ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5381/25 Справа № 201/4416/24 Суддя у 1-й інстанції - Покопцева Д. О. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

при секретарі - Сахарові Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 лютого 2025 року у складі судді Прокопцевої Д.О.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛК ГРУП» про повернення безпідставно набутого майна, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 30 грудня 2021 року уклав з ТОВ «ПЛК Груп» договір про надання послуг з підбору та доставки автомобіля № 608Д301221, за умовами якого обрано автомобіль з наступними характеристиками: марка: Hyundai, модель: sonata, роки випуску: 2015, тип кузова: sedan, колір: white, вид палива: lpg, об?єм двигуна: 2000 коробка передач: автомат.

17 січня 2022 року вони підписали акт приймання-передачі грошових коштів до договору про надання вказаних послуг та доставки автомобіля (він-номер авто КМНЕН41NBEA371038). ???

Позивач зазначає, що згідно з даними сайту інтернет-магазину автотоварів та сервісів EXIST.UA (www.exist.ua), автомобіль з vin-кодом (він номером авто) КМНFH41NBEA371038 має характеристики, які відмінні від узгодженого авто за договором № 608д301221, а саме: марка: hyundai модель: grandeur дата випуску: 07 лютого 2014 року, об?єм двигуна: 3000.

Враховуючи відсутність у акті приймання-передачі грошових коштів від 17 січня 2022 року реквізитів договору, до якого цей акт було складено, а також відмінності у характеристиках автомобіля, які наведені у акті приймання-передачі грошових коштів від 17 січня 2022 року та у договорі № 608Д301221, наявні підстави вважати, що грошові кошти у сумі 9900 доларів США були передані ТОВ «ПЛК Груп» без належних правових підстав та поза укладеним договором № 608Д301221, яким було чітко визначено предмет договору. Отже, грошові кошти у сумі 9900 доларів США набуті відповідачем за його рахунок та за відсутності правової підстави.

На підставі викладеного, просив суд стягнути з відповідача 9900 доларів США, як безпідставно набуте майно, а також три процента річних, в порядку ст. 625 ЦК України, у сумі 667,81 доларів США, а всього 10567,81 доларів США та вирішити питання розподілу судових витрат у справі.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 лютого 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю правових підстав для задоволення позову, оскільки предмет укладеного договору № 608Д301221 від 30 грудня 2021 року передбачає надання відплатної послуги з боку виконавця за завданням замовника та істотною умовою договору про надання послуг виступає обов`язок замовника оплатити виконавцеві обумовлену в договорі послугу, що узгоджено умовами розрахунків та розміру плати за договором, відповідальність сторін та містить умови про термін договору і форс мажорні обставини.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значне значення для справи та зроблено висновки, що не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки відповідач не виконав свої зобов`язання за договором, у зв`язку із чим, жодних актів приймання-передачі наданих послуг не складалося, тобто у нього взагалі відсутні грошові зобов`язання за договором № 608Д301221, оскільки жодних послуг відповідачем не надано, а томі наявні правові підстави для задоволення позову. Також вказує, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що не існує іншого законного способу повернути грошові кошти, окрім як на підставі статті 1212 ЦК України, якою передбачено, серед іншого, що положення глави 83 ЦК України застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння та до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 30 грудня 2021 року ОСОБА_1 уклав з ТОВ «ПЛК ГРУП» договір про надання послуг з підбору та доставлення автомобіля № 608Д301221 в якому визначено предмет договору як зобов`язання з боку виконавця забезпечити надання комплексу послуг по підбору, оформленню та доставленню автомобіля в пункт призначення згідно Листа-замовлення (додаток № 1 до Договору), а замовник зобов`язався на умовах договору прийняти та оплатити вартість автомобіля, комплексу послуг і супутніх послуг. Договір зокрема містить умови про «Права та обов`язки сторін», «Порядок виконання договору» та «Порядок розрахунків» за умовами якого замовник зобов`язався видати виконавцю завдаток в розмірі 400,00 доларів США в рахунок платежів за комплекс послуг.

В листі-замовленні додатку № 1 до договору № 608д301221 міститься інформація про параметри автомобіля марку, модель, рік випуску, тип кузова, колір, вид палива, об`єм двигуна та вид трансмісії; також визначено умови щодо вартості автомобіля і наведено перелік послуг, які становлять комплекс послуг за договором і розмір завдатку в сумі 400,00 доларів США.

В акті приймання-передачі грошових коштів від 17 січня 2022 року товариство, як виконавець в особі менеджера ОСОБА_2 та ОСОБА_1 склали акт про те, що згідно договору замовник передав, а виконавець отримав грошові кошти в розмірі 9900,00 доларів США.

Договір № 608д301221 від 30 грудня 2021 року містить умову про найменування послуги, а саме зобов`язання з боку виконавця забезпечити надання комплексу послуг по підбору, оформленню та доставленню автомобіля в пункт призначення згідно листа-замовлення (додаток № 1 до договору), та зобов`язання замовника на умовах договору прийняти та оплатити вартість автомобіля, комплексу послуг і супутніх послуг, деталізація замовлення міститься в листі-замовленні додатку № 1 до договору № 608д301221, що також встановлено постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 березня 2023 року у справі №201/5709/22 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ПЛК Груп» про визнання вказаного договору недійсним.

За положеннями частина четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (частини третьої статті 1212 ЦК України).

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17 (провадження №12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі №320/5877/17 (провадження №14-32цс19).

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 11, частинами першою, другою статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі №912/2601/19.

Відповідно до положень частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Отже, у справі, яка переглядається, суд першої інстанції правильно встановивши обставини справи, характер спірних правовідносин, вірно застосувавши норми права, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки предметом укладеного між сторонами договору № 608Д301221 від 30 грудня 2021 року передбачено надання відплатної послуги з боку виконавця за завданням замовника та істотною умовою договору про надання послуг виступає саме обов`язок замовника оплатити виконавцеві обумовлену в договорі послугу, узгодженою сторонами, що виключає застосування у даній справі положень статті 1212 ЦК України.

Проаналізувавши зміст рішення суду першої інстанції з точки зору застосування норм права, які стали підставою для позову по суті, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалене рішення відповідно до встановлених ним обставин на підставі наданих доказів, які мають індивідуальний характер. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить із того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором та відсутність актів про приймання-передачі наданих послуг, свідчить про відсутність грошових зобов`язань між сторонами за договором, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як правова підстава для набуття (збереження) майна в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі, що у рамках даної справи не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що не існує іншого законного способу повернути грошові кошти, окрім як на підставі статті 1212 ЦК України, якою передбачено, серед іншого, що положення глави 83 ЦК України застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння та до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем надані суду належні та допустимі докази у справі на підтвердження безпідставно набуття відповідачем майна, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказане спростовується матеріалами справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки підстави для його скасування відсутні.

Згідно із статті 141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 лютого 2025 року -залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 15 жовтня 2025 року

Повний текст судового рішення складено 27 жовтня 2025 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна