Провадження №2/463/2673/25
УХВАЛА

про передачу цивільної справи за підсудністю

29 жовтня 2025 року суддя Личаківського районного суду м. Львова Жовнір Г.Б., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», про захист прав споживачів банківських послуг, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

-Зобов?язати Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» припинити нарахування за картковим рахунком ОСОБА_1 № НОМЕР_1 з кредитним лімітом 60 000, 00 грн. в Акціонерному товаристві комерційний банк «ПриватБанк» процентів, комісій, пені та інших штрафних санкцій за користування використаним кредитним лімітом, що утворився внаслідок проведення операцій (транзакцій) з 17:23 год. 11.03.2025 року.

-Зобов?язати Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» відновити залишок коштів на картковому рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 з кредитним лімітом 60 000, 00 грн в Акціонерному товаристві комерційний банк «ПриватБанк» до того стану, в якому він був перед виконанням фінансових операцій (транзакцій), 11.03.2025 року, тобто станом на 10.03.2025 року.

-Зобов?язати Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» скасувати нараховані за картковим рахунком № НОМЕР_1 з кредитним лімітом 60 000, 00 грн. в Акціонерному товаристві комерційний банк «ПриватБанк» проценти, пені та інших штрафних санкцій за користування використаним кредитним лімітом, що утворився внаслідок проведення операцій (транзакцій) з 17:23 год. 11.03.2025 року.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що даний позов стосується захисту прав споживачів, а тому пред`являється за зареєстрованим місцем проживання позивача, як споживача послуг. Суд не погоджується з такою позицією сторони позивача з огляду на наступне.

Як випливає з аналізу позовної заяви та доданих доказів ОСОБА_1 звернувся із позовом до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», про захист прав споживачів банківських послуг шляхом відновлення залишку коштів на особовому рахунку, припинення нарахування процентів, комісій, пені та інших штрафних санкцій.

Як вбачається із змісту позовної заяви, позивач вказує: «11.03.2025 року близько 17.00 год. Позивач отримав телефонний дзвінок.Невідома особа, яка дзвонила, чоловік, представився «оператором мобільного зв`язку «Київстар». Він продиктував Позивачу комбінацію цифр, які Позивач ввів. Внаслідок чого, телефон був заблокований. Позивач перестав мати можливість користуватись мобільним зв`язком «Київстар», ні дзвонити, ні отримувати телефонні дзвінки тощо. Виявив, що на всіх картках відбулося без його згоди, поза його волею, несанкціоноване списання грошових коштів. 12.03.2025 Позивач подав заяву в орган досудового розслідування в Львівське районне управління поліції №1 Головного управління Національної поліції у Львівській області про вчинення відносно нього злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. 13.03.2025 року по даному факту за заявою Позивача було відкрито кримінальне провадження за №0000596 від 13.03.2025 року та визнано ОСОБА_1 потерпілим у кримінальному правопорушенні за ч.4 ст.190 КК України, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань та постановою про визнання потерпілим. B результаті аналізу виїмки про рух грошових коштів та системної інформації по банківських картках потерпілого картки № НОМЕР_2 встановлено, що 11.03.2025 року в період часу з 17.23 до 17.46 год. відбулися перекази грошових коштів на банківські картки, які Позивач не вчиняв».

Відповідно до ч.5 ст.28 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання споживача або місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом України "Про захист прав споживачів". Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно з п.22 ч.1ст.1 Закону України"Прозахист правспоживачів" споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно із ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо:1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Із пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вбачається, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості, зокрема, про те, яке право споживача, передбачено саме Законом України «Про захист прав споживача», порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду.

Проаналізувавши зміст позовної заяви, додані до неї матеріали та наведені позивачем доводи, суд приходить до висновку, що дія Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюється на спірні правовідносини.

Як убачається з матеріалів справи, позивач не звертався до відповідача за отриманням банківських послуг, не укладав з ним відповідного договору та не здійснював добровільної оплати за користування такими послугами. Натомість з банківського рахунку позивача було здійснено несанкціоноване списання грошових коштів третіми особами без його волевиявлення та згоди, внаслідок шахрайських дій, що підтверджується поданими доказами та копій матеріалів кримінального провадження.

За таких обставин спір, який виник між сторонами, не стосується порушення прав позивача, як споживача у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», а є цивільно-правовим спором, що пов`язаний із визнанням правочину недійсним та стягненням безпідставно переведених з рахунку позивача коштів.

Відповідно, до цих правовідносин не підлягають застосуванню положення частини 5 статті 28 ЦПК України, які передбачають право позивача на пред`явлення позову за місцем свого проживання у справах про захист прав споживачів.

Таким чином, позов має розглядатися за загальними правилами територіальної підсудності - за місцезнаходженням відповідача, що узгоджується з вимогами статті 27 ЦПК України.

Статтею 27 ЦПК України визначено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Як зазначено у позовній заяві, відповідач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, 01001.

Відповідно до Відповіді № 1943125 від 29.10.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру, відповідач Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк", Ідентифікаційний код юридичної особи: 14360570, зареєстрований за адресою: місто Київ, вул. Грушевського, будинок 1Д, що є територією Печерського району м. Києва.

Статтею 187 ч. 9 ЦПК України визначено, що якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно з ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що дана справа не підсудна Личаківському районному суду м.Львова, а тому справу слід передати на розгляд до Печерського районного суду м. Києва за територіальною підсудністю.

Керуючись ст.ст.27, 28,31,32, 259,260,353ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» передати на розгляд за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15).

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Г.Б. Жовнір