Справа № 464/7078/24 Головуючий у 1 інстанції: Тімченко О.В.
Провадження № 22-ц/811/1725/25 Доповідач в 2 інстанції: Савуляк Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді: Савуляка Р.В.

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

секретаря: Іванової О.О.

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 29 квітня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, що складається з трьох процентів річних від суми простроченої заборгованості та інфляційних втрат, понесених у зв`язку з простроченням грошового зобов`язання,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, що складається з трьох процентів річних від суми простроченої заборгованості та інфляційних втрат, понесених у зв`язку з простроченням грошового зобов`язання.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що заочним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 13 травня 2015 року у справі № 464/3015/15-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором в розмірі 690908.20 грн та 3654 грн витрат по сплаті судового збору.

Оскільки заочне рішення суду не виконано, зобов`язання, визначене таким рішенням, вважається простроченим, відтак боржник зобов`язаний на його вимогу сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 175907.35 грн та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 3 % річних.

З метою врегулювання спору зверталося до відповідача з досудовою вимогою щодо сплати нарахованих інфляційних витрат та 3 % річних, однак така вимога залишилася без виконання.

З наведених підстав просили стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість в розмірі 238 089.09 грн, з яких 62 181.74 грн становлять 3 % річних, а 175907.35 грн інфляційні витрати.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 29 квітня 2025року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість у розмірі 238089.09 грн, з яких 62181.74 грн 3 % річних, 175907.35 грн інфляційні витрати.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»3571.34грн судового збору.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 29 квітня 2025 року оскаржив представник ОСОБА_1 Балаєв Фахраддін Джамалович.

В апеляційній скарзі покликається на те, що конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому порядку).

Оскільки ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 21 грудня 2021 року у справі № 464/3015/15 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку на його пред`явлення відмовлено, то вимоги позивача, які виникли на підставі заочного рішення Сихівського районного суду м. Львова від 13 травня 2015 року у справі № 464/3015/15-ц, не можуть бути захищені в судовому (примусовому порядку), відтак між сторонами виникло натуральне зобов`язання, до якого не можуть бути застосовані положення статті 625 ЦК України.

Стягнення 3 % річних та інфляційних нарахувань обмежується останніми трьома роками, які передували подачі позову, однак у період дії воєнного стану позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

19 серпня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечили щодо її задоволення.

Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується довідками про доставку електронного документа в електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

В судове засідання сторони не з`явилися, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, враховуючи те, що явка в суд апеляційної інстанції не є обов`язковою, а матеріалів справи достатньо для ухвалення судового рішення по суті спору, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності учасників справи.

Згідно з ч. 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, є дата складення повного судового рішення 28 жовтня 2025 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав наявне у нього зобов`язання за заочним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 13 жовтня 2015 року, відтак внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання з нього на користь позивача підлягає стягненню 238089.09 грн, з яких 62181.74 грн 3 % річних, 175907.35 грн інфляційні витрати.

З такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що заочним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 13 травня 2015 року у справі № 464/3015/15-ц, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором № ID від 09 липня 2008 року в розмірі 690908.20 грн, а саме: за кредитом 554012.95 грн, за відсотками 122192.37 грн, пеня 14702.88 грн.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання вищезазначеного заочного рішення суду Сихівським районним судом м. Львова видано виконавчі листи.

У листопаді 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернулося до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку його пред`явлення до виконання.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 21 грудня 2021 року в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку його пред`явлення до виконання відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», суд встановив, що виконавчі листи отримані представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» 17 серпня 2015 року, однак заявник не навів поважних причин для поновлення строку пред`явлення їх до виконання.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази щодо виконання заочного рішення Сихівського районного суду м. Львова від 13 травня 2015 року ОСОБА_1

19 вересня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» надіслало ОСОБА_1 вимогу сплатити заборгованість за інфляційними нарахуваннями та 3 % річних, що виникла за період з 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 238089.09 грн. протягом 14 днів з дня отримання вимоги, однак така залишилася без виконання.

Частиною першою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16, до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і три проценти річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16 (провадження № 14-254цс19).

Однак, на час звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до суду з даним позовом заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 13 травня 2015 року на виконанні не знаходилося.

Водночас можливість примусового стягнення кредитором заборгованості, про стягнення якої ухвалено рішення суду, вичерпується після закінчення строку пред`явлення до виконання виконавчого документа на виконання вказаного рішення, якщо такий строк не було поновлено в установленому законом порядку.

Залишення поза увагою кредитором обставин закінчення строку пред`явлення рішення суду до виконання щодо стягнення заборгованості призвело б до надання йому можливості безпідставно уникнути законодавчої вимоги щодо встановлених законом строків та призвело б до безпідставного перебування боржника у невизначеному стані понад встановлений Законом час, що порушило б принцип правової визначеності як один із основоположних аспектів верховенства права.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України свідчить, що:

1) натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном;

2) конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку;

3) кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 19 червня 2019 року у справі №646/14523/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

У постановах Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 442/398/15-ц та від 23 листопада 2022 року у справі № 285/3536/20, вказано, що натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (оскільки боржник заявив про застосування позовної давності та вона застосована судом), але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 Цивільного кодексу України щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати 3% річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку

Подібний правовий висновок викладено і у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі №757/44680/15-ц.

Враховуючи те, що банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту та на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, заочним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 13 травня 2015 року у справі № 464/3015/15-ц стягнена заборгованість за кредитним договором, однак ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 21 грудня 2021 року, яка набрала законної сили, у видачі дубліката виконавчих листів відносно боржника ОСОБА_1 та поновлення строку пред`явлення їх до виконання відмовлено, тобто заочне рішення суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 не може бути виконане, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» 3 % річних та інфляційних витрат, оскільки основна вимога кредитора про стягнення заборгованості за кредитним договором у цьому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», то на підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 5358 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 Балаєва Фахраддіна Джамаловича задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 29 квітня 2025року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, що складається з трьох процентів річних від суми простроченої заборгованості та інфляційних втрат, понесених у зв`язку з простроченням грошового зобов`язання, відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_1 5358 грн судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 28 жовтня 2025 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.