Справа № 279/6551/25
Номер рядка звіту 30
Провадження № 2-о/279/204/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" жовтня 2025 р.

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого-судді Невмержицької О.А., з секретарем Хомутовською М.А., розглянувши в порядку окремого провадження приміщенні суду в м.Коростені цивільну справу №279/6551/25 за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Васянович Марія Іванівна, заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Васянович М.І., звернулась до суду з заявою, в якій просить видати обмежувальний припис строком на шість місяців стосовно ОСОБА_2 , встановивши останньому заходи тимчасового обмеження його прав та покладення на нього обов`язків, передбачених ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Заяву обґрунтовує тим, що 10.10.2017 року вона уклала шлюб з ОСОБА_2 , який рішенням Коростенського міськрайонного суду від 25.06.2025 року розірвано, мають двох спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають із заявницею за адресою: АДРЕСА_1 . В період шлюбу, за спільні сторін кошти на підставі договору купівлі-продажу за реєстровим №141 від 12.03.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Кісіль С.В. ними було придбано нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 , право власності на квартиру було зареєстровано за ОСОБА_2 . В провадженні суду перебуває справа про розподіл майна подружжя.

ОСОБА_2 змінив місце проживання та проживає по АДРЕСА_3 , однак впродовж останніх років систематично вчиняв та вчиняє відносно неї психологічне та фізичне насильство, поводить себе агресивно та зухвало, що виражається у словесних образах, шарпані, принижуванні, побитті та погрозах фізичною розправою, чим завдає шкоди психологічному здоров`ю колишній дружині та малолітнім дітям.

Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24.09.2025 року ОСОБА_2 засуджено за ст.125 ч.І КК України, де потерпілою є заявниця та свідком, якого була неповнолітня дитина ОСОБА_4 ..

Неодноразово стосовно ОСОБА_2 , як кривдника виносились термінові заборонні приписи: серії АА 517515 від 13.06.2025 року строком на 5 діб; серії АА 517596 від 08.10.2025 року строком на 9 діб, однак це не заспокоїло його, та не надало їй ефективного захисту.

Просила видати обмежувальний припис ОСОБА_2 строком на шість місяців, яким визначити тимчасові обмеження, а саме: заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , наближатися до місця проживання ОСОБА_1 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на відстань менше 100 метрів; заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому йому, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори із ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Просила направити ОСОБА_2 до Коростенського міського центру соціальних служб для проходження програми для кривдників, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» строком на 6 місяців.

Представник заявника заяву та обставини, якими вона обґрунтована, підтримала та просила заяву задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 кривдником себе не вважає, вимоги заяви не визнав, про що вказав письмово.

Дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх у сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Пунктом 3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що під домашнім насильством розуміються діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п.п.6,8 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, а особою, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Як визначено п.14 ч.1 ст.1 Закону, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до п.7 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з п.2 ч.1 ст.24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить, зокрема, обмежувальний припис стосовно кривдника.

Статтею 26 Закону передбачено, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: 1) постраждала особа або її представник; 2) у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; 3) у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (частина 2 ст.26 Закону).

Частинами 3-8 вказаної норми Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. За заявою осіб, визначених частиною першою цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з частиною четвертою цієї статті. Про видачу обмежувального припису кривднику суддя увстановлений законом строк інформує уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) постраждалої особи для взяття кривдника на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад за місцем проживання (перебування) постраждалої особи. Обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка недосягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису. Порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є колишнім чоловіком ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Заявниця ОСОБА_1 та її двоє малолітніх дітей ( ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 ) проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в квартирі, яка була придбана ними під час шлюбу і оформлена на ОСОБА_2 ..

Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24.09.2024 року, справа №279/6013/24, ОСОБА_2 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 ч.1 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 850,00 грн., який заподіяв умисні легкі тілесні ушкодження ОСОБА_1 ..

Стосовно ОСОБА_2 , як кривдника виносились термінові заборонні приписи: серії АА 517515 від 13.06.2025 року строком на 5 діб; серії АА 517596 від 08.10.2025 року строком на 9 діб.

Очевидним також є те, що конфліктні ситуації між заявником та ОСОБА_2 вчиняються систематично, супроводжуються погрозами, фізичним та психологічним насильством, такі дії викликають у постраждалої особи обгрунтовані побоювання за свою безпеку.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Таким чином, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин і наявності ризиків.

Під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису суди мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Також суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

У постанові Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі №127/9600/22 (провадження №61-8702св22) вказано, що «обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».

Вирішуючи питання про застосування обмежувального припису відповідно до Закону, пріоритет надається безпеці постраждалої особи, а не праву власника особі, яка вчинила домашнє насильство. Вимога, що ґрунтується на застосуванні обмежувального припису залежно від результатів оцінки ризиків, міститься в частині третій статті 26 Закону. Закон не вимагає надавати обґрунтування та перелік факторів, розглянутих у рамках оцінки ризиків, проте стандартом верховенства права є вмотивоване рішення суду. Метою використання інструментів оцінки ризиків є оцінювання летальності та серйозності домашнього насильства з метою запобігання подальшому насильству й керування ризиками (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 березня 2023 року у справі № 711/3693/22 (провадження № 61-13257св22)).

Суд вважає, що існує висока ймовірність того, що за відсутності належних заходів захисту ОСОБА_2 продовжить здійснювати насильство щодо заявниці. Ризик повторення таких дій у майбутньому створюють реальну загрозу життю та здоров`ю заявника.

Застосування обмежувального припису є єдиним ефективним способом запобігти повторенню насильства та забезпечити безпеку заявниці.

Водночас суд бере до уваги, що право заявниці та її дитини на користування житлом, захищеним від насильства, також передбачене статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див., зокрема, рішення у справі «Калуча проти Угорщини» (Kalucza v. Hungary), заява № 57693/10, пункт 59, від 24 квітня 2012 року) (пункт 81 рішення). Втручання національних органів влади в особисті права, передбачені статтею 8 Конвенції, може бути необхідним для захисту здоров`я та прав інших (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, згадані рішення у справах «Опуз проти Туреччини» (Opuz v. Turkey), пункт 144; «Єремія проти Республіки Молдова» (Eremia v. the Republic of Moldova), пункт 52 та «Володіна проти Росії» (Volodina v. Russia), пункт 86). До того ж у контексті статті 2 Конвенції Суд зазначав, що у справах про домашнє насильство права нападників не можуть переважити права потерпілих, зокрема, на фізичну та психічну недоторканість (див., mutatis mutandis, згадані рішення у справах «Опуз проти Туреччини» (Opuz v. Turkey), пункт 147 та «Талпіс проти Італії» (Talpis v. Italy), пункт 123) (пункт 84 рішення).

Тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи при видачі обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи (постанова Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі № 754/11171/19 (провадження № 61-21971св19)).

З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає за необхідне видати обмежувальний припис строком на 4 місяці, а не шість місяців, як просила заявниця. Такий строк є достатнім для усунення загрози безпеці заявниці.

Установлюючи цей строк, суд керується принципом пропорційності, забезпечуючи баланс між інтересами всіх сторін: правом на житло ОСОБА_2 , як власника квартири, та правом заявниці та її дітей на користування житлом, захищеним від насильства.

Згідно з частиною 1 статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Отже, з огляду на встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 вчиняє домашнє насильство щодо своєї колишньої дружини ОСОБА_1 , тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту, з метою недопущення більш негативних явищ щодо заявника, які існують у їх взаємовідносинах, до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис.

Відповідно до ч. 10 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» у разі порушення кримінального провадження у зв`язку з вчиненням домашнього насильства перелік заходів щодо тимчасового обмеження прав або покладення обов`язків на особу, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, або визнана винною у його вчиненні, а також порядок застосування таких заходів визначаються КК України та КПК України.

При установлені обмежувального припису суд має оцінити фактори ризику, небезпеки домашнього насильства, пропорційність втручання в права і свободи людини.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» під програмою для кривдника слід розуміти комплекс заходів, що формується на основі результатів оцінки ризиків та спрямований на зміну насильницької поведінки кривдника, формування у нього нової, неагресивної психологічної моделі поведінки у приватних стосунках, відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків, зокрема до виховання дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі жінок і чоловіків.

Програма для кривдників може застосовуватись як в межах притягнення кривдника до адміністративної відповідальності, так і в межах притягнення особи до кримінальної відповідальності за злочин, пов`язаний з домашнім насильством (ст. 39-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення; ст. 91-1 Кримінального кодексу України).

Обов`язок пройти відповідний курс програми для кривдника виникає лише в тому випадку, коли суд за результатами розгляду справи про адміністративне або кримінальне правопорушення притягає особу до відповідного виду відповідальності за вчинення правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.

Враховуючи викладене, заява про видачу обмежувального припису підлягає до часткового задоволення.

В силу ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, слід віднести на рахунок держави.

На підстав викладеного, керуючись Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст.ст. 263,265, 350-1 - 350-8 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Заяву задовольнити частково.

Видати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обмежувальний припис, яким заборонити протягом чотирьох місяців спілкуватись з ОСОБА_1 , наближатись на відстань менше 50 метрів до місця її проживання (перебування), місць частого відвідування, вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

В решті вимог відмовити.

Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, виконавчий комітет Коростенської міської ради.

Рішення підлягає негайному виконанню, може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення рішення, що не зупиняє його виконання.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Сторони та учасники:

Заявник: ОСОБА_1 , місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя: Невмержицька О.А.