КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
У Х В А Л А

23 жовтня 2025 року місто Київ

справа № 361/3063/24

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Рейнарт І.М.

за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 29 квітня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Чальцевої Т.В., у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, Головне управління Національної гвардії України,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року заявник ОСОБА_1 звернулася до Баришівського районного суду Київської області із заявою, в якій просила:

встановитиюридичнийфакт перебування ОСОБА_1 , 1943 року народження на утриманні військовослужбовця ОСОБА_2 22 липня 1989 року народження, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 22січня 2015 року (дата підписання контракту) - по 29 липня 2022 року (по дату загибелі).

В мотивування вимог посилалася на те, що згідно рішення Баришівського районного суду Київської області у справі №2-306 від 02 червня 2003 року батьки ОСОБА_2 - мати ОСОБА_3 та батько ОСОБА_4 визнані безвісно відсутніми.

Рішенням №40 виконавчого комітету Корніївської сільської ради Баришівського району Київської області від 29 вересня 2006 року було призначено ОСОБА_1 , 1943 року народження, опікуном (піклувальником) за неповнолітнім ОСОБА_2 , 1989 року народження.

Вказувала, що відповідно до витягу з наказу командира Військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України від 24 квітня 2023 року №100 мтд старший сержант ОСОБА_2 (НОМЕР_2) проходив службу у Військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України за контрактом з 22 січня 2015 року та виключений зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення, у зв`язку із загибеллю.

Зазначала, що ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час знаходження в полоні у селищі міського типу Оленівка Кальміуського району Донецької області у період дії воєнного стану.

25 січня 2024 року вона звернулась до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України із заявою про виплату одноразової грошової допомоги відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, у зв`язку із загибеллю ОСОБА_2 , однак 02 лютого 2024 року їй було відмовлено у наданні висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги, що було оформлено листом за №40/57/12-1168 від 02 лютого 2024 року, у зв`язку з ненаданням документів, що засвідчують факт її перебування на утриманні загиблого.

Посилалася на те, що згідно довідки №28 від 08березгя 2024 року, що була видана Корніївським старостинським округом Баришівської селищної ради Броварського району Київської області воназнаходилась на утриманні свого онука ОСОБА_2 .

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 29 квітня 2025 рокуу задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням, представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким заяву задовольнити.

Судом апеляційної інстанції поставлено на обговорення питання про зупинення апеляційного провадження до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду в касаційному порядку справи №308/17634/23.

Заявник та її представник в судовому засіданні апеляційного суду не заперечували проти зупинення провадження у справі.

Заінтересовані особи: Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, Головне управління Національної гвардії України в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути питання щодо зупинення провадження у справі за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення заявника та її представника, колегія суддів вважає, що наявні підстави для зупинення провадження у справі, з огляду на наступне.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.252 ЦПК України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Згідно з п.14 ч.1 ст.253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому п.10 ч.1 ст.252 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Отже, підставою для зупинення провадження у справі може бути прийняття палатою, об`єднаною палатою або Великою Палатою Верховного Суду до свого розгляду іншої справи у подібних правовідносинах (ст. 403 ЦПК України).

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четвертої статті 263 ЦПК України).

Встановлено, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 березня 2025 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу №308/17634/23 за заявою ОСОБА_1, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2, заінтересована особа - ІНФОРМАЦІЯ_1, про встановлення факту перебування особи на утриманні.

Касаційний суд у вказаній справі зазначив, що вважає за необхідне відступити від наведеного загального висновку щодо застосування відповідних норм права, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі №560/17953/21 (провадження № 11-150апп23), та зазначити, що: ключовим питанням при вирішенні того, чи перебувала особа на утриманні загиблого (померлого) військовослужбовця, є те, чи має така особа саме як член його сім`ї право на пенсію у разі втрати годувальника. Після відмови у призначенні та виплати одноразової грошової допомоги встановлення в окремому провадженні у порядку цивільного судочинства того, що особа була утриманкою загиблого (померлого) військовослужбовця, означатиме встановлення її належності до членів його сім`ї та визнання права такої особи на отримання пенсії у разі втрати годувальника, навіть якщо цю пенсію їй держава не призначила. Проте загальний суд за правилами цивільного судочинства ні в окремому, ні у позовному провадженні не має таких повноважень.

Більше того, встановлення за правилами цивільного судочинства факту перебування особи як члена сім'ї загиблого (померлого) військовослужбовця на його утриманні може суперечити витягу з особової справи (послужного списку) цього військовослужбовця й облікової картки про склад його сім`ї, в яких він цю особу членом своєї сім`ї не вказував.

Розгляд справи в окремому провадженні за правилами цивільного судочинства неможливий за наявності спору про право, зокрема й про право на призначення й отримання одноразової грошової допомоги особою, яка стверджує, що перебувала на утриманні загиблого (померлого) військовослужбовця, та пенсії у разі втрати годувальника для неї.

Якщо особа отримала відмову у призначенні одноразової грошової допомоги чи пенсії у разі втрати годувальника, немає підстав стверджувати, що спір із повноважним органом держави, зокрема військового управління, у неї відсутній, і що фактично для збирання доказів і оскарження такого рішення в адміністративному суді вона може використовувати можливості цивільного судочинства. Те, що відповідний орган держави не може претендувати на отримання допомоги чи пенсії, не означає, що він у кожному випадку від імені держави висловлює згоду з призначенням таких соціальних виплат. Тому в особи може виникати спір із державою в особі такого суб`єкта владних повноважень щодо призначення та виплати вказаних допомоги і пенсії.

Чинне законодавство не дає підстав для висновку про те, що встановлення факту перебування на утриманні померлого (загиблого) військовослужбовця для цілей призначення та виплати одноразової грошової допомоги чи пенсії у разі втрати годувальника можливе на підставі рішення загального суду в окремому чи позовному провадженні в порядку цивільного судочинства.

Не можна ініціювати судове провадження у порядку цивільного судочинства з метою оцінки обставин (фактів), які становлять предмет доказування у провадженні в порядку адміністративного судочинства, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу в такому провадженні належним і допустимим.

Можливість встановлення певного юридичного факту у цивільному судочинстві передбачена для іншої мети, ніж вирішення спору, зокрема й адміністративного спору щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, крім випадків, передбачених законом. Такий винятковий випадок передбачений статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції Закону №3515-IX від 09 грудня 2023 року лише щодо факту проживання однією сім`єю жінки (чоловіка) із загиблим (померлим) військовослужбовцем, які не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі.

Спір про право на одноразову грошову допомогу (її призначення та виплату) чи про право на отримання пенсії у разі втрати годувальника належить до юрисдикції адміністративного суду. Встановлення відповідного факту є необхідним та можливим під час розгляду справи в суді адміністративної юрисдикції у зв`язку з оскарженням рішення (дій/бездіяльності) суб`єкта владних повноважень про відмову у здійсненні такої виплати. У такому випадку факт перебування заявника на утриманні загиблого (померлого) військовослужбовця є підставою адміністративного позову, а не його предметом. Цей юридично значимий факт як одна з фактичних підстав позову належить до предмета доказування та підлягає встановленню під час вирішення публічно-правового спору в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, не можна розглядати у цивільному судочинстві заяви про встановлення фактів з метою призначення та виплати одноразової грошової допомоги за загиблого (померлого) військовослужбовця після відмови у її призначенні органом військового управління або за встановлення спору про право з державою в особі такого органу, крім випадків, передбачених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Разом з тим, не виключається вирішення питання про встановлення таких фактів у цивільному судочинстві в порядку позовного провадження за відсутності спору з органом військового управління, але за наявності інших заінтересованих осіб, які претендують на отримання одноразової грошової допомоги, та спору між ними щодо права на призначення й отримання цієї допомоги.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 23 квітня 2025 року справу №308/17634/23 (провадження № 14-40цс25) прийнято до розгляду.

Правовідносини, з приводу яких виник спір у цій справі, є подібними до правовідносин, які є предметом розгляду у справі №308/17634/23.

Оскільки справа у подібних правовідносинах передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів приходить до висновку про наявність, визначених п.10 ч.1 ст.252 ЦПК України підстав для зупинення провадження у даній справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду в касаційному порядку справи №308/17634/23 з подібних правовідносин.

Керуючись ст.ст.252, 253, 268 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

У Х В А Л И В:

Зупинити провадження у справі за апеляційною скаргою представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 29 квітня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Чальцевої Т.В., у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, Головне управління Національної гвардії України до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду в касаційному порядку справи №308/17634/23.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 31 жовтня 2025 року.

Головуючий:

Судді: