ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9279/25 Справа № 204/5934/25 Головуючий у першій інстанції: Токар Н. В. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря Марченко С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Чечелівського районного суду м. Дніпра у складі судді Токар Н.В. від 04 серпня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Верхівцевський олійноекстрактний завод» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за затримку виплати заробітної плати,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що він 10 жовтня 2022 року був прийнятий на роботу до ТОВ «Солома» у якості менеджера з логістики. Згодом, 29.08.2023 року ТОВ «Солома» змінило назву на ТОВ «Верхівцевський олійноекстакційний завод». 28.03.2025 року ОСОБА_1 було звільнено з ТОВ «Верхівцевський олійноекстакційний завод» на підставі п.1 ст.36 КЗпП України (за угодою сторін). В день звільнення відповідач не здійснив виплату нарахованої позивачу заробітної плати. Згідно довідки ТОВ «Верхівцевський олійноекстакційний завод» №10.2 від 29.04.2025 року, відповідач підтвердив наявну заборгованість по заробітній платі станом на 29.04.2025 року перед позивачем, а саме: за лютий 2025 року - 26 771,14 грн.; за березень 2025 року - 37 159,08 грн.; разом заборгованість складає 63 930,22 грн. Згідно виписки по картці за період з 28.03.2025 по 14.05.2025 року, 08.05.2025 року від ТОВ «Верхівцевський олійноекстакційний завод» до ОСОБА_1 надійшло нарахування у два платежі у сумі 63930,22 грн. Таким чином, відповідач сплатив заборгованість по заробітній платі позивачу лише 08.05.2025 року. Враховуючи, що в день звільнення позивачу не була виплачена вся сума, належна йому від роботодавця, то з відповідача має бути стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.03.2025 року (наступний день після звільнення) по 08.05.2025 року (день виплати заборгованості по заробітній платі) у розмірі 42995,69 року (29 днів затримки розрахунку при звільненні). Окрім того, позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача компенсацію за затримку розрахунку при звільненні. Заробітна плата позивача за лютий 2025 року склала 26771,14 грн, а заробітна плата за березень 2025 року склала 37159,08 грн., загальна сума 63 930,22 грн. Позивачу виплатили заборгованість 08 травня 2025 року. Відповідно до веб-сайту «Мінфін», індекс інфляції споживчих цін (ІСЦ) складає: березень 2025 року - 101,5% , квітень 2025 року - 100,7%. Враховуючи вищенаведене, за розрахунком позивача, компенсація за затримку виплати зарплати у лютому 2025 року складе: 26771,14 грн - 2,22% = 594,32 грн., а за березень 2025 року: 37159,08 грн - 0,7% = 260,11 грн, що у сумі становить: 854,43 грн. Тому позивач просив стягнути на свою користь з відповідача середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 42995,69 грн та суму компенсації за затримку виплати заробітної плати у розмірі 854,43 грн.

Рішенням Чечелівського районного суду м. Дніпра від 04 серпня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Верхівцевський олійноекстрактний завод» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 29.03.2025 року по 08.05.2025 року у розмірі 12000,00 грн та суму компенсації за затримку виплати заробітної плати у розмірі 854,43 грн. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ТОВ «Верхівцевський олійноекстрактний завод» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 338,02 грн. Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується матеріалами справи. Від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшла заява від 14.10.2025 про розгляд справи без участі позивача та його представника.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, часткового скасування оскаржуваного рішення з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що відповідно до наказу (розпорядженню) ТОВ «Солома» №299-К про прийняття на роботу від 10 жовтня 2022 року, ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до ТОВ «Солома» у комерційний відділ на посаду менеджера з логістики (а.с.14).

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що 29.08.2023 року ТОВ «Солома» змінило найменування юридичної особи на ТОВ «Верхівцевський олійноекстакційний завод».

Відповідно до наказу (розпорядження) ТОВ «Верхівцевський олійноекстакційний завод» №39К про припинення трудового договору (контракту) від 28.03.2025 року, ОСОБА_1 було звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін); зазначено також про компенсацію за невикористану відпустку за 11 календарних дні за період роботи з 01 січня 2024 року по 28 березня 2025 року (а.с.15).

Згідно копії довідки ТОВ «Верхівцевський олійноекстакційний завод» №10.2 від 29.04.2025 року, заборгованість по заробітній платі станом на 29.04.2025 року перед ОСОБА_1 складає 63930,22 грн, а саме у розрізі місяців становить: за лютий 2025 року - 26771,14 грн, за березень 2025 року - 37159,08 грн (а.с. 19).

08 травня 2025 року від ТОВ «Верхівцевський олійноекстакційний завод» на відкритий на ім`я позивача рахунок у ПАТ "Укргазбанк" надійшли зарахування в сумі 26771,14 грн (заробітна плата) та 37159,08 грн (розрахункові) на загальну суму 63930,22 грн, що підтверджується копією виписки з особового рахунку за період з 28.03.2025 року по 14.05.2025 року (а.с.17-18).

У статті 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом (ч.ч. 1, 4 статті).

Відповідно до вимог частини першої статті 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

За правилами статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Згідно постанови Верховного Суду від 27 березня 2013 року по справі №6-15цс13 передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Апеляційним судом встановлено, що затримка розрахунку при звільненні позивача тривала з 28 березня 2025 (день наступний за днем звільнення) по 07 травня 2025 року включно (день, що передує дню повної сплати належних до виплати сум).

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Згідно з абзацом третім пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку №100 основною для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на час відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки форми ОК-7, сформованої 30.05.2025 Пенсійним фондом України, позивачу було нараховано відповідачем у лютому 2025 року 34767,72 грн (28 робочих днів), а у березні 2025 року - 48258.55 грн (28 робочих днів) (а.с. 16). Таким чином, середньоденна заробітна плата становить (34767,72 + 48258,55) / 56 = 1482,61 грн.

Нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів у розрахунковому періоді, при цьому день звільнення працівника та день остаточного проведення з ним розрахунків у цей період не включаються.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 09 червня 2021 року у справі №569/11319/19.

Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28 березня 2025 по 07 травня 2025 року, виходячи із середньоденної заробітної плати у розмірі 1482,61гр за 28 днів прострочення виплати (у межах заявлених позовних вимог), складає 41513,08 грн.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений, виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Доводи відповідача про складне фінансове становище підприємства є недоведеними; відповідачем не доведено також причинно-наслідкового зв`язку між фінансовим положенням роботодавця та невчасною виплатою позивачу заробітної плати. Будь-яких доказів поважності причин невиплати тривалий час після звільнення позивача заборгованості із заробітної плати суду не представлено, клопотання про витребування відповідних доказів судом - не заявлено.

Отже, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами наявності підстав для зменшення розміру нарахованого середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 41513,08 грн.

Зменшивши розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, до 12000,00 грн місцевий суд належного обгрунтування не навів, формально послався на розмір простроченої заборгованості, період затримки (прострочення) виплати заборгованості, який препав на час дії в Україні воєнного стану, ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника (без наведення розрахунку і обгрунтування).

Однак, як встановлено апеляційним судом, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (41513,08 грн) є меншою від розміру заборгованості по заробітній платі (63930,22 грн).

Місцезнаходженням ТОВ «Верхівцевський олійноекстрактний завод» є м. Верхівцеве Кам`янського району Дніпропетровської області. На час виникнення спірних правовідносин у березні-травні 2025 року на території Кам`янського району Дніпропетровської області не велись та на тепер не ведуться активні бойові дії, отже поточна обстановка у даному регіоні є стабільною.

Всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Роботодавець звільняється від відповідальності за невиплату заробітної плати лише за відсутності його вини, що має бути ним доведено (постанова Верховного Суду від 28 травня 2025 року у справі №521/12004/23).

Також відповідачем не доведено відсутності його вини у порушенні зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником у день звільнення з роботи.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши порушення відповідачем строків виплати усіх належних позивачу сум в день його звільнення; приймаючи до уваги відсутність підстав для зменшення судом середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 41513,08 грн, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з ТОВ «Верхівцевський олійноекстрактний завод» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.03.2025 по 07.05.2025 року в розмірі 41513 (сорок одна тисяча п`ятсот тринадцять) грн 08 коп.

Підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за 08 травня 2025 року відсутні, адже в цей день роботодавець виконав свій обов`язок з виплати усіх належних позивачу сум при звільненні.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, дійшов безпідставного висновку про наявність підстав для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення. Тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за період з 29.03.2025 року по 08.05.2025 року в розмірі 12000,00 грн, з ухваленням у цій частині нового судового рішення про часткове задоволення даних позовних вимог.

За змістом ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при поданні позовної заяви за вимогу щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (1211,20 грн), пропорційно задоволеним позовним вимогам (96,55%) у розмірі 1169 (одна тисяча сто шістдесят дев`ять) грн 41 коп. (а.с. 20).

Оскільки при поданні вимоги позовної заяви щодо компенсації за затримку виплати заробітної плати позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір"; враховуючи, що дану частину вимог задоволено повністю, з ТОВ «Верхівцевський олійноекстрактний завод» в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

У зв`язку з вищевикладеним, оскаржуване рішення також підлягає скасуванню в частині розподілу судових витрат, з ухваленням у цій частині нового судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія звертає увагу, що рішення місцевого суду, згідно змісту апеляційної скарги, оскаржене лише в частині часткового задоволення позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Тому суд апеляційної інстанції справу в частині задоволення позовної вимоги про стягнення з ТОВ «Верхівцевський олійноекстрактний завод» на користь ОСОБА_1 суми компенсації за затримку виплати заробітної плати у розмірі 854,43 грн. не переглядає, згідно вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Чечелівського районного суду м. Дніпра від 04 серпня 2025 року в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Верхівцевський олійноекстрактний завод» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за період з 29.03.2025 року по 08.05.2025 року в розмірі 12000,00 грн та в частині розподілу судових витрат скасувати та у скасованій частині ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Верхівцевський олійноекстрактний завод» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 41513 (сорок одна тисяча п`ятсот тринадцять) грн 08 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Верхівцевський олійноекстрактний завод» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 1169 (одна тисяча сто шістдесят дев`ять) грн 41 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Верхівцевський олійноекстрактний завод» () в дохід держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 27 жовтня 2025 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді В.С. Городнича

М.Ю. Петешенкова