ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Дряниця Ю.В.,

судді Пилипчук Л.І., Чумак О.В.,

секретар: Чемерис А.К.

за участю: адвоката Павленка А.І., адвоката Остапенко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 07 листопада 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Центр надання адміністративних послуг Полтавської міської ради про визнання права власності,-

в с т а н о в и в:

В грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності.

В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що матір позивача ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя, 11.12.2003р. вона склала заповіт на ім`я позивача, яким заповіла йому квартиру АДРЕСА_1 .

Після смерті матері її чоловік, батько позивача ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 15.11.2019 року визнано квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_3 . Визнано за ОСОБА_6 право власності на частину зазначеної квартири, як на частку у спільному майні. Визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/8 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування, як на обов`язкову частку у спадщині.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 20.09.2021 року змінено рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15.11.2019 року в частині вирішення питання про визнання права ОСОБА_5 на обов`язкову частку у спадщині ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , зменшено її розмір з 1/8 на 1/12 частину квартири АДРЕСА_1 .

Крім того, постановою Полтавського апеляційного суду по цивільній справі №554/9546/17 визнано за позивачем ОСОБА_1 право власності після померлої матері на 3/8 частини квартири АДРЕСА_1 .

Позивач вважає, що на теперішній час ідеальна доля ОСОБА_5 складає 7/12 частин, а його фактична ідеальна доля збільшилася і складає 5/12 частин спірної квартири.

Позивач просив суд визнати за ним право власності на 1/12 частину квартири АДРЕСА_1 . Стягнути з відповідача понесені судові витрати у формі судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 07.11.2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності відмовлено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу в сумі 12700 грн.

З рішенням суду не погодився позивач. У доводах апеляційної скарги вважає висновки районного суду помилковими. Наводить доводи, аналогічні доводам, викладеним у позовній заяві стосовно предмету спору.

У доводах щодо незгоди з рішенням суду вказує, що він на підставі постанови Полтавського апеляційного суду від 20.09.2021 набув додаткове право власності на 1/12 частину спірної квартири, проте суд не взяв цей факт до уваги.

Крім того, вказує, що суд безпідставно стягнув з відповідача судові витрати на правничу допомогу у повному обсязі, оскільки заявлена сума не є співмірною зі складністю справи. Звертає увагу суду, що адвокат представник відповідача не приймала участі у судових засіданнях під час розгляду справи.

Представником відповідача подано відзив на апеляційну скаргу, у доводах якого вважає рішення місцевого суду законним та обґрунтованим, просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приймає до уваги наступне.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Октябрського райсуду м. Полтави від 17.08.2018р. по справі № 554/9546/17 було відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в повному обсязі.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 06.08.2020р. по справі №554/9546/17 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17 серпня 2018 року скасовано. Ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 право власності на 3/8 частини однокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 право власності на частину земельної ділянки відповідно до Державного акту на земельну ділянку серії ЯК № 672446, площею 0,0600 га, яка розташована в Полтавській області, Решетилівському районі, Демидівській сільській раді. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 15.11.2019р. по справі № 554/1668/16-ц позов ОСОБА_7 задоволено частково. Визнано квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 30,9 кв.м., житловою площею 16,6 кв.м., що складається з однієї кімнати «2» площею 16,6 кв.м., кухні «3» площею 5,8 кв.м., ванної кімнати «4» площею 2,5 кв.м., коридору «1» площею 5,0 кв.м., балкону площею 1,0 кв.м. спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_3 . Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_7 зі спадкодавцем ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини. Визнано за ОСОБА_7 право власності на частку квартири АДРЕСА_1 , яка знаходиться в цегляному житловому будинку, загальною площею 30,9 кв.м., житловою площею 16,6 кв.м., що складається з однієї кімнати «2» площею 16,6 кв.м., кухні «3» площею 5,8 кв.м.; ванної кімнати «4» площею 2,5 кв.м.; коридору «1» площею 5,0 кв.м., балкону площею 1,0 кв.м. як на частку у спільному майні подружжя. Визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/8 частку квартири АДРЕСА_1 , яка знаходиться в цегляному житловому будинку, загальною площею 30,9 кв.м., житловою площею 16,6 кв.м., що складається з однієї кімнати «2» площею 16,6 кв.м., кухні «3» площею 5,8 кв.м.; ванної кімнати «4» площею 2,5 кв.м.; коридору «1» площею 5,0 кв.м., балкону площею 1,0 кв.м. в порядку спадкування, як на обов`язкову частку у спадщині. Визнано за ОСОБА_7 право власності на частку земельної ділянки відповідно до Державного акту на земельну ділянку серії ЯК № 672446, площею 0,0600 га, розташована в Полтавській області, Решетилівському районі, Демидівській сільській раді в порядку спадкування після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 як спадкоємця першої черги за законом. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 19.02.2020р. по справі №554/1668/16-ц апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, рішення Октябрського райсуду м. Полтави без змін..

Як встанволено місцевим судом, вказана постанова апеляційного суду набрала законної сили з моменту її прийняття, відповідно ОСОБА_7 було в червні 2020р. зареєстровано право власності на та 1/8 частину квартири АДРЕСА_1 .

Постановою Верховного Суду від 28.07.2021р. по справі № 554/1668/16-ц касаційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково. Постанова Полтавського апеляційного суду від 19.02.2020р. в частині вирішення питання про визнання права на обов`язкову частку в спадщині скасована. Справа в наведеній частині передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Полтавського апеляційного суду по справі № 554/1668/16-ц від 20.09.2021р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково. Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 листопада 2019 року в частині вирішення питання про визнання права ОСОБА_7 на обов`язкову частку у спадщині ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінено, зменшено її розмір з 1/8 на 1/12 частину квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 17.05.2023р. по справі №554/1668/16-ц було відмовлено ОСОБА_1 в прийнятті додаткового рішення по справі (щодо визнання за ним права власності на 5/12 частин квартири АДРЕСА_1 ), оскільки в даній справі за позовом ОСОБА_7 жодних позовних вимог щодо права ОСОБА_1 на частку у спадщині ОСОБА_3 не заявлялося та судом не досліджувалося.

Згідно наданих копії Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, вбачається, що за ОСОБА_7 було зареєстровано: частину квартири АДРЕСА_1 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 52491482 від 03.06.2020р., підстава державної реєстрації: рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15.11.2019р., справа № 554/1668/16-ц; 1/8 частина квартири АДРЕСА_1 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 52491482 від 03.06.2020р., підстава державної реєстрації: рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15.11.2019р., справа № 554/1668/16-ц. Разом - 5/8 часток квартири. Рішення державного реєстратора скасованими не були.

Окрім того, як встановлено зі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Соляник А.В. 26.01.2023р., спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_7 є його донька ОСОБА_2 . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з 5/8 часток квартири АДРЕСА_1 , які належали на праві власності ОСОБА_7 на підставі рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15.11.2019р., справа №554/1668/16-ц. Державна реєстрація права власності проведена 01.06.2020р. державним реєстратором Потоцькою Ю.В., Департамент з питань реєстрації, Полтавська обл., номери записів про право власності: 36728647, 36728700, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101

Відмовляючи у задоволенні заяви районний суд вказав, що позивачем було обрано неефективний спосіб захисту права, оскільки позивачем не наведено правових підстав набуття права власності на частку у спірній квартирі. При цьому районний суд вказав, що відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Колегія суддів погоджується з таким висновком районного суду з огляду на наступне.

Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Звертаючись до суду, позивач посилається на постанову Полтавського апеляційного суду від 20.09.2021 року, як на підставу набуття права власності на 1/12 частину спірної квартири.

Проте, такі твердження суд не може прийняти до уваги з огляду на наступне.

За змістом частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз відомостей, наявних в Єдиному державному реєстрі судових рішень, свідчить, що постановою Полтавського апеляційного суду від 06.08.2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , треті особи - Четверта Полтавська державна нотаріальна контора, Автогаражний колектив "Автотурист", ЖК "Будівельник", про визнання права власності на спадкове майно задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 право власності на 3/8 частини однокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Зазначеною постановою від 06.08.2020 року встановлено, що рішенням суду у справі №554/1668/16-ц, яке є чинним на момент розгляду справи, за ОСОБА_7 визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 як на частку у спільному майні подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , та на 1/8 частку вказаної квартири в порядку спадкування, як на обов`язкову частку у спадщині. Відповідно, загальна частка ОСОБА_7 у праві власності на спірну квартиру складає 5/8 (1/2+1/8=5/8). Отже, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після померлої матері ОСОБА_3 належить 3/8 частки квартири АДРЕСА_1 (1-5/8=3/8).

У справі №554/1668/16-ц постановою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 28 липня 2021 року постанову Полтавського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року в частині вирішення питання про визнання права на обов`язкову частку у спадщині скасовано. Справа в наведеній частині передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При цьому, колегія суддів Верховного Суду вирішуючи спір не взяла до уваги посилання ОСОБА_7 у відзиві на касаційну скаргу на постанову Полтавського апеляційного суду від 06 серпня 2020 року у справі № 554/9546/17, якою, зокрема, за ОСОБА_1 в порядку спадкування після померлої ОСОБА_3 визнано право власності на 3/8 частини однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , оскільки встановила, що в указаній постанові в основу покладено висновок, викладений у справі, яка переглядається (554/1668/16-ц) та який зроблено з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Отже, проаналізувавши наведені судові рішення колегія суддів доходить наступних висновків.

Так, право власності на 3/8 квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 визнано постановою Полтавського апеляційного суду у справі №554/9546/17, яка на даний час є чинною.

При цьому, підставою для визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування після померлої ОСОБА_3 на 3/8 частини однокімнатної квартири АДРЕСА_1 стало рішенням суду у справі №554/1668/16-ц, яким за ОСОБА_7 визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 як на частку у спільному майні подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_3 та на 1/8 частку вказаної квартири в порядку спадкування, як на обов`язкову частку у спадщині, та яке було вподальшому скасовано постановою Верховного Суду від 28.07.2021 року.

Отже, зміна розміру частки ОСОБА_1 у праві власності на спірну квартиру відбулося внаслідок скасування рішення суду у справі №554/1668/16-ц та ухвалення нового рішення, яким розмір обов`язкової частки ОСОБА_7 у спадщині було зменшено з 1/8 до 1/12 частини.

Оскільки питання визнання права власності ОСОБА_1 на спадкове майно вирішувалось в судовому порядку ухваленням постанови у справі №554/9546/17, яка на даний час є чинною, то звернення з новим позовом про визнання права власності на 1/12 частину спірного майна, яка змінилась після скасування судового рішення у справі №554/1668/16-ц є неефективним способом захисту права позивача.

Доводи апеляційної скарги на правильність висновків місцевого суду не впливають, оскільки не ґрунтуються на доказах та зводяться до незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо безпідставного стягнення з позивача на користь відповідачв повної суми понесених судових витрат на правову допомогу.

Судові витрати складають судовий збір та витрати, пов`язані з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, потрібних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини четверта - шоста статті 137 ЦПК України).

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи (частина третя статті 141 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

У частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку

з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.

Близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.

У постановах від 19 лютого 2022 року № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Отже, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року справа № 686/5757/23 провадження № 14-50цс24.

Так, з матеріалів справи вбачається, що на підтвердження розміру понесених відповідачем витрат на правову допомогу адвокатом Остапенко І.О. було надано детальний розрахунок витрат.

З вказаного розрахунку вбачається, що адвокатом Остапенко І.О. надано наступні послуги: 10.04.2024 складання відзиву на позовну заяву 7000 грн., участь у судовому засіданні 21.05.2024 2700 грн., участь у судовому засіданні 20.06.2024, складання детального розрахунку понесених витарт 3000 грн.

Проте, матеріали справи не містять доказів того, що адвокат приймала участь у судових засіданнях 21.05.2024 та 20.06.2024 року(а.с. 63, 82), а тому підстав для стягнення суми витрат, врахованих адвокатом за послуги, які фактично надані не були колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, сума судових витрат, що підлягає стягненню зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 підлягає зменшенню з 12700 грн до 7 000 грн.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 07 листопада 2024 року в частині стягнення витрат на правничу допомогу змінити, зменшивши суму судових витрат, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 з 12700 грн до 7 000 грн.

В іншій частині рішення районного суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ю. В. Дряниця

Судді : Л. І. Пилипчук

О.В. Чумак