печерський районний суд міста києва
пр. № 2-6556/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2025 р.

Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Хайнацького Є.С.,

при секретарі судових засідань Сміян А.Ю.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін клопотання представника відповідача про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Пенсійного фо№нду України (далі - відповідач, ПФУ), в якому просить:

визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення ОСОБА_1 від 12.04.2023 року № 135-K;

поновити ОСОБА_1 на посаді Заступника начальника управління - Начальника фінансово - економічного відділу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області;

стягнути з Пенсійного фонду України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу починаючи з 19.04.2023 року по дату винесе№ння рішення виходячи із розрахунку середньоденної заробітної плати, яка становить 2779,57 грн.;

стягнути з Пенсійного фонду України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 80000,00 грн.;

допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за 1 місяць;

судові витрати стягнути з відповідача на користь позивача.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.04.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 05.09.2024 року вказану позовну заяву визнано неподаною та повернуто ОСОБА_1 з підстав, передбачених ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

Постановою Київського апеляційного суду від 20.01.2025 року ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 05.09.2024 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.05.2025 року прийнято до провадження та відкрито провадження у вказаній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 15.09.2025 року.

04.07.2025 року від представника відповідача - Костюченко Ю.М. надійшло клопотання про закриття провадження у справі, у зв`язку з тим, що позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В обґрунтування клопотання представник відповідача зазначає, що Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністерство соціальної політики, і який реалізує державну політику у сфері пенсійного забезпечення. Відтак, Пенсійний фонд України є суб`єктом владних повноважень, який здійснює публічно-владні управлінські функції.

Враховуючи, що заявлені позовні вимоги про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та визнання незаконним наказу про звільнення стосуються проходження публічної служби та мають публічно-правовий характер, то вказаний спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

В судовому засіданні позивач не заперечувала щодо закриття провадження у справі.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Вислухавши думку позивача, дослідивши клопотання про закриття провадження у справі та матеріали справи суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач звернулась до суду з позовом до Пенсійного фонду України про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, в обґрунтування якого зазначає, що була звільнена з посади у зв`язку з реорганізацією Фонду соціального страхування України шляхом приєднання до Пенсійного фонду України. На думку позивача, її звільнення проведено з порушенням вимог трудового законодавства, оскільки така реорганізація не є ліквідацією установи, а роботодавець не запропонував їй іншу вакантну посаду. Таким чином, позивач вважає своє звільнення незаконним, просить поновити її на попередній посаді, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати завдану моральну шкоду.

Частиною 1 ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, що виникають із приватноправових відносин, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема в спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Таким чином, вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі залежить від характеру спірних правовідносин.

Позивач звернулася до суду з позовом з приводу винесення Наказу голови комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області про її звільнення з посади у зв`язку з реорганізацією зазначеного органу шляхом приєднання до Пенсійного фонду України та просить поновити її на посаді Заступника начальника управління - Начальника фінансово-економічного відділу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області, що підтверджує публічно-правовий характер даного спору, оскільки він стосується проходження та припинення публічної служби.

Відповідно до п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280 «Про затвердження Положення про Пенсійний фонд України», Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Частиною 4 пункту 14 вищезазначеної Постанови КМУ передбачено, що Пенсійний фонд України є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Казначейства та уповноважених банках.

Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (п. 17 ч. 1ст. 4 КАС України).

Проходження публічної служби - це процес діяльності особи на посадах, які вона обіймає, починаючи від моменту призначення на відповідну посаду та завершуючи припиненням публічної служби, із сукупністю всіх обставин і фактів, які супроводжують таку діяльність.

Оскільки публічна служба є різновидом трудової діяльності, то відносини публічної служби як окремий різновид трудових відносин існують на стику двох галузей права: трудового та адміністративного, тому правовідносини, пов`язані з прийняттям на публічну службу, її проходженням та припиненням, регламентуються нормами як трудового, так і адміністративного законодавства, а спори, які виникають з таких правовідносин, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Публічна служба є різновидом трудової діяльності, службово-трудові відносини хоча і існують на перетині двох галузей права - адміністративного та трудового, проте докорінно різняться методом правового регулювання. Саме тому відносини, пов`язані з прийняттям на публічну службу, її проходженням та припиненням, регламентуються нормами адміністративного законодавства, а спори, які виникають з таких правовідносин, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року у справі № 426/160/14-ц; постанова від 31.10.2018 року у справі № 761/33941/16-ц).

Згідно позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 22.01.2020 року у справі № 813/1045/18 у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду постановою від 09.12.2024 року у справі № 712/4776/23, яка вирішувала питання щодо юрисдикції до подібного предмету спору зазначив, що вирішення питання про те, чи є правовідносини, пов`язані із визнанням незаконним звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у зв`язку із набранням чинності Законом № 2620-1X, яким вирішено припинити ФСС України та Управління, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України, приватноправовими чи публічно-правовими, залежить, зокрема, від змісту та характеру правовідносин, суб`єктного складу, наявності підстав для виникнення зобов`язань та умов їх виконання щодо працевлаштування вивільненого працівника на публічну службу, а також мети, якої хоче досягти звільнений працівник, звернувшись до суду.

Таким чином Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного суду постановою від 09.12.2024 року у справі № 712/4776/23, аналогічній, що розглядається, за тотожного предмету спору встановив, що між сторонами існує спір з публічно-правових відносин, який з врахуванням суб`єктного складу його учасників та правовідносин, що виникли між сторонами, має розглядатися за правилами адміністративної юрисдикції.

Відтак, з огляду на зміст заявлених позивачем вимог та на суб`єктний склад сторін, суд приходить до висновку, що справа за даним позовом є справою адміністративної юрисдикції, оскільки, в даному випадку, має місце спір між учасниками публічно-правових відносин, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на зазначені висновки Верховного Суду, оскільки після відкриття провадження у цій справі судом встановлено, що спір у даній справі підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, суд вважає за необхідне закрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

При цьому, позивач не позбавлений права звернутися до відповідного адміністративного суду за вирішенням спору в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 255, 256, 260, 261, 352-354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання представника відповідача про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - задовольнити.

Провадження у цивільній справі № 757/20262/23-ц за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - закрити.

Роз`яснити, що повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України суд роз`яснює позивачеві, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції окружного адміністративного суду.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складання ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга буде подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текст ухвали складено та підписано суддею 19.09.2025 року.

Суддя Євген ХАЙНАЦЬКИЙ