Справа № 587/4535/25
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 жовтня 2025 року Сумський районний суд Сумської області в складі: головуючого судді Гончаренко Л.М., за участю секретаря судового засідання Макошенець С.І., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Степанівської селищної ради Сумського району, Сумської області, третя особа: Сумська районна державна нотаріальна контора про визначення частки померлого у спільній сумісній власності (подружньої частки), про визначення частки померлого в порядку спадкування за законом про визнання права власності в порядку спадкування за законом,
У судове засідання позивачі та їх представник не з`явилися, від представника надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити.
Представник відповідача по справі Степанівської сільської ради Сумського району Сумської області в судове засідання не з`явився, направив лист, в якому просить провести розгляд справи за відсутності їх представника, проти позову не заперечують.
Від Сумської районної державної нотаріальної контори у матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без участі їх представника.
У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками позивачів, що підтверджується свідоцтвами про народження та про одруження( а.с.14,16, 17)
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 16.01.2012 року.( а.с.21)
Вказаний житловий будинок був придбаний подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під час зареєстрованого шлюбу за Договором купівлі-продажу, посвідченим секретарем виконавчого комітету Степанівської селищної Ради народних депутатів Сумського району Сумської області Гришиною Л.В. 09.08.1983 року, за реєстровим № 31.( а.с.44)
Вищезазначені земельні ділянки були передані у власність ОСОБА_3 рішенням виконавчого комітету Степанівської селищної Ради народних депутатів Сумського району Сумської області № 86 від 25.11.1993 року «Про приватизацію земельних ділянок»., що підтверджується архівним витягом від №03.12.2024 №293/04-01( а.с.57).
Однак батько позивачів свої права на землю належним чином за життя не оформив, не отримав державні акти на право власності на земельні ділянки.
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 22.06.2012 року( а.с.22), не оформивши своїх спадкових прав після смерті чоловіка.
07.07.2012 року державним нотаріусом Сумської районної державної нотаріальної контори Вікторією БЛОШЕНКО було зареєстровано спадкову справу № 404/2012 після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та спадкову справу № 405/2012 після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . ( а.с.64-93)
Позивачі є спадкоємцями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за законом першої черги. Інших спадкоємців першої черги, які б прийняли спадщину за законом або за заповітом, немає, що підтверджується копіями спадкових справ. ( а.с.64-93)
Представник позивачів за довіреністю звернулась до нотаріальної контори від імені довірителів із заявою про видачу свідоцтв прийняття спадщини за законом.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Ч. 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Ч. 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Таким чином, житловий будинок АДРЕСА_1 є об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і частки майна подружжя є рівними, тобто кожному з них: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належало по 1/2 частці домоволодіння в спільному сумісному майні та по 1/2 частці кожному на земельні ділянки.
В п. 18-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.06.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вказано:
«Відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки
йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану
громадянином частку із земельного фонду.
Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК».
Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України.
Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення.
Таким чином, законодавець визначає, що особа, яка є власником будівлі, стає власником відповідної земельної ділянки. При цьому, при застосуванні положень ст. 120 ЗК України в поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України, слід виходити з того, що навіть у разі переходу права власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на цій ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстровано одночасно з правом на нерухомість, однак ділянка раніше набула ознак об`єкту права власності (постанова Верховного Суду України від 01.11.2017 року у справі № 705/6917/14-ц, постанова Верховного Суду України від 01.11.2017 року у справі № 334/2465/14-ц).
Слід зазначити, що аналогічні за спрямованістю норми діяли і раніше, а саме ст. 30 ЗК УРСР № 561-ХІІ від 18.12.1990 року (що діяв на час виникнення відповідних земельних правовідносин спадкодавця у 1993 році).
Відповідно до пункту 3.1. Листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (згідно із статтею 392 Цивільного кодексу України).
Згідно ст. ст. 1268, 1296,1297 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.
1/2 частка житлового будинку та земельних ділянок, що належала батьку, ділилась на трьох спадкоємців: дружині та дітям, тобто по 1/6 кожному.
Вважаю, оскільки мати позивачів, та дружина спадкодавця, ОСОБА_4 , прийняла спадщину за законом, у зв`язку з тим, що вона постійно з ним проживала на момент смерті і прийняла спадщину після смерті чоловіка, за нею повинна бути визначена 1/6 частки в житловому будинку з надвірними та господарськими будівлями та на земельні ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .
Таким чином, на час смерті спадкодавця, ОСОБА_4 належали 2/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями та земельних ділянок (1/2 подружня частка зі спільного сумісного майна подружжя та 1/6 частка, яку вона успадкувала в порядку спадкування за законом після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 ), а позивачам по 1/6 частки житлового будинку з господарськими будівлями та земельних ділянок кожному, які повинні бути визначені за позивачами.
Оскільки позивачі: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є єдиними спадкоємцями за законом першої черги, вони прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 , за ними повинно бути визнано право власності на 1/3 частину земельних ділянок (2/3 діляться між двома спадкоємцями), в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .
Керуючись ст. ст. 1216-1218, 1261, 1267,1268,1296 ЦК України та ст. ст. 10, 60, 89, 259, 263-265,315-319 ЦПК України, суд

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Л.М. Гончаренко