Справа № 718/2162/23
Провадження № 2/752/874/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2025 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Машкевич К.В.

за участю секретаря - Зінченка Д.В.

представника відповідача- Самокиші В.Ю.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства »Сенс Банк» про стягнення коштів, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача в порядку частини 2 статті 625 ЦК України:

-8 126, 71 доларів США 3% річних від суми несвоєчасно повернутого банківського вкладу за період часу з 03 квітня 2017 року до 25 серпня 2019 року;

-2 043, 29 доларів США 3% річних в зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду з 30 січня 2023 року до 03 квітня 2023 року.

Посилається в позові на те, що рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької обл. від 30 січня 2023 року був задоволений його позов до відповідача про стягнення 113 000, 00 доларів США банківського вкладу та 10 170, 00 доларів США 3% річних за період часу з 26 серпня 2019 року до 25 серпня 2022 року.

Рішення суду було виконане фактично лише 03 квітня 2023 року.

З урахуванням цього, просить стягнути з відповідача 3% річних за несвоєчасне виконання рішення суду з 30 січня 2023 року до 03 квітня 2023 року в розмірі 8 126, 71 долар США.

Факт порушення відповідачем грошового зобов`язано підтверджено рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької обл.

З урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України з 02 квітня 2020 року продовжено строки позовної давності, в тому числі і для стягнення річних по платежах, строки сплати яких припадав після 02 квітня 2020 року.

Таким чином, стягнення 3% річних можливе за період з 03 квітня 2017 року, оскільки строк для їх стягнення настав після 02 квітня 2020 року.

При зверненні ним до Кіцманського районного суду Чернівецької обл. ним були заявлені вимоги про стягнення річних лише за період з 26 серпня 2019 року до 25 серпня 2022 року.

З урахуванням цього вважає, що відповідач має нести відповідальність в частині стягнення річних і з 03 квітня 2017 року до 25 серпня 2019 року.

Сума річних на неповернуту суму вкладу 113 000. 00 доларів США становить за цей період часу 8 126, 71 долар США.

Таким чином, загальна сума річних становить 10 170, 00 доларів США.

З урахуванням цього, просить задовольнити позов.

Позов був зареєстрований судом 08 січня 2024 року після надходження за підсудністю з Кіцманського районного суду Чернівецької обл. та відповідно до статті 33 ЦПК України було визначено склад суду.

На підставі розпорядження керівника апарату суду від 26 січня 2024 року був проведений повторний автоматизований розподіл справи та визначено новий склад суду.

Ухвалою суду від 05 лютого 2024 року справа прийнята до провадження.

25 липня 2023 року представником відповідача подано відзив на позов до Кіцманського районного суду Чернівецької обл. з запереченнями проти позову.

Посилається на те, що позивач скористався правом на розірвання договору банківського вкладу, звернувшись у 2022 році до суду, а тому правовідносини сторін за договором, з точки зору частини 2 статті 635 ЦК України, припинилися.

Нарахування 3% річних нараховуються виключно за період прострочення виконання судового рішення.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької обл. від 30 січня 2023 року набрало законної сили 22 березня 2023 року та виконано 31 березня 2023 року шляхом перерахування коштів приватному виконавцю.

Тобто, нарахування річних можливе лише за 8 днів прострочення.

3% річних на суму вкладу за рішенням суду було стягнуто за 3 роки до звернення позивача до суду, а тому позивач пропустив строк для звернення до суду в частині стягнення річних за період з 03 серпня 2017 року до 25 сепня 2019 року.

Законом визначено можливість продовження строку позовної давності при звереннні до суду з 02 квітня 2020 року на період дії карантину.

Продовження цього строку не дає можливоств нараховувати річні за частиною 2 статті 625 ЦК України більше ніж за 3 роки.

Цим же рішенням суду було встановлено, що праав позивача були порушені в 2014 році, коли карантин не запроваджувався.

Просить застосувати строки позовної давності та відмовити в позові.

02 серпня 2023 року представник позивача подав відповідь на відзив, у якому, проаналізувавши чисельну судову практику, зазначив, що строки позовної давності на вимоги вкладника за договором банківського вкладу не розповсюджуються.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, просять розглядати справу в їх відсутності.

Представник відповідача проти позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві та додаткових поясненнях до суду.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з частиною 3 статті 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Частинами 1, 2 статті 1060 ЦК України визначено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Судом встановлено, що 13 листопада 2011 року між позивачем та ПАТ «Укрсоцбанк» в особі начальника Кіцманського відділення банку був укладений Договір банківського вкладу (депозитний вклад зі сплатою процентів по закінченню строку дії договору) на суму 50 000,00 доларів США з нарахуванням відсотків у розмірі 21% річних.

Позивачем неодноразово додатково вносилися кошти за умовами договору і станом на 30 квітня 2014 року сума банківського вкладу становила 113 000, 00 доларів США.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької обл. від 30 січня 2023 року стягнуто з банку на користь позивача 113 000, 00 доларів США банківського вкладу, що за офіційним курсом НБУ становило 4 132 251, 80 грн та 3% річних у сумі 10 170, 00 доларів США, що в гривневому еквіваленті становило 371 902, 66 грн.

Річні за рішенням суду стягнуто за період часу з 26 серпня 2019 року до 25 серпня 2022 року.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 22 березня 2022 року рішення суду залишено без змін.

Платіжною інструкцією № від 31 березня 2023 року відповідачем перераховано на рахунок приватного виконавця Київського міського нотаріального округу Каращук К.Л. суму боргу та витрати виконавчого провадження.

Платіжною інструкцією № 3271 від 03 квітня 2023 року приватним виконавцем Київського міського нотаріального округу Каращук К.Л. стягнута судом сума в розмірі 4 504 154, 46 грн була перерахована позивачу в АТ КБ`Привабанк».

( т.1, а.с. 10 - 34; 49 )

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За змістом статей 524, 533-535 та 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, даною нормою закону визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення.

Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Щодо суми до стягнення, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно із частиною 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Статтею 384 ЦПК України встановлено, що постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Кіцманського районного суду м.Києва від 30 січня 2023 року оскаржувалося в апеляційному порядку, апеляційний розгляд відбувся 22 березня 2023 року.

Таким чином, рішення суду набрало законної сили 22 березня 2023 року, а тому 3% річних підлягають стягненню з 23 березня 2023 року.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року в справі № 761/26293/16-ц банківський вклад є повернутим у день його фактичного повернення, а не в день формального перерахування на рахунок вкладника, з якого кошти неможливо отримати.

У постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року всправі № 6-140цс13 зазначено також, що згідно зі статтями 526, 1058 ЦК України зобов`язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладникові готівкою або надання реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки за допомогою платіжної банківської картки).

У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак ненадання вкладнику можливості використання цих коштів зобов`язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосовувати відповідальність за порушення грошового зобов`зшдязання, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що рішення суду від 30 січня 2023 року виконувалося в примусовому порядку через органи виконавчої служби.

З платіжної інструкції № 3271 вбачається, що грошові кошти за рішенням суду від 30 січня 2023 року приватним виконавцем Київського міського нотаріального округу Каращук К.Л. перераховані на рахунок позивача в АТ КБ`Привабанк» 03 квітня 2023 року.

З урахуванням цього та вище приведеної судової практики, 3% річних з відповідача підлягають стягненню на користь позивача з 23 березня 2023 року до 02 квітня 2023 року, тобто за 11 днів у сумі 102, 16 долари США.

Заявляючи вимогу про стягнення річних з 03 квітня 2017 року позивач посилається на пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який був введений у дію 02 квітня 2020 року, про продовження строків позовної давності.

З рішення Кіцманського районного суду Чернівецької обл. вбачається, що право позивача було порушено 24 грудня 2014 року, коли йому було відмовлено в поверненні банківського вкладу.

Питання про нарахування річних позивач ставить з 03 квітня 2017 року.

Як рішенням Кіцманського районного суду від 30 січня 2023 року, так і постановою Чернівецького апеляційного суду від 22 березня 2023 року встановлено, що строк позовної давності позивачем при зверненні до суду порушений не був, порушення є триваючим і позивач має право на стягнення річних за учесь час просторення.

( т.1, а.с. 10 - 29 )

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року в справі № 201/3716/13 у цивільному законодавстві визначено об`єктивні межі застосування позовної давності, які встановлюються прямо (стаття 268 ЦК України), та опосередковано (з урахуванням сутності заявленої вимоги).

Позовна давність не поширюється на вимогу вкладника до банку (фінансової установи) про видачу вкладу (пункту 2 частини першої статті 268 ЦК України).

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 268 ЦК України, з урахуванням принципу розумності, дає підстави для висновку, що позовна давність не поширюється на будь-яку вимогу вкладника щодо видачі (повернення) вкладу банком, іншою фінансовою установою.

Зазначена гарантія охорони прав вкладника не залежить від обраного ним способу захисту прав, підстав пред`явлення такої вимоги, розірвання договору про банківський вклад за взаємною домовленістю сторін або в судовому порядку, відмови від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом, чи навіть недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Таким же чином регулюється дане питання і в постанові Верховного Суду від 12 березня 2025 року в справі №757/31868/18.

З урахуванням цього, суд приходить до висновку про обгрунтвоаність вимог позивача і в цій частині.

Як уже зазначено вище, позивач при зверненні до суду з вимогою в цій частині посилався на загальні строки позовної давності та п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

В свою чергу, питання строків звернення до суду за договором банківського вкладу регулюється частиною 2 статті 268 ЦК України.

В постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц та від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 ( щодо способів захисту ) зазначено, що коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення.

Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту.

Крім того, спосіб захисту права або інтересу повинен бути повним і забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду.

З урахуванням приведеного вище, одного з основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності, суд приходить до висновку про доведеність позивачем заявлених вимог та їх задоволення в зазначених вище розмірах.

Суд при цьому також враховує, що відповідно до статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

З урахуванням приведеного, приведного у позові обгрунтування, суд не приймає до уваги зазначені в відзиві представника відповідача заперечення на предмет спору.

Відповідно до частини 1 статті141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем на виконання ухвали суду від 04 червня 2024 року сплачено судовий збір у розмірі 3 719, 02 грн виходячи з курсу долара США, встановленого Національним банком України 100 х 3 656, 85.

З урахуванням цього, часткового задоволення вимог позивача, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 018, 90 грн судового збору.

Керуючись статтями 11,15,16, 268, 509, 526, 625, 1058, 1059, 1060 ЦК України, статтями 2, 4, 5, 11 - 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства »Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 :

- 8 126, 71 доларів США 3% річних за період часу з 03 квітня 2017 року до 25 серпня 2019 року;

-102. 16 долари США 3% річних за період часу з 23 березня 2023 року до 03 квітня 2023 року.

Стягнути з Акціонерного товариства »Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 3 018, 90 грн судового збору.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Сенс Банк», адреса: 0350 м.Київ вул. В.Васильківська, 100, .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.В. Машкевич