призначення ОСОБА_3 опікуном над недієздатним ОСОБА_1 з двох підстав: через небажання ОСОБА_5 в якої є заперечення щодо призначення ОСОБА_3 опікуном над ОСОБА_1 ; через звернення до суду Опікунської ради з поданням про доцільність призначення над недієздатним ОСОБА_1 опікунами ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 . Позивач вважає таке рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що порушує її законні права та норми чинного законодавства.

З урахуванням наведених обставин, позивач ОСОБА_3 просила суд визнати протиправним та скасувати протокольне рішення Опікунської ради з питань забезпечення прав недієздатних осіб та осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, які потребують опіки та піклування в особі Козинської селищної ради Обухівського району Київської області №7 від 19.09.2024 року про відмову ОСОБА_3 про призначення її опікуном над недієздатною особою ОСОБА_1 .

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 29 травня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_3 до Опікунської ради з питань забезпечення прав недієздатних осіб та осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, які потребують опіки та піклування в особі Козинської селищної ради Обухівського району Київської області про визнання протиправним та скасування протокольного рішення - задоволено.

Визнано протиправним та скасованопротокольне рішення Опікунської ради з питань забезпечення прав недієздатних осіб та осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, які потребують опіки та піклування в особі Козинської селищної ради Обухівського району Київської області №7 від 19.09.2024 року про відмову ОСОБА_3 про призначення її опікуном над недієздатною особою ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача, ОСОБА_1 в особі законного представника (опікуна) ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 29 травня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 .

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що адвокат Ярош С.В. приймав участь у засіданні Опікунської ради 19.09.2024 року як представник ОСОБА_5 , який не має повноважень, а отже не мав права подавати відповідачу будь-які заяви та письмові докази.

Зазначає, що в дійсності адвокат Ярош С.В. був представником недієздатного ОСОБА_1 , а отже мав право подавати від його імені та в його інтересах заяви та будь-які письмові докази, зокрема, нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_5 .

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що факт наявності конфлікту між позивачкою та особами, які вже раніше були призначені опікунами ОСОБА_1 , було визнано в судовому засіданні представником позивачки, що підтверджується протоколом судового засідання від 29.05.2025 року.

Суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що відповідно до ч. 1 ст. 60 та ч. 5 ст. 63 ЦК України та п.п. 3.1, 3.3 Правил опіки та піклування, орган опіки та піклування не має повноважень відмовляти потенційним кандидатам в опікуни звертатися щодо них з відповідним поданням до суду з огляду на можливі конфліктні ситуації між потенційними опікунами.

Зазначає, що функції органу опіки та піклування не зводяться до перевірки наявності у претендента на опікунство комплекту документів, перелік яких передбачений п. 3.3 Правил опіки та піклування, а включають в себе повноваження щодо аналізу поведінки та інтересів претендентів на опікунство та вирішення питання, чи буде відповідати призначення опікуном конкретної особи інтересам підопічного.

Вирішуючи питання про можливість чи неможливість призначення конкретної особи опікуном, орган опіки має надавати оцінку всім обставинам, які впливають на його вирішення, в тому числі, й наявність конфлікту між претендентами на опікунство чи між раніше призначеними опікунами та новими претендентами, оскільки існування такого конфлікту прямо впливає на можливість претендента на опікунство ефективно виконувати функції опікуна.

Набуття статусу опікуна є не правом, а обов`язком особи (призводить не до отримання особою будь-яких особистих майнових чи немайнових прав, а в покладенні на неї обов`язків,передбачених ст. 67 ЦК України, для виконання яких опікун наділяється повноваженнями законного представника підопічного).

Таким чином, рішення органу опіки та піклування про відмову у зверненні до суду з поданням про призначення опікуна не може порушувати прав претендента в опікуни і може бути скасовано виключно у випадку, якщо судом буде встановлено, що воно суперечить інтересам підопічного.

При цьому відповідач, як суб`єкт владних повноважень, приймаючи рішення був зобов`язаний враховувати факт наявності конфлікту між претендентами в опікуни.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_3 адвокат Верхотуров Олег Олексійович просить апеляційну скаргу третьої особи залишити без задоволення, а рішення Обухівського районного суду Київської області від 29 травня 2025 року - без змін, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з додержанням норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що позиція скаржника не підтверджується жодними належними та допустимими доказами про те, що ОСОБА_8 дійсно представляв інтереси недієздатного ОСОБА_1 станом на 19.09.2024 у зв`язку з чим дана обставина є недоведеною.

Більше того, ОСОБА_5 не з`явилася на жодне із засідань Опікунської ради, де розглядалося питання щодо заяви позивача про призначення її опікуном над біологічним сином ОСОБА_9 ОСОБА_1 , що також ставить під сумнів її заперечення щодо призначення ОСОБА_3 опікуном на ОСОБА_1 .

Як правильно зазначено судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні, згідно вимог ч.1 ст. 60 ЦК України, саме суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна, а тому питання можливості виконувати опікунські обов`язки ОСОБА_3 , стосунки між ОСОБА_3 та іншими опікунами ОСОБА_1 повинно досліджуватися судом в окремому провадженні в межах розгляду подання органу опіки та піклування, а не безпосередньо органом опіки та піклування під час вирішення питання щодо звернення з поданням.

Сторона позивача також вважає, що скаржником було пропущено строк для подачі апеляційної скаргита в апеляційній скарзі не наведено жодного аргументу щодо поважності причин пропуску вказаного строкута наявності підстав для його поновлення.

В судовому засіданні апеляційного суду представник законного представника (опікуна) третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача, ОСОБА_1 ОСОБА_2 адвокат Захарчук Іван Анатолійович повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив скаргу задвольнити.

Представник ОСОБА_3 адвокат Верхотуров Олег Олексійович в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник відповідача Опікунської ради з питань забезпечення прав недієздатних осіб та осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, які потребують опіки та піклування в особі Козинської селищної ради Обухівського району Київської області в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи апеляційним судом опікунська рада повідомлена у встановленому законом порядку, причину неявки пердставника суду не повідомила, а тому суд вважає можливим розгляд справи у відсутності представника відповідача.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скаргита відзиву на апеляційну скаргу, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є троюрідною сестрою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Факт наявності родинних відносин обґрунтовується тим, що баба ОСОБА_3 ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була рідною сестрою ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_3 - матері ОСОБА_13 (батька ОСОБА_1 ).

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер дядько ОСОБА_3 , ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН: НОМЕР_1 , залишивши недієздатного сина, який є її троюрідним братом, інваліда 1-ї групи з дитинства ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 .

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 29.03.2023 року у справі № 372/3474/21 заяви ОСОБА_15 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про визнання особи недієздатною та встановлення опіки, заінтересовані особи ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_16 , Козинська селищна рада Обухівського району Київської області, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мамай Ірина Володимирівна, Шевченківська районна в місті Києві Державна адміністрація, про визнання особи недієздатною та встановлення опіки задоволено.

Визнано ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатним.

Встановлено строк дії рішення суду про визнання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатним, тривалістю в два роки.

Встановлено опіку над ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та призначено його опікуном: ОСОБА_15 , ОСОБА_6 , ОСОБА_16 , ОСОБА_3 .

Постановою Київського апеляційного суду від 03.04.2024 року у справі № 372/3474/21 апеляційну скаргу ОСОБА_5 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Сперкачем Сергієм Володимировичем - залишено без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 29 березня 2023 року про визнання недієздатним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 - залишено без змін.

Заяву ОСОБА_5 про відмову від заяви про призначення опікунів - задоволено.

Прийнято відмову ОСОБА_5 від заяви про призначення опікунами недієздатного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_6 та ОСОБА_15 .

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 29 березня 2023 року в частині встановлення опіки над недієздатним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та призначення його опікунами ОСОБА_6 та ОСОБА_15 - визнано нечинним.

Провадження у справі за заявою ОСОБА_5 про встановлення опіки над недієздатним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та призначення його опікунами ОСОБА_6 та ОСОБА_15 - закрито.

08.04.2024 року Опікунська рада з питань забезпечення прав недієздатних осіб та осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, які потребують опіки та піклування в особі Козинської селищної ради Обухівського району Київської області звернулася до Обухівського районного суду Київської області з поданням про призначення опікунами недієздатного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_18 .

13.05.2024 року ОСОБА_3 звернулася до Козинської селищної ради Обухівського району Київської області із заявою про призначення її опікуном над недієздатною особою ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

15 травня 2024 представник ОСОБА_3 - адвокат Верхотуров О.О. надав Опікунській раді додаткові письмові пояснення з долученням письмових доказів, в яких, зокрема, просив відкликати подання опікунської ради про призначення опікунів недієздатному ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_18 у справі № 372/1887/24.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 23.05.2024 у справі № 372/1887/24 заяву Опікунської ради з питань забезпечення прав недієздатних осіб та осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, які потребують опіки та піклування в особі Козинської селищної ради Обухівського район Київської області в інтересах ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_18 про призначення опікунів особі, яка визнана недієздатною, задоволено.

Встановлено над ОСОБА_17 ем ІНФОРМАЦІЯ_1 , опіку та призначено його опікунами ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_18 .

В свою чергу, для подальшого збору документів необхідних для розгляду вищевказаної заяви в Козинській селищній раді, 20.06.2024 ОСОБА_20 , звернулася із заявою до опікунської ради при Шевченківській районній в місті Києві державній адміністрації, в якій просила надати висновок від органу опіки та піклування щодо можливості виконувати опікунські обов`язки по відношенню до ОСОБА_1 а та акт обстеження житлово-побутових умов за місцем її проживання: АДРЕСА_2 .

16.09.2024 року до Козинської селищної ради Обухівського району Київської області надійшов лист Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 30.08.2024 року № 109-5023 яким було надано акт обстеження житлово-побутових умов проживання заявника ОСОБА_3 и та висновок щодо можливості виконання неї обов`язків опікуна над ОСОБА_17 .

19.09.2024 року в Козинській селищній раді Обухівського району Київської області відбулось засідання Опікунської ради на якому було прийнято протокольне рішення №7 про відмову ОСОБА_3 в заяві про призначення її опікуном над недієздатною особою ОСОБА_17 .

Як зазначено в оскаржуваному рішенні Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, відповідно до заяви 15.05.2024 К-483/09-13-2024 ОСОБА_8 (вх. 19.09.2024 № 4374/09-05/-2024) щодо обставин, які можуть мати значення для прийняття рішення за зверненням ОСОБА_3 та доданої копії нотаріально завіреної заяви ОСОБА_5 (мами ОСОБА_1 ) в якій є заперечення щодо призначення ОСОБА_3 опікуном над ОСОБА_1 та зважаючи на те, що 08.04.2024 року опікунська рада звернулася до Обухівського районного суду Київської області з заявою про призначення опікунів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_18 над недієздатним ОСОБА_1 , з метою уникнення конфліктної ситуації між потенційними опікунами, опікунська рада вирішила відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_3 щодо призначення її опікуном над недієздатним ОСОБА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 до Опікунської ради з питань забезпечення прав недієздатних осіб та осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, які потребують опіки та піклування в особі Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача, ОСОБА_1 , про визнання протиправним та скасування протокольного рішення, суд першої інстанції вказав на те, що орган опіки та піклування не має таких повноважень як відмовляти потенційним кандидатам в опікуни звертатися щодо них з відповідним поданням до суду з огляду на можливі конфліктні ситуації між потенційними опікунами.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення Обухівського районного суду Київської області від 29 травня 2025 року відповідає.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

У постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 278/657/18 (провадження № 61-1327св19) Верховний Суд виснував, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відповідно до статті 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Згідно з частиною першою статті 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

Тлумачення зазначених норм права дає підстави для висновку, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод.

Хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації.

Згідно з частиною першою статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряється органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88.

Отже, призначення/відмова в призначенні опікуна недієздатної особи здійснюється виключно судом за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України.

Враховуючи приписи чинного законодавства України, колегія суддів погоджується звисновками суду першої інстанції про те, що орган опіки та піклування не має повноважень відмовляти потенційним кандидатам в опікуни у зверненні щодо них з відповідним поданням до суду з огляду на можливі конфліктні ситуації між потенційними опікунами.

Так, у відповідності до п.3.1, 3.3. Правил: Для безпосереднього здійснення опіки та піклування призначається опікун чи піклувальник.

При призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним.

Документи, за наявності яких органи опіки і піклування призначають опікуна: повідомлення державних, громадських організацій або заяви громадянина (громадян); копії свідоцтва про народження особи, що потребує опіки, або іншого документа, який підтверджує її вік; копія свідоцтва про смерть батьків або рішення суду про визнання громадянина безвісно відсутнім або оголошення їх померлими чи інших матеріалів, які підтверджують неможливість виховання дитини. Якщо опіка призначається над повнолітньою особою, - рішення суду про визнання даної особи недієздатною; акт обстеження умов життя особи, що потребує опіки, і опис її майна; довідки про стан здоров`я особи, що потребує опіки (якщо вона раніше проживала окремо), та майбутнього опікуна (піклувальника); довідка про місце проживання майбутнього опікуна і його заява про прийняття на себе обов`язків про опіку; акт перевірки умов життя майбутнього опікуна та висновок від органів опіки та піклування за місцем проживання опікуна про можливість виконувати опікунські обов`язки; довідка лікувальної установи про відсутність в сім`ї майбутнього опікуна (піклувальника) захворювань, що перешкоджають влаштуванню до нього особи, що потребує опіки; документ про закріплення за дитиною житлової площі.

У справі, що переглядається 19.09.2024 року в Козинській селищній раді Обухівського району Київської області відбулось засідання Опікунської ради на якому було прийнято протокольне рішення №7 про відмову ОСОБА_3 щодопризначення її опікуном над недієздатною особою ОСОБА_1 .

У витязі з протоколу Опікунської ради з питань забезпечення прав недієздатних осіб та осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, які потребують опіки та піклування в особі Козинської селищної ради Обухівського району Київської №7 від 19.09.2024 року вказано, що від ОСОБА_3 надійшли наступні документи: заява від 13.05.2024 року № Б-480/09-13-2024; копія паспорту та коду; копія судового рішення про визнання особи недієздатною; побутова характеристика; витяг про відсутність судимості; довідка про доходи; документи, які підтверджують родинний зв`язок; довідка про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі, на предмет вживання психоактивних речовин; довідка про місце реєстрації; заяви-згоди дорослих членів сім`ї; документи про право власності на майно недієздатного; копія акту обстеження умов проживання за 2023 рік.

Також зазначено, що листом Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 30.08.2024 року № 109-5023 (вх. від 16.09.2024 №4299/09-05/-2024) було надано акт обстеження житлово-побутових умов проживання заявника ОСОБА_3 та висновок щодо можливості виконання неї обов`язків опікуна над ОСОБА_1 .

Як зазначено в оскаржуваному рішенні відповідача, відповідно до заяви 15.05.2024 К-483/09-13-2024 ОСОБА_8 (вх. 19.09.2024 № 4374/09-05/-2024) щодо обставин, які можуть мати значення для прийняття рішення за зверненням ОСОБА_3 та доданої копії нотаріально завіреної заяви ОСОБА_5 (мами ОСОБА_1 ) в якій є заперечення щодо призначення ОСОБА_3 опікуном над ОСОБА_1 та зважаючи на те, що 08.04.2024 опікунська рада звернулася до Обухівського районного суду Київської області з заявою про призначення опікунів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_18 над недієздатним ОСОБА_1 , з метою уникнення конфліктної ситуації між потенційними опікунами, опікунська рада вирішила відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_3 щодо призначення її опікуном над недієздатним ОСОБА_1 .

Згідно з частинами першою-другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

Поряд з цим, ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано належних та допустимих доказів, в розумінні чинного ЦПК України, з яких достовірно можливо було б встановити дійсність/реальність існування конфлікту між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (матірю ОСОБА_1 ) та його негативний вплив на забезпечення права та інтересів недієздатної особи ОСОБА_1 .

Судом встановлено і не заперечувалось представником відповідача, що ОСОБА_5 не з`явилася на жодне із засідань Опікунської ради, де розглядалося питання щодо розгляду заяви позивача про призначення опікуном над її ( ОСОБА_5 ) сином.

Також, ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано належних та допустимих доказів, в розумінні чинного ЦПК України, з яких достовірно можливо було б встановити та підтвердити висновки відповідача про можливість існування конфліктної ситуації між потенційними опікунами ОСОБА_6 та ОСОБА_18 та позивачем.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскаржуване рішення відповідача фактично базується на припущеннях, а не на фактах чи доказах.

Як правильно вказав суд першої інстанції, звернення Опікунської ради до суду з поданням про доцільність призначення опікунів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_18 , над недієздатним ОСОБА_1 не може бути підставою для прийняття оскаржуваного рішення щодо ОСОБА_3 , оскільки згідно ч. 5 ст. 63 ПК України, фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

Судом першої інстанції також встановлено, апелянтом не спростовано в суді апеляційної інстанції той факт, що ОСОБА_8 не був уповноваженим представником ОСОБА_5 та, відповідно, він не мав повноважень подавати до відповідача жодні заяви та долучати до матеріалів розгляду справи письмові докази, зокрема, копії нотаріально завіреної заяви ОСОБА_5 . Докази наявності таких повноважень не було подано ні органу опіки, ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції.

За наведених обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем порушено п.п. 3.1, 3.3 Правил та ч.1 ст. 60 ЦК України, ч. 5 ст. 63 ЦК України, що своєю чергою свідчить про протиправність протокольного рішення Опікунської ради з питань забезпечення прав недієздатних осіб та осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, які потребують опіки та піклування в особі Козинської селищної ради Обухівського району Київської області №7 від 19.09.2024 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_3 щодо призначення її опікуном над недієздатним ОСОБА_1.

Доводи апеляційної скарги про те, що функції органу опіки та піклування не зводяться до перевірки наявності у претендента на опікунство комплекту документів, перелік яких передбачений п. 3.3 Правил опіки та піклування, а включають в себе повноваження щодо аналізу поведінки та інтересів претендентів на опікунство та вирішення питання, чи буде відповідати призначення опікуном конкретної особи інтересам підопічного та приймати відповідне рішення щодо звернення чи відмови в зверненні до суду з відповідним поданням про призначення претендента опікуном, не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Частиною першою статті 300 ЦПК України передбачено, що суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.

Виходячи з аналізу частини першої статті 60 ЦК України та частини першої статті 300 ЦПК України обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо призначення особи опікуном.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18), від 23 листопада 2021 року у справі № 751/9572/19 (провадження № 61-3053св21).

Аналіз наведених Правил дає підстави для висновку, що оспорюване рішення Виконавчого комітету, як органу опіки та піклування, є дорадчим документом. Правові наслідки для опікунів, підопічного виникають виключно в результаті постановлення рішення судом, в процесі чого саме і відбувається оцінка усіх доказів у сукупності, зокрема, й оскаржуваного рішення органу опіки та піклування, яке не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає справу і вирішує правове питання призначення опікуна недієздатній особі.

Подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 496/4271/16-а (К/9901/29090/18) (провадження № 11-606апп18), предметом судового розгляду у якій були оцінка правомірності висновку та рішення органу опіки та піклування про позбавлення особи батьківських прав.

У згаданій справі Велика Палата Верховного Судувказала, щорішення органу опіки та піклування відповідно до приписів чинного законодавства України не є остаточними рішеннями, такі рішення підлягають оцінці судом під час вирішення питання про позбавлення батьківських прав, а так само й про призначення опікуна.

Тож саме у межах справи про призначення ОСОБА_3 опікуном недієздатного ОСОБА_1 інші кандидати в опікуни мали доводити недоцільність призначення ОСОБА_3 опікуном, зокрема з тих підстав, що таке рішення порушує права та інтереси недієздатного ОСОБА_1 та підтверджувати належними і допустимими доказами існування конфліктної ситуації.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем обгрунтовано взято до уваги існування конфліктної ситуації між ОСОБА_3 та іншими кандидатами в опікуни недієздатного ОСОБА_1 колегія суддів відхиляє оскільки, як зазначалося вище, вказані твердження грунтуються виключно на припущенях та не підтвердені належними та допустимими доказами, в розумінні чинного ЦПК України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у випадку призначення судом ОСОБА_3 опікуном ОСОБА_1 , інші опікуни мають право та обов`язок на захист прав та інтересів недієздатного у разі, якщо дії ОСОБА_3 як опікуна будуть суперечити інтересам недієздатного та порушуватимуть його права й інтереси.

Відповідно до частини третьої статті 75 ЦК України за заявою органу опіки та піклування суд може звільнити особу від повноважень опікуна або піклувальника у разі невиконання нею своїх обов`язків, порушення прав підопічного, а також у разі поміщення підопічного до навчального закладу, закладу охорони здоров`я або закладу соціального захисту.

Доводи апеляційної скарги про те, що в дійсності адвокат Ярош С.В. був представником недієздатного ОСОБА_1 , а отже мав право подавати від його імені та в його інтересах заяви та будь-які письмові докази, зокрема, нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_5 , колегія суддів відхиляє оскільки, у частині четвертій статті 62 ЦПК України передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги.Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера. Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом. Адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій (статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Зі змісту частин першої, третьої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» випливає, що ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) лише на підставі вже укладеного договору. Адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, установлених договором про надання правничої допомоги (стаття 400-1 КК України). Схожі за змістом правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № П/9901/736/18 (провадження № 11-989заі18), в постановах Верховного Суду від 03 серпня 2020 року у справі № 428/3851/19, від 12 липня 2021 року у справі № 750/7902/20-ц).

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. У цивільному судочинстві повноваження адвоката як представника можуть підтверджуватися довіреністю або ордером, які видаються на підставі договору відповідно доЗакону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Ордер видається адвокатом (адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням) у письмовій (електронній) формі та повинен містити підпис адвоката (електронний підпис). Тобто, ордер по суті є заявою самого адвоката про наявність у нього повноважень на представництво інтересів іншої особи на підставі укладеного з нею договору про надання правничої допомоги.

Відсутність у частині четвертій статті 62 ЦПК України вказівки на договір про надання правничої допомоги зовсім не виключає права адвоката підтвердити такі повноваження безпосередньо договором про надання правничої допомоги, який згідно з частиною першою і змістом частини третьої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» у системному зв`язку одночасно і є тим документом, що посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги.

За відсутності відомостей, що свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю визнане у передбаченому законом порядку недійсним або є скасованим, припинення (зупинення) права на заняття адвокатською діяльністю, у суду немає підстав ставити під сумнів статус представника учасника справи як адвоката.

Поряд з цим, ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано ні договору про надання правничої допомоги, ні довіреності, ні ордеру, ні доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, з якого можливо було б встановити повноваження адвоката Яроша С.В. на представництво інтересів недієздатного ОСОБА_1 та/або ОСОБА_5 .

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

В своєму рішенні у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, ЄСПЛ зазначив про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції й зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Таким чином, доводи, викладені третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача, ОСОБА_1 в особі законного представника (опікуна) ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення Обухівського районного суду Київської області від 29 травня 2025 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача, ОСОБА_1 в особі законного представника (опікуна) ОСОБА_2 .

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача, ОСОБА_1 в особі законного представника (опікуна) ОСОБА_2 залишено без задоволення, а судове рішення без змін, тому розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача, ОСОБА_1 в особі законного представника (опікуна) ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 29 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Судді: