Справа № 629/3009/25
Номер провадження 2/629/974/25
31.10.2025 року м.Лозова
Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого-судді Мицик С.А., за участю секретаря судового засідання Хворостинка А.В., позивача- ОСОБА_1 , відповідача - ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Заочним рішенням суду від 18.10.2022 їй було виділено у користування житлову кімнату площею 9,8 кв.м. Зазначила, що іншого житла вона не має, з 2020 року і на теперішній час не має можливості повноцінно проживати за місцем реєстрації в АДРЕСА_1 через систематичні умисні перешкоджання з боку ОСОБА_2 , весь час вона вимушена проживати у знайомих. Зауважила, що нею неодноразово надсилалися на адресу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 листи щодо вирішення питання світла, аби вона мала можливість користуватися ним окремо. Однак листи відповідачі умисно не отримують, контакта у позивачки з ними немає. У зв`язку з тим, що без їхньої згоди ОСОБА_1 не має можливості зробити адресацію, позивачка просила зобов`язати відповідачів надати їй згоду для адресації її виділеної у користування житлової кімнати площею 9,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , щоб вона мала можливість провести собі світло для повноцінного проживання.
Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Крім того, пояснила, що особовий рахунок на електроенергію оформлений на ОСОБА_2 , який чинить їй перешкоди у користуванні електроенергією у квартирі та відмовляється добровільно врегулювати це питання. Розподіл особових рахунків та адресація надасть можливість їй оплачувати за ті послуги, які були спожиті саме нею.
Відповідач ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування заперечень на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 пояснив, що у них з позивачкою неприязні стосунки, вони відчувають одне до одного негативні емоції, у зв`язку з чим він не бажає з нею спілкуватися та врегульовувати чи погоджувати будь-які питання. Представник відповідача зазначив, що діючим законодавством не передбачено зобов`язання відповідачів надавати позивачу згоду для адресації її виділеної у користування житлової кімнати.
Вислухавши пояснення сторін та представника відповідача ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до копій: свідоцтва про право власності на житло від 15 серпня 2006 року, виданого згідно розпорядження №319/1 від 15 серпня 2006 року; технічного паспорту, Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Лозівського БТІ,- двокімнатна квартира загальною площею 48,5 кв.м, житловою площею 29,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 перебуває у спільній сумісній власності(а.с. 11-20).
З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 222403913 (дата формування витягу 02.09.2020) вбачається, що двокімнатна квартира загальною площею 48,5 кв.м, житловою площею 29,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 перебуває у спільній сумісний власності, дата, час державної реєстрації 31.08.2020 о 13:10:15(а.с. 10).
З таких обставин судом встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 перебуває у спільній частковій власності.
Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2022 року у справі №629/5778/21 встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_3 , виділивши у користування ОСОБА_1 житлову кімнату площею 9,8 кв.м., виділити у користування відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_4 житлову кімнату площею 19,2 кв.м. з балконом площею 1,8 кв.м.; приміщення - передпокій площею 6,5 кв.м., кухня площею 9,2 кв.м., санвузол площею 2,8 кв.м. - залишити в спільному користуванні співвласників(а.с.7-9).
Згідно копії довідки про реєстрацію місця проживання від 11.06.2020 № 3285 та за відомостями з реєстру територільної громади про місце проживання особи станом на 12.05.2025 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5, 46, 47).
Заочним рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05.11.2020 року у справі № 629/982/20 (залишеним без змін Постановою Харківського апеляційного суду від 30.03.021) усунуто перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вселення до неї ОСОБА_1 та зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкод позивачу в користуванні зазначеною квартирою(а.с.21-26).
Відповідно до копії Актів державного виконавця від 15.07.2021 при примусовому виконанні виконавчого листа № 629/982/20 усунуто перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування квартирою(а.с.27).
Позивачка на ім`я відповідачів направляла заяви від 16.08.2024 року та 13.01.2025 року з проханнями надати дозвіл на адресацію її частини квартири, щоб вона мала можливість провести собі світло (а.с.29-35).
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
За правилами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 ЦК України установлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом(ч.1 та ч.2 ст. 369 ЦК України).
Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).
Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом(ч.1 ст. 357 ЦК України).
Згідно ч.ч.1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Статтею 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 29 від 22 грудня 1995 року (з наступними доповненнями) передбачено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири, або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.
ОСОБА_1 20.03.2025 зверталась до АТ «Харківобленерго» з проханням зробити адресацію визначеної їй житлової кімнати № 1-2 площею 9,8 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.36).
На вищевказане звернення листом в.о. начальника Лозівського РРЕ АТ «Харківобленерго» від 02.04.2025 за № 56РРЕ/42-447 їй було відмовлено з посиланням на Закон України «Про ринок електричної енергії», КСР, ККОЕ та Правила роздрібного ринку електричної енергії, та роз`яснено, що за вказаною нею адресою на даний час укладено діючий Договір споживача про надання послуги з розподілу електричної енергії з іншою особою, тому виходячи з наведеного, ії або уповноваженій нею особі необхідно звернутись особисто до Лозівського РРЕ АТ «Харківобленерго» з пакетом документів для укладення Договору. Також зауважено, що відповідно до ЦК України та ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», у разі наявності співвласників за спільно частковим майном , укладання договору можливе лише за умови надання згоди усіх співвласників майна(а.с. 37).
Згідно пояснень позивачки, наданих в судовому засіданні,- розподіл особових рахунків та адресація надасть можливість їй оплачувати за ті комунальні послуги, які були спожиті саме нею. Наразі особовий рахунок на електроенергію оформлений на ОСОБА_2 , який чинить їй перешкоди у користуванні електроенергією у квартирі та відмовляється добровільно врегулювати це питання.
Відповідно до ст.5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.
Стаття 12 та п.1 ч.2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачають, що відносини між споживачами у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Укладення договору про надання житлово-комунальних послуг є основним обов`язком споживача.
Також, нормою п.2 ч.2 ст.8 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено обов`язок виконавця готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором.
Таким чином, розподіл особового рахунку є можливим лише за умови укладення з кожним із споживачів окремих договорів про надання послуг.
Згідно з п.10 Правил користування приміщеннями житлових будинків (в редакції, затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006р. №45) мешканці квартири, в якій проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі): мають рівні права на користування підсобними приміщеннями і обладнанням; можуть обирати відповідальну за виконання встановлених правил особу; встановлюють за узгодженням порядок використання підсобних приміщень, а також черговість їх прибирання; розподіляють за узгодженням загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг. У разі коли між мешканцями квартири відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється: за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря); за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю членів сім`ї, що проживають у квартирі, та осіб, які проживають у квартирі більше ніж місяць; за послуги з централізованого опалення, утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалювальної та загальної площі приміщення, яким користується співвласник, наймач (орендар).
Як вбачається з п.13 Правил, користування приміщеннями житлових будинків, спори, що виникають під час користування приміщеннями житлових будинків, розв`язуються шляхом проведення переговорів між учасниками спору або у судовому порядку.
Таким чином, на законодавчому рівні визначено порядок та послідовність дій мешканців квартири у випадку відсутності між ними згоди щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг.
Питання поділу особового рахунку вирішується шляхом звернення особи із письмовою заявою про вказане до відповідного житлового органу з додатками про підтвердження права власності особи на частину квартири.
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суд від 09 вересня 2020 року у справі № 751/1560/19 та від 04 березня 2024 року у справі № 750/7250/22.
Між співвласниками житла ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відсутня домовленість щодо оплати житлово-комунальних послуг, зокрема, електроенергії, з урахуванням визначеного судом порядку користування квартирою.
За таких обставин це питання врегульовано п.10 Правил користування приміщеннями житлових будинків (в редакції, затвердженій Постановою КМУ від 24.01.2006р. №45), відповідно до якого у разі коли між мешканцями квартири відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється: за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника.
Питання поділу особового рахунку вирішується шляхом звернення особи із письмовою заявою про вказане до відповідного житлового (енергопостачального) органу з додатками про підтвердження права власності особи на частину квартири.
Згідно п.1 «Загальні положення» Порядку присвоєння адрес об`єктам будівництва, об`єктам нерухомого майна, затвердженого постановою КМУ від 7 липня 2021 р. № 690,- органи, уповноважені на присвоєння, зміну, коригування, анулювання адрес об`єктів будівництва, об`єктів нерухомого майна, визначаються відповідно до частини п`ятої статті 26-3 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності (далі - уповноважені органи з присвоєння адрес).
Відповідно до п. 49 вказаного Порядку,- у разі поділу пронумерованих квартир або приміщень з виділенням їх частин як окремих об`єктів права власності застосовується додавання номера частини до номера квартири або приміщення через дефіс (наприклад, квартира 17-1, приміщення 3-2). Для існуючих комунальних квартир та приміщень у гуртожитках у разі потреби до реквізиту адреси номер окремої частини об`єкта додається номер кімнати, яка позначається арабською цифрою через пробіл після слова кімната (наприклад, квартира 12, кімната 1; приміщення 6, кімната 3).
Отже додавання номера частини до номера квартири через дефіс застосовується у разі поділу пронумерованих квартир з виділенням їх частин як окремих об`єктів права власності. У результаті поділу (розділу) майна на кожен об`єкт нерухомості, отриманий в результаті такого видаються окремі документи про право власності. На нові квартири видаватиметься окремий техпаспорт та документ про право власності (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно). Причини для виділу частки зазвичай аналогічні як і для поділу. Відмінністю є те, що виділ частки відбувається у випадку коли об`єкт нерухомості перед таким виділом частки перебуває у спільній частковій власності кількох осіб.
Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2022 року у справі №629/5778/21 встановлено порядок користування спірною квартирою, виділивши у користування позивачці житлову кімнату, відповідачам- житлову кімнату з балконом, приміщення - передпокій, кухня, санвузол - залишено в спільному користуванні співвласників.
Вказаним рішенням суду не було виділено частину спірної квартири як окремий об`єкт права власності, не було виділено у натурі частки із майна, що є у спільній власності. Відтак поділ пронумерованої спірної квартири із застосуванням додавання номера частини до номера квартири або приміщення через дефіс суперечить положенням п. 49 Порядку присвоєння адрес об`єктам будівництва, об`єктам нерухомого майна, затвердженого постановою КМУ від 7 липня 2021 р. № 690.
За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідачів надати позивачці згоду для адресації її виділеної у користування житлової кімнати площею 9,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .
Керуючись ст.ст.2, 4, 12, 76-82, 259, 263, 265 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 319,321-322, 356- 358, 360, 364, 379,383, 391 ЦК України, суд
Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про зобов`язання вчинити певні дії.
Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.А.Мицик