Справа № 346/4096/25
Провадження № 4-с/346/3/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2025 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі головуючого судді: Сольського В.В.

з участю секретаря судового засідання: Біди Ю.Б.

представника скаржника ОСОБА_1

представник заінтересованої особи Ганущак Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия в режимі відеоконференції справу за скаргою ОСОБА_2 , заінтересовані особи ПАТ «Фольксбанк», Головний державний виконавець Косівського відділу державної виконавчої служби у Косівському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, на бездіяльність державного виконавця,

В С Т А Н О В И В:

11 серпня 2025 року ОСОБА_2 , звернувся до суду із вказаною скаргою, яку мотивує тим, що 21 травня 2025 року йому стало відомо, що на його банківські рахунки, відкриті в АТ «Райффайзен Банк» та установі АТ «Державний ощадний банк України» заблоковано державним виконавцем у зв`язку із накладенням на них арешту. Зазначає що на вказані рахунки він отримує заробітну плату та пенсію, по інвалідності.

З постанови державного виконавця йому стало відомо, що відносно нього та його дружини відкрито виконавче провадження на виконання рішення суду, яким з них солідарно стягнуто заборгованість у розмірі 258 861,33 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 2072314,38 грн на корить ПАТ «Фольксбанк».

Скаржник зазначив, що про судове рішення, відкрите виконавче провадження йому не було відомо, оскільки жодного процесуального документу він не отримував.

В досудовому порядку він звертався до державного виконавця про розблокування його рахунків на які отримує заробітну плату та пенсію, однак йому відмовлено.

Вважає таку відмову а також постанову державного виконавця про накладення арешту на його рахунки протиправними. Зокрема в постанові виконавця зазначено про накладення арешту на грошові кошти, крім коштів, що містяться на рахунках, що мають спеціальний режим використання. Що суперечить вимогам ЗУ «Про виконавче провадження, адже постанова про арешт коштів не може містити умови накладення арешту.

Тому ОСОБА_2 просить поновити йому строк на оскарження бездіяльності державного виконавця, визнати таку бездіяльність неправомірною, зобов`язати зняти арешт з йог рахунків та стягнути понесені судові витрати.

В судовому засіданні представник скаржника скаргу з вказаних підстав підтримав.

Представник ВДВС у Косівському районі Івано-Франківської області головний державний виконавче ОСОБА_3 в судовому засіданні щодо скарги заперечила, зазначила, що до відділу державної виконавчої служби жодної інформації про правовий статус рахунків ОСОБА_2 від банку не надходило, а тому у них не було обов`язку зняття арешту з рахунків.

Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, констатує наступне.

Встановлено, що на виконання виконавчого листа виданого Коломийським міськрайонний судом 09 березня 2010 року державним виконавцем відділу виконавчої служби Косівського районного управління юстиції 02 квітня 2015 року відкрито виконавче провадження ВП № 47332689 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Фольксбанк» заборгованість 258 861,33 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 2 072 314,38 грн (а.с. 220).

Постановами державного виконавця у вказаному виконавчому провадженні накладено арешти на грошові кошти та відкриті банківські рахунки (а.с. 221-224).

До скарги також долучено довідки, що підтверджує, нарахування пенсії та заробітної плати на арештовані рахунки ОСОБА_2 (а.с. 163).

Спірні правовідносини в цій справі склались з приводу незгоди скаржника з постановою державного виконавця про арешт коштів боржника, якою було накладено арешт на рахунки, на які здійснюється нарахування його заробітної плати та пенсії.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (стаття 43 Конституції України).

Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно - ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Частиною першою статті 48 Закону N 1404-VIII визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до частин першої - третьої статті 56 Закону N 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах (абзац перший частини другої статті 48 Закону N 1404-VIII).

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 151 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 191 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 261 Закону України "Про теплопостачання", статті 181 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом (абзац другий частини другої статті 48 Закону N 1404-VIII).

Відтак доводи скаржника, що рахунок, на якому знаходились кошти не є таким, на який заборонено законом накладення арешту, не відповідають положенням закону, оскільки арешт може накладатись на кошти, а не на рахунок (абзац перший частини другої статті 48 Закону N 1404-VIII); а по-друге, обмеження звернення стягнення на кошти заробітної плати, які знаходяться на рахунку боржника, підпадають під випадки "кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом" (абзац другий частини другої статті 48 Закону N 1404-VIII).

Відповідно до частин першої та другої статті 68 Закону N 1404-VIII стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи (частина третя статті 68 Закону N 1404-VIII).

Відрахування, зокрема із заробітної плати, насамперед здійснюють підприємства установи та організації тощо, які й здійснюють нарахування цих виплат і відповідно частини першої статті 70 Закону N 1404-VIII розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Частинами другою та третьою статті 70 Закону N 1404-VIII передбачено, що із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 20 квітня 2022 року в справі №756/8815/20 дійшла висновку, що не може бути накладений арешт на кошти що складають заробітну плату боржника після фактичного здійснення утримань із неї за виконавчими документами та на усі кошти заробітної плати боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої заробітної плати, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий. При цьому, на кошти, що знаходяться на рахунках та які не є коштами, що складають заробітну плату, таке обмеження не розповсюджується. Зняття арешту з коштів, що складають заробітну плату, здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертоїстатті 59 Закону №1404-VIIIна підставі поданих боржником документів, підтверджуючих статус коштів виключно із заробітної плати, або на підставі повідомлення банку про заборону накладення арешту на такий рахунок відповідно до частини другої вищевказаної статті.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на кошти, що знаходяться на цьому рахунку, заборонено законом.

Таким чином, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом, при цьому, саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, тому відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також, виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) (пункти 7.14, 7.15 постанови).

При цьому, передбачене абзацом другим частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки відповідно до підпункту 1 частини четвертої статті 59 цього закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом.

Для боржника надання вищевказаних підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків. Однак, це не виключає зобов`язання банку при виконанні приписів державного та/або приватного виконавця окремо від боржника повідомити виконавця про неможливість накладення арешту на грошові кошти боржника у зв`язку з забороною встановленою законом.

Відтак, у випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою або пенсією боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів.

Оскільки як вбачається із заяви представника ДВС, боржник звертався до відділу з приводу скасування арешту на кошти, з посиланням на те, що кошти на арештованих рахунках є коштами від заробітної плати та пенсії боржника, і відповідні документи, які свідчать, що рахунки боржника ОСОБА_2 використовуються для отримання пенсії та зарплати, на що державний виконавець не зняв накладені арешти, а рекомендував звернутися з цього приводу до суду, з огляду на наведене, суд вважає, що скаргу слід задовольнити.

Щодо вимоги скарги щодо зобов`язання державного виконавця повернути скаржнику стягнуті кошти, то суд зазначає, що скаржником не доведено факту стягнення з нього таких грошових коштів і не вказано суми, яка з нього стягнена. З огляду на це скарга в цій частині задоволеню не підялгає.

Виходячи з наведеного та керуючись ст.ст. 126, 260, 261, 354, 447, 449 ЦПК України суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу задовольнити частково.

Визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Косівського відділу ДВС у Косівському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ганущак Р.І. про арешт коштів боржника від 21 травня 2025 у виконавчому провадженні ВП № 47332689.

В решті частин скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали суду.

Суддя: Сольський В. В.