Справа № 357/2967/25
Провадження № 2/357/2535/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя Цукуров В.П.,

секретар судового засідання Чайка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Біла Церква Київської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В :

1. Описова частина.

Короткий зміст позовних вимог.

05.03.2025 року ТОВ «СВЕА ФІНАНС» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на наступні обставини.

22.08.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 було укладено Договір кредитної лінії №335740425 (надалі - Кредитний договір, Договір) шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».

22.08.2021 року 13:21:45 після попередньої реєстрації Позичальника в Інформаційно телекомунікаційній системі ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (далі - ІТС), що знаходиться в мережі Інтернет за адресою https://moneyveo.ua/ і направлення позичальником засобами ІТС Первісному кредитору заявки на отримання кредиту, ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» у відповідь сформувало і надало для ознайомлення Позичальнику Договір кредитної лінії №335740425. Також ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» направило ОСОБА_1 на номер мобільного телефону НОМЕР_1 одноразовий ідентифікатор 7V569UBE, котрий Позичальником було введено у відповідному розділі ІТС 22.08.2021 13:22:56.

Таким чином було укладено Договір кредитної лінії №335740425 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та Відповідачем шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п.1.1 Договору на умовах, встановлених Договором, Кредитодавець надає Позичальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту від 2000,00 до 50000,00 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплачувати проценти Кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту.

Строк дії Договору, відповідно до п.1.7. становить 5 років.

ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» свої зобов`язання за Кредитним договором виконало, та надало позичальнику грошові кошти. Згідно із Розрахунком заборгованості Позичальником за строк дії Договору використано кредитний ліміт (отримано кошти) у розмірі 10869,10 грн.

Усвідомлюючи виникнення фінансових зобов`язань перед первісним кредитором, Відповідач здійснював часткові (-у) оплати (-у) в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №335740425 від 22.08.2021 року, шляхом здійснення платежів зазначених у розрахунку заборгованості за кредитним договором, що є додатком до позовної заяви. Сплачуючи кредит, Відповідач, додатково до зазначеного вище, вчинив конклюдентні дії, що свідчать про прийняття укладеного Кредитного договору, який створив для нього певні цивільні права та обов`язки, частину з яких було реалізовано.

Згідно із отриманою від первісного кредитора інформацією, Відповідач в загальній кількості 47 рази (-ів) оформлював кредитні відносини з ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», попередні кредитні договори були погашені, що додатково доводить обізнаність Відповідача з процедурою оформлення та виконання Кредитного договору.

28.11.2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та товариством з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено договір факторингу №28/1118-01 року, відповідно до умов якого, Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до Реєстру боржників до ДОГОВОРУ ФАКТОРИНГУ № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, право вимоги щодо заборгованості Відповідача за кредитним договором №335740425 від 22.08.2021 року перейшло до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС».

Оскільки відповідні реєстри боржників є дуже об`ємними документами і стосуються прав вимоги до великої кількості боржників, на підтвердження вищенаведеної інформації додаємо до заяви сформований Витяг з реєстру боржників, який стосуються саме заборгованості Відповідача за кредитним договором №335740425 від 22.08.2021 року.

02.05.2024 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» було укладено договір факторингу №02/0524-01/01.02-11/24, відповідно до умов якого, Клієнт зобов`язується відступити (передати) Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги до цього Договору, а Фактор набуває права вимоги від Клієнта та сплачує Клієнту за відступлення Прав вимоги Фінансування у сумі, що дорівнює ціні Договору у порядку та строки встановлені цим договором. Відповідно до Додатку 1 (Реєстру боржників) до договору факторингу №02/0524 01/01.02-11/24 від 02.05.2024 року, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором (станом на дату відступлення права вимоги) складала: 44850,26 грн.

Оскільки відповідний реєстр боржників є дуже об`ємним документом і стосуються прав вимоги до великої кількості боржників, на підтвердження вищенаведеної інформації додаємо до заяви копії першої і останньої сторінки відповідного Реєстру Боржників і сформований Витяг з реєстру боржників, який стосуються саме заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №335740425 від 22.08.2021 року.

Позичальник на користь Нового кредитора жодних платежів станом на дату подання позовної заяви не здійснював, тому станом на дату складання позовної заяви заборгованість за Договором №335740425 від 17.12.2021 року становить 44850,26 грн.:

заборгованість по тілу кредиту - 9167,10 грн.;

заборгованість по відсотках - 35683,16 грн.;

пеня - 0,00 грн.

Заходи забезпечення доказів або позов до подання позовної заяви не вживалися.

З огляду на викладене, Позивач просив суд стягнути з Відповідача на його користь заборгованість за Договором кредитної лінії №335740425 від 22.08.2021 року у розмірі 44850,26 гривень та суму сплаченого ним судового збору в розмірі 2422,40 гривень.

Рух справи. Позиції сторін.

07.04.2025 року ухвалою суду було відкрито провадження по даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 122-123).

У подальшому судові засідання по справі відкладалися за клопотанням сторони Відповідача (а.с.125, 130).

02.06.2025 року до канцелярії суду за допомогою системи «Електронний суд» від представника Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Зазначила, що надані представником Позивача документи не підтверджують факту підписання Відповідачем кредитного договору, а також отримання нею кредитних коштів. Окрім того, Позивачем не доведено правомірність переходу до Позивача права грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором (а.с. 145-150).

У судові засідання сторони не з`явилися, у матеріалах справи наявні клопотання їх представників про розгляд справи без їхньої участі (а.с. 110-111, 138).

У зв`язку з тим, що сторони не з`явилися в судове засідання, згідно із ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч.5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

2. Мотивувальна частина.

Фактичні обставини, встановлені судом.

22.08.2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 було укладено Договір кредитної лінії №335740425 (надалі - Кредитний договір, Договір) шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (а.с. 15).

22.08.2021 року 13:21:45 після попередньої реєстрації Позичальника в Інформаційно телекомунікаційній системі ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (далі - ІТС), що знаходиться в мережі Інтернет за адресою https://moneyveo.ua/ і направлення позичальником засобами ІТС Первісному кредитору заявки на отримання кредиту, ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» у відповідь сформувало і надало для ознайомлення Позичальнику Договір кредитної лінії №335740425. Також ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» направило ОСОБА_1 на номер мобільного телефону НОМЕР_1 одноразовий ідентифікатор 7V569UBE, котрий Позичальником було введено у відповідному розділі ІТС 22.08.2021 13:22:56 (а.с. 20).

Таким чином між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та Відповідачем було укладено Договір кредитної лінії №335740425 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до умов п.1.7. вищезазначеного договору кредитної лінії, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 (п`яти) років, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У разі якщо за 30 (тридцять) днів до закінчення строку дії договору жодна з сторін не повідомить іншу сторону про бажання розірвати договір, його дія продовжується кожен раз на той самий строк, але не небільші ніж три рази.

Згідно з п.п.1.9.1 договору кредитної лінії основна сума кредиту має бути повернена позичальником не пізніше ніж протягом 5 календарних днів після закінчення строку дії договору, у порядку, передбаченому п.1.7 договору.

Відповідно до п. 2.1.1.7 договору кредитної лінії кредитор має право достроково припинити дію договору у разі прострочення позичальником оплати нарахованих процентів хоча б на один календарний день, шляхом повідомлення про це позичальника в порядку передбаченому внутрішніми правилами надання фінансових послуг кредитодавця та цим Договором. При цьому договір вважається розірваним з моменту відправки кредитодавцем відповідного повідомлення.

Згідно з заявкою на отримання грошових коштів в кредит від 22.08.2021 року, складеною Відповідачем, дата укладення договору: 22.08.2021 року, сума кредиту: 10000,00 гривень, строк кредиту: 1826 (а.с. 21).

Відповідно до паспорту споживчого кредиту продукту «ВЕОКАРД» до договору №335740425 від 22.08.2021 року сума/ліміт кредиту: від 2000,00 гривень до 50000,00 гривень, строк кредитування: до 1825 днів з можливістю продовження, мета кредиту: на споживчі цілі (а.с.12-14).

Як вбачається з розрахунку заборгованості борг Відповідач аза тілом кредиту становить заборгованість по тілу кредиту становить 9167,10 грн. (а.с. 34-42, 43).

28.11.2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено договір факторингу №28/1118-01 року, відповідно до умов якого, Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, право вимоги щодо заборгованості Відповідача за кредитним договором №335740425 від 22.08.2021 року перейшло до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» (а.с. 44-71).

02.05.2024 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» було укладено договір факторингу №02/0524-01/01.02-11/24, відповідно до умов якого, Клієнт зобов`язується відступити (передати) Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги до цього Договору, а Фактор набуває права вимоги від Клієнта та сплачує Клієнту за відступлення Прав вимоги Фінансування у сумі, що дорівнює ціні Договору у порядку та строки встановлені цим договором. Відповідно до Додатку 1 (Реєстру боржників) до договору факторингу №02/0524 01/01.02-11/24 від 02.05.2024 року, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором (станом на дату відступлення права вимоги) складала: 44850,26 грн. (а.с. 72-88).

Норми матеріального та процесуального права України, якими керується суд.

Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, до якого згідно з практикою Суду відносяться й грошові кошти.

У пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17).

Верховний Суд також неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

У частині третій статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 1054 ЦК Украі?ни кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Дані норми свідчать про те, що обов`язок позичальника щомісячно виплачувати проценти до дня повернення позики у разі відсутності іншої? домовленості сторін, може бути застосований? лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Згідно з ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно зі ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».

Положеннями частини 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла -щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу . Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

- електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

В абзаці другому частини другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Висновки суду.

Судом встановлено та Відповідачем не спростовано, що 22.08.2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та Відповідачем було укладено Договір кредитної лінії №335740425 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (а.с. 15).

22.08.2021 року 13:21:45 після попередньої реєстрації Позичальника в Інформаційно телекомунікаційній системі ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (далі - ІТС), що знаходиться в мережі Інтернет за адресою https://moneyveo.ua/ і направлення позичальником засобами ІТС Первісному кредитору заявки на отримання кредиту, ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» у відповідь сформувало і надало для ознайомлення Позичальнику Договір кредитної лінії №335740425. Також ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» направило ОСОБА_1 на номер мобільного телефону НОМЕР_1 одноразовий ідентифікатор 7V569UBE, котрий Позичальником було введено у відповідному розділі ІТС 22.08.2021 13:22:56 (а.с. 20).

З урахуванням наведених вище норм чинного законодавства України слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12.01.2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10.06.2021 року у справі №234/7159/20 (провадження № 61-18967св20).

Отже, виходячи з вищенаведених положень законодавства та встановлених обставин справи, посилання Відповідача на те, що вона не укладала кредитний договір, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу ним на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.

У свою чергу, доказів того, що його персональні дані (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки на яку первісним кредитором здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані Позивачем для укладення кредитного договору від його імені, Відповідачем до суду не надані. При цьому, як убачається з матеріалів справи, до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій Відповідач не звертався, як і не оскаржував правомірність укладених договорів.

Крім того, саме Відповідачем було зазначено номер банківського рахунку, на який він бажав отримати кредитні кошти, а саме: 4425 ХХХХ ХХХХ 6989. Зазначені обставини підтверджують, що Відповідач висловив волю на отримання кредитних коштів та укладення кредитного договору з Позивачем.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що доводи відзиву на позовну заяву про відсутність підтвердження ідентифікації особи, яка нібито укладала кредитний договір, а також про відсутність доказів проведення такої ідентифікації, відповіді особи на акцепт пропозиції, чи підтвердження укладення електронного правочину, який мав би отримати позичальник при укладенні договору, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Також, враховуючи умови надання кредитних коштів, суд зазначає, що саме Відповідач має доступ до свого рахунку, зазначеного в договорі, і він мав можливість представити суду виписку з свого рахунку в підтвердження відсутності кредитних зобов`язань на виконання укладеного договору.

Відтак, посилання у відзиві на позовну заяву на те, що Позивач не надав доказів перерахування коштів Відповідачу, не заслуговують на увагу та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Також Позивачем доведено, що ним, на підставі договору факторингу №28/1118-01 року від 28.11.2018 року та договору факторингу №02/0524 01/01.02-11/24 від 02.05.2024 року набуто право грошової вимоги до Відповідача на підставі Договору кредитної лінії №335740425 від 22.08.2021 року (а.с. 44-71, 72-88).

Разом з цим, судом встановлено та сторонами про справі не оспорювалося, що відповідно до умов кредитного договору строк кредиту (строк дії Договору) становить 1826 днів (5 років) з дати надання кредиту, тобто 22.08.2021 року. Тобто на момент звернення Позивачем до суду з даним позовом, а саме 05.03.2025 року строк дії указаного договору не закінчився, оскільки він діє до 22.08.2026 року.

Як вбачається з положень частини 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Отже вказаною нормою встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений Законом України «Про споживче кредитування» порядок.

Аналогічним чином, п. 2.1.1.7 договору кредитної лінії врегульовано, що кредитор має право достроково припинити дію договору у разі прострочення позичальником оплати нарахованих процентів хоча б на один календарний день, шляхом повідомлення про це позичальника в порядку передбаченому внутрішніми правилами надання фінансових послуг кредитодавця та цим Договором. При цьому договір вважається розірваним з моменту відправки кредитодавцем відповідного повідомлення.

Проте матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що первісний кредитор чи Позивач пред`являв Відповідачу вимогу про повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, у повному обсязі, надсилав Відповідачу таку вимогу в передбаченому договором (п. 2.1.1.7) та законом порядку, та що останній її отримав.

Натомість у позовній заяві Позивач прямо вказує на те, що заходи досудового врегулювання спору між сторонами не здійснювалися (а.с. 10).

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року в справі №638/13683/15-ц, постанові Верховного Суду від 22 листопада 2023 року в справі № 426/4264/19, обов`язковою умовою для дострокового стягнення споживчого кредиту є направлення кредитодавцем позичальнику у порядку, визначеному ч. 4ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», вимоги про усунення порушення (дострокове виконання зобов`язань) протягом 30 календарних днів. За відсутності факту належного направлення кредитором вимоги позичальнику про усунення порушень кредитного договору, суд може стягнути лише прострочену суму боргу, а платежі, за якими строк сплати ще не настав.

Як вбачається з розрахунку заборгованості борг Відповідач аза тілом кредиту становить заборгованість по тілу кредиту становить 9167,10 грн. (а.с. 34-42, 43).

З огляду на викладене, даючи оцінку зібраним доказам у справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги Позивача підлягають частковому задоволенню.

З Відповідача на користь Позивача необхідно стягнути заборгованість за тілом кредиту в розмірі 9167,10 гривень, докази про сплату якої Відповідачем до суду надано не було. У задоволенні позовних вимог в іншій частині необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених Позивачем позовних вимог, з урахуванням обраного ним способу захисту права, на підставі наданих сторонами та витребуваних судом доказів.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За правилами ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з вказаним позовом, Позивачем були понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 гривень, які документально підтверджені (а.с. 114).

Оскільки позовні вимоги Позивача підлягають задоволенню в розмірі 9167,10 гривень, що становить 20,44% від суми заявленого розміру, то з урахуванням принципу пропорційності, стягненню з Відповідача на користь Позивача підлягає судовий збір в розмірі 495,14 гривень (2422,40 гривень х 20,44%).

3. Резолютивна частина.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.3, 12, 13, 81, 141, 254, 263, 264-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» заборгованість за Договором кредитної лінії №335740425 від 22.08.2021 року у розмірі 9167,10 гривень (дев`ять тисяч сто шістдесят сім гривень 10 копійок).

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» витрати зі сплати судового збору в розмірі 495,14 гривень (чотириста дев`яносто п`ять гривень 14 копійок).

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС», , місцезнаходження: бульвар Вацлава Гавела, будинок 6, місто Київ, 03126.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 29.10.2025 року.

Суддя В. П. Цукуров