Справа № 203/3031/24
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

23 жовтня 2025 року Криничанський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді: Берелет В.В.,

секретаря: Янченко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел.Кринички, за участю перекладача Кирпи А.В., цивільну справу за позовом Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) в інтересах громадянина Швейцарської Конфедерації ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпропетровської міської ради, Служба у справах дітей Божедарівської селищної ради, про забезпечення повернення малолітньої дитини до Швейцарської Конфедерації,-

У С Т А Н О В И В:

Представник Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) звернулась до суду з цим позовом, в інтересах громадянина Швейцарської Конфедерації ОСОБА_1 , у якому просила визнати незаконним переміщення та подальше утримання відповідачкою на території України малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язати відповідачку повернути малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до місця постійного проживання в Швейцарську Конфедерацію за адресою: АДРЕСА_1 , протягом 10 днів з дня набрання цим рішенням законної сили; у разі відмови відповідачки повернути добровільно малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Швейцарської Конфедерації у визначений строк (один місяць з дня набрання рішенням законної сили) відібрати дитину і передати батькові ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для забезпечення повернення дитини до Швейцарської Конфедерації за адресою: Шеман де Клоштон 7, 1004 м. Лозанна.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією витягу із свідоцтва про народження від 10 серпня 2021 року № 1.80/29063702/30123701, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану м. Лозанна, Швейцарська Конфедерація. Дитина з моменту народження до виїзду в Україну постійно проживала у Швейцарській Конфедерації, що підтверджується свідоцтвом про місце проживання ОСОБА_3 - ОСОБА_7 , свідоцтвом про прийняття до дитячого садочку «Piccolo Mondo».

Відповідно до інформації, вказаної в заяві про сприяння повернення дитини, ОСОБА_5 стверджує, що у період з 25 січня 2024 року по 26 січня 2024 року ОСОБА_6 з малолітньою донькою ОСОБА_3 , без попереднього повідомлення та без його згоди поїхала в Україну. ОСОБА_4 стало відомо про цей виїзд 29 січня 2024 року від працівників дитячого садка, який відвідувала ОСОБА_3 . Також, у вказаній заяві ОСОБА_5 вказував, що наразі на території Швейцарської Конфедерації триває кримінальний процес проти ОСОБА_6 , їй висунуто обвинувачення у викраденні ОСОБА_3 - ОСОБА_7 за фактами, що відбулись у 2021 році. Додатково він зазначав, що ухвалою про порядок застосування надзвичайних заходів виданим Окружним судом міста Лозанни від 24 серпня 2023 року, ОСОБА_8 разом з донькою ОСОБА_3 було заборонено залишати територію Швейцарської Конфедерації.

Під час перебування ОСОБА_6 із ОСОБА_3 в Україні, Окружний суд міста Лозанни у Швейцарській Конфедерації «ex officio» виніс Рішення «Про надзвичайні забезпечувальні заходи» від 05 березня 2024 року в справі ОСОБА_1 проти ОСОБА_8 . Голова суду призначив ОСОБА_4 фактичну опіку над ОСОБА_3 . ОСОБА_9 зобов`язується негайно повернути ОСОБА_3 до Швейцарської Конфедерації і надалі користуватиметься доступом до дитини із періодичністю два рази на місяць.

Окремо ОСОБА_5 висловлював переживання стосовно здоров`я ОСОБА_6 , у якої діагностовано мультиметастатичний рак молочної залоли (згідно зі звітом доктора ОСОБА_10 від 06.02.2024 р.), і можливий вплив зазначеного захворювання на виконання нею батьківських обов`язків. Так як дане захворювання не може бути вилікуване остаточно, ОСОБА_6 були рекомендовані та частково виконувались нею під час перебування на території Швейцарії регулярні обстеження, систематичне лікування захворювання у закладах охорони здоров`я, метою яких є відтермінування проявів симптомів хвороби і продовження життя наскільки це є можливо.

Станом на цей час, дитину не повернуто до місця її постійного проживання у Швейцарській Конфедерації. Непогоджуючись із рішенням, прийнятим ОСОБА_6 одноосібно, 08 лютого 2024 року до Міністерства юстиції України, як Центрального органу виконання на території України Конвенції 1980 року через Федеральне відомство юстиції Швейцарської Конфедерації, як Центральний орган із виконання на території Швейцарської Конфедерації Конвенції 1980 року, електронною поштою надійшла заява ОСОБА_1 про сприяння поверненню дитини ОСОБА_3 - ОСОБА_7 до місця її постійного проживання у Швейцарській Конфедерації.

24 березня 2024 року на підставі заяви ОСОБА_1 , Міністерство юстиції України доручило Центральному відділу судової роботи та міжнародної правової допомоги Управління судової роботи та міжнародної правової допомоги Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) звернутися до ОСОБА_6 з метою роз`яснення їй положень Конвенції 1980 року та отримання згоди на добровільне повернення дитини до Швейцарської Конфедерації.

03 квітня 2024 року Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м.Одеса) направлено ОСОБА_6 рекомендаційний лист з повідомленням про вручення з проханням прибути до Управління судової роботи та міжнародної правової допомоги для проведення співбесіди.

Станом на 18 квітня 2024 року, на адресу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) заяв або пояснень від ОСОБА_6 щодо заяви ОСОБА_1 про забезпечення повернення його малолітньої доньки ОСОБА_3 - ОСОБА_7 , не надходили.

Згідно листа Федерального відомства юстиції Швейцарської Конфедерації від 29 квітня 2024 року, повідомляється, що ОСОБА_5 просить розпочати судові процедури щодо повернення дитини до місця постійного проживання у Швейцарській Конфедерації.

ОСОБА_5 вважає, що ОСОБА_6 неправомірно здійснила незаконне вивезення та здійснює подальше утримання дитини на території України, підпадає під дію Конвенції 1980 року. Отже, у розумінні вищенаведеного, вивезення дитини та подальше її утримання ОСОБА_6 на території України без згоди на те ОСОБА_1 , є протиправним, зазначені дії порушують право батька дитини на піклування про неї.

В судовому засіданні представниця позивача Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Бобровська К.О. підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представниця ОСОБА_11 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, підтримали пояснення, що надані у відзиві, вказавши, що найкращим інтересам дитини відповідає подальше перебування в Україні разом із її бабусею та родиною матері малолітньої ОСОБА_3 .

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпропетровської міської ради в судове засідання не з`явився.

Представниця третьої особи Служби у справах дітей Божедарівської селищної ради в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог.

ОСОБА_2 в судовому засіданні в якості свідка пояснила суду, що вона є матір`ю ОСОБА_12 . У вересні 2020 року ОСОБА_12 уклала шлюб з громадянином Швейцарської Конфедерації ОСОБА_13 та отримала прізвище ОСОБА_14 . Того ж року у ОСОБА_15 було виявлено онкологічне захворювання та вагітність. ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_16 народила ОСОБА_3 , батьком якої є ОСОБА_5 . У серпні 2021 року ОСОБА_7 разом зі своїми доньками, ОСОБА_17 та ОСОБА_3 - ОСОБА_7 виїхали в Україну для оформлення собі та старшій доньці паспортів для виїзду за кордон, оскільки строк їх дії завершувався. Стівену ОСОБА_14 було відомо про цей виїзд та він особисто за власні кошти придбав квитки на літак, допомогав збирати речі у поїздку та вивіз їх до аеропорту. Наміру викрадати дитину чи обмежувати батька у спілкуванні ОСОБА_7 не мала та 05 січня 2022 року повернулася разом з дітьми до Швейцарії. За час спільного проживання ОСОБА_14 (Грушки) ОСОБА_7 разом з ОСОБА_13 , вона піддавалась різним видам домашнього насильства. Протягом тривалого часу ОСОБА_7 боролася зі смертельною хворобою та не мала підтримки від чоловіка ні моральної, ні фінансової. Внаслідок чергового акту насильства у березні 2022 року, ОСОБА_5 виштовхав ОСОБА_7 з її житла та внаслідок падіння зі сходів вона отримала травму хребта, також у той час захворіли діти. Про ці події ОСОБА_7 повідомила її, після чого вона терміново прибула до Швейцарії для надання допомоги та підтримки. Оскільки іншого житла та засобів для існування ОСОБА_7 не мала, то вона звернулась до державних соціальних служб за допомогою, внаслідок чого їй було надано житло. Внаслідок в життя заходів соціальних служб, ОСОБА_4 було заборонено зустрічатися з ОСОБА_18 та дочкою наодинці. Згодом ОСОБА_7 отримавши юридичну консультацію, звернулась до суду для розірвання шлюбу. В подальшому ОСОБА_5 та ОСОБА_19 проживали окремо за різними адресами, утриманням у будь-якій формі батько ОСОБА_3 - ОСОБА_7 не здійснював. Завдяки тиску соціальних служб, кілька разів перераховував аліменти на утримання дитини, однак, регулярно їх здійснювати не міг через власні борги. Деякий час ОСОБА_20 ОСОБА_14 вдавався до шантажу та погроз, намагався викрасти доньку з дитячого садка, однак, ці дії були припинені поліцейськими. Через тяжку хворобу, ОСОБА_7 була вимушена виїзду до України, про що повідомляла ОСОБА_1 , однак отримувала погрози та непорозуміння, тому прийняла рішення, з метою спасіння свого життя та залишення дітей у безпеці, прибула до України, де отримала лікування та підтримку родичів. Однак, внаслідок тяжкої хвороби, ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 померла. Після смерті ОСОБА_7 , вона здійснювала опіку над дітьми, своїми онуками, ОСОБА_5 періодично телефонував та вона без перешкод надавала можливість спілкуватись йому з донькою. На даний час ОСОБА_3 - ОСОБА_7 відвідує дитячий садок, спілкується та проживає з нею та сестрою у безпечних та сприятливих умовах.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка народилась у м. Лозанна Швейцарської Конфедерації, є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що підтверджується копією витягу із свідоцтва про народження від 10 серпня 2021 року № 1.80/29063702/30123701, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану м. Лозанна, Швейцарська Конфедерація.

Як зазначається у позові, дитина з моменту народження постійно проживала у Швейцарській Конфедерації, що підтверджується свідоцтвом про місце проживання ОСОБА_3 та свідоцтвом про прийняття до дитячого садочку «Piccolo Mondo».

З повідомлення ОСОБА_1 виходить, що у період з 25 січня 2024 року по 26 січня 2024 року ОСОБА_6 разом з малолітньою донькою ОСОБА_3 , без попереднього повідомлення та без його згоди поїхала в Україну. ОСОБА_4 стало відомо про цей виїзд 29 січня 2024 року від працівників дитячого садка, який відвідувала ОСОБА_3 .

У зв`язку з цим, 08 лютого 2024 року, електронною поштою до Міністерства юстиції України, як Центрального органу виконання на території України Конвенції 1980 року через Федеральне відомство юстиції Швейцарської Конфедерації, як Центральний орган із виконання на території Швейцарської Конфедерації Конвенції 1980 року, надійшла заява ОСОБА_1 про сприяння поверненню дитини ОСОБА_3 - ОСОБА_7 до місця її постійного проживання у Швейцарській Конфедерації.

Як встановлено судом із позовної заяви та пояснень позивача, 05 березня 2024 року Окружний суд міста Лозанни у Швейцарській Конфедерації «ex officio» виніс Рішення «Про надзвичайні забезпечувальні заходи» у справі Стівена Хорі проти ОСОБА_8 . Голова суду призначив Стівену Хорі фактичну опіку над ОСОБА_3 . ОСОБА_9 зобов`язується негайно повернути ОСОБА_3 до Швейцарської Конфедерації і надалі користуватиметься доступом до дитини із періодичністю два рази на місяць.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_21 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 12 листопада 2024 року виконавчім комітетом Божедарівської селищної ради, актовий запис № 102.

На підставі вищевказаного, ухвалою Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2025 року замінено відповідачку ОСОБА_15 на ОСОБА_2 , яка доводиться матір`ю померлій та бабусею малолітній ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, ст.19 ЗУ "Про міжнародні договори України" Конвенції є частиною національного законодавства, а тому підлягають обов`язковому застосуванню. Якщо чинним міжнародним договором України встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно з правилами статті 3 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року (далі Конвенція 1980 року) переміщення або утримування дитини розглядаються як незаконні, якщо:

a)при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь-якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування;

b) у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримування.

Згідно з роз`ясненнями Міністерства юстиції України від 29 серпня 2011 р. тимчасовий чи постійний виїзд дитини за кордон має відбуватися лише за погодженням з іншим із батьків. У тих випадках, коли дитина виїжджає з одним із батьків без дозволу іншого з батьків, має бути невідкладно постановлено рішення про її повернення, зокрема, до постійного місця проживання в іноземній державі.

Відповідно до ст. 4 Конвенції 1980 року вона застосовується до будь-якої дитини, яка постійно проживала в Договірній державі безпосередньо перед вчиненням акта порушення прав піклування або доступу. Застосування Конвенції припиняється, коли дитина досягає віку 16 років.

Відповідно до статті 5 Конвенції 1980 року для її цілей «права піклування» включають права, пов`язані з піклуванням будь-якої особи про дитину, і зокрема, право визначати місце проживання дитини.

Права піклування можуть виникнути, зокрема, на підставі будь-якого законодавчого акта або в силу рішення судового або адміністративного органу, або внаслідок угоди, що спричиняє юридичні наслідки відповідно до законодавства такої держави.

Згідно зі статтею 14 Конвенції 1980 року встановлюючи, чи дійсно мали місце незаконні переміщення або утримування, суд може безпосередньо враховувати законодавство і судові й адміністративні рішення, не вдаючись до спеціальних процедур доведення цього законодавства або визнання рішень іноземних органів.

Отже, суд погоджується із позивачем, що у розумінні вищенаведеного вивезення дитини та подальше її утримування відповідачкою на території України без згоди на те ОСОБА_1 (батька дитини), є протиправним. Відповідачка порушує права позивача на піклування про дитину, що включають право на визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 - ОСОБА_7 . Позивач вважає, і з ним погоджується суд, що наявні всі умови, визначені у статтях 3, 4, 35 Конвенції 1980 року, за яких Держава, на території якої утримується дитина, зобов`язана повернути дитину в державу її постійного проживання, зокрема:

- дії, що порушують права позивача, відбулися після набуття чинності Конвенцією 1980 року у відносинах між двома державами (Конвенція набула чинності у відносинах між Україною та Швейцарською Конфедерацією з 26.02.2002 р., тобто до моменту утримування дитини на території України без згоди позивача);

- дитина, про яку йде мова, не досягла 16-річного віку ( ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 );

_ Швейцарська Конфедерація є державою, в якій дитина постійно проживала і за законодавством якої мають вирішуватися питання щодо правовідносин між батьками і дитиною, піклування про дитину, у тому числі вивезення її місця проживання;

- дїї щодо вивезення утримування дитини за кордоном порушують права піклування одного з батьків, адже батьківські повноваження належать обом батькам, а позивач не давав згоди на зміну місця проживання дитини, тобто його права та інтереси порушені внаслідок утримування дитини на території.

16 жовтня 2024 року головою центральної адміністрації Дніпропетровської міської ради було прийнято Висновок № 467-р, згідно якого вважається недоцільним вирішення питання, щодо відібрання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у матері ОСОБА_15 та повернення до Швейцарської Конфедерації.

Згідно наявного в матеріалах справи висновку фахівця-психолога, складеного 19 вересня 2025 року за результатами психологічного діагностування за зверненням ОСОБА_2 , встановлено, що проведене психологічне діагностування свідчить про наявність тісного емоційного зв`язку ОСОБА_3 - ОСОБА_7 з бабусею ОСОБА_2 . Підсвідомо дитина відчуває, що проживати разом з бабусею ОСОБА_2 їй комфортно, затишно, спокійно, безпечно та про неї піклуються. З батьком ОСОБА_22 у дівчинки відсутній емоційний зв`язок, згадування фахівцем батька викликає у ОСОБА_3 - ОСОБА_7 тривогу, поведінка дівчинки свідчить про її небажання спілкуватися та проживати разом з батьком. Відсутність батька ОСОБА_23 в житті дитини на даний час не вплинула негативно на її психоемоційний стан та розвиток.

Проте, суд не бере до уваги даний висновок, оскільки в межах розгляду справи про забезпечення повернення дитини до Швейцарської Конфедерації не вирішується питання про визначення місця проживання дитини, а лише забезпечуються процедури, що визначені вимогами Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року.

У статтях 3, 12, 13, 20 Конвенції міститься вичерпний перелік обставин, за наявності яких суд має право відмовити в поверненні дитини до місця постійного проживання, якщо у ході розгляду справи суд виявить, що:

- заявник фактично не здійснював права піклування на момент переміщення або утримування (п. «а» ч. 1 ст. 13);

- заявник дав згоду на переміщення або утримання, або згодом дав мовчазну згоду на переміщення або утримання (п. «а» ч. 1 ст. 13);

- існує серйозний ризик того, що повернення поставить дитину під загрозу заподіяння фізичної або психічної шкоди або іншим шляхом створить для дитини нетерпиму обстановку (п. «в» ч. 1 ст. 13);

- дитина заперечує проти повернення і досягла такого віку і рівня зрілості, при якому слід брати до уваги її думку (ч. 2 ст. 13);

- повернення не допускається основними принципами запитуваної держави в галузі захисту прав людини й основних свобод (ст. 20);

- з моменту переміщення пройшло більше року і дитина прижилася у новому середовищі (ч. 2 ст. 12);

- країна, з якої дитину вивезено, не є країною її постійного проживання за законами цієї країни (ст. 3).

У рішенні ЄСПЛ у справі «М. С. проти України» від 11.07.2017 року (заява № 2091/13), суд наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі й у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, які стосуються дітей, їхні найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язку із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Таким чином, суд вважає, що на даний час, зважаючи на безпекову ситуацію в Україні, найкращим інтересам дитини відповідатиме рішення про повернення дитини до Швейцарської Конфедерації, до вирішення між ОСОБА_13 та ОСОБА_2 питання про визначення місця її проживання.

Обов`язок доведення наявності підстав для відмови у поверненні дитини Конвенція покладає на особу, яка вчинила протиправне вивезення або утримання дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_2 не надала суду належних та достовірних доказів, що батько дитини ОСОБА_5 дав згоду на переміщення дитини чи фактично не здійснював права піклування на момент переміщення дитини, існує серйозний ризик, чи, що повернення дитини до батька, загрожує їй психологічною або фізичною небезпекою, чи що внаслідок повернення дитина потрапить у нестерпні умови.

Крім цього, суд звертає увагу, що Конвенція не ставить питання повернення дитини до місця постійного проживання в залежність від громадянства дитини. Вирішення питання про повернення дитини до країни місця постійного проживання з метою вирішення компетентним судом питання щодо місця проживання дитини та опіки над нею, пов`язується з місцем постійного проживання дитини, а не належністю до громадянства.

Статтями 157 і 160 Сімейного кодексу України передбачено, що питання виховання дитини, а також визначення місця проживання дитини вирішуються батьками спільно та за згодою. При цьому відповідно до статті 162 Сімейного кодексу України в разі, якщо один з батьків самочинно, без згоди другого з батьків, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, змінить її місце проживання, в тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання.

Разом із тим, суд зауважує, що статтею 19 Конвенції 1980 року визначено, що ніяке рішення, прийняте відповідно до цієї Конвенції, щодо повернення дитини не розглядається як встановлення обставин будь-якого питання про піклування.

Стаття 12 Конвенції 1980 року встановлює, що судовий і адміністративний орган, навіть у тих випадках, коли процедури розпочаті після сплину річного терміну, також видає розпорядження про повернення дитини, якщо тільки немає даних про те, що дитина вже прижилася у своєму новому середовищі.

Ураховуючи найкращі інтереси дитини, установивши, що постійним місцем проживання до переміщення дитини на територію України було Швейцарська Конфедерація, а також те, що утримання дитини на території України було здійснене матір`ю ОСОБА_6 , а на теперішній час бабусею ОСОБА_2 без згоди батька та порушує його право на піклування дитиною, в зв`язку з чим є незаконним, а також беручи до уваги, що відповідачка належним чином не довела факт наявності підстав для відмови в поверненні дитини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для забезпечення повернення дитини до Швейцарської Конфедерації, однак без визначення питання стосовно її місця проживання.

Суд не вбачає підстав для негайного виконання рішення суду в частині повернення дитини до Швейцарської Конфедерації, та вважає, що дане рішення має бути виконане після набрання ним законної сили.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 353 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) в інтересах громадянина Швейцарської Конфедерації ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконним переміщення та подальше утримання ОСОБА_2 на території України малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , повернути малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до місця постійного проживання в Швейцарську Конфедерацію за адресою: АДРЕСА_1 , протягом одного місяця з дня набрання цим рішенням законної сили.

У разі відмови ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , повернути добровільно малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Швейцарської Конфедерації у визначений строк (один місяць з дня набрання рішенням законної сили) відібрати дитину і передати батькові ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для забезпечення повернення дитини до Швейцарської Конфедерації за адресою: Шеман де Клоштон 7, 1004 м. Лозанна.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення або з дня отримання його копії.

Повний текст судового рішення виготовлено 30 жовтня 2025 року.

Суддя: В. В. Берелет

р