УХВАЛА

26 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 704/163/25

провадження № 61-13206ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 16 червня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 07 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Черкаської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільчі мережі України» Тальнівська дільниця про поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області

від 16 червня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду

від 07 жовтня 2025 року.

Верховний Суд ухвалою від 10 листопада 2025 року залишив касаційну скаргу без руху та надав строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. Запропонував заявнику

надати: уточнену касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог

статті 392 ЦПК України; копії касаційної скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи. Попередив про наслідки невиконання вимог вказаної ухвали.

12 листопада 2025 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень забезпечено надання загального доступу ухвали Верховного Суду

від 10 листопада 2025 року.

05 грудня 2024 року копія ухвали суду касаційної інстанції від 10 листопада 2025 року направлена на адресу заявника ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), яка зазначена в касаційній скарзі, та отримана заявником 18 листопада 2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке долучене до матеріалів касаційного провадження.

У листопаді 2025 року до Верховного Суду на виконання вимог ухвали суду

від 10 листопада 2025 року від ОСОБА_1 надійшла уточнена касаційна скарга.

Верховний Суд ухвалою від 03 грудня 2025 року продовжив ОСОБА_1 строк для усунення недоліків касаційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. Запропонував заявнику надати уточнену касаційну скаргу, в якій зазначити підставу (підстави), на якій (яких)

подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), та надати копії цієї скарги відповідно до кількості учасників справи. Попередив про наслідки невиконання вимог вказаної ухвали.

05 грудня 2025 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень забезпечено надання загального доступу до ухвали Верховного Суду

від 03 грудня 2025 року.

08 грудня 2025 року копію ухвали суду касаційної інстанції від 03 грудня

2025 направлено на адресу заявника ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), яка зазначена в касаційній скарзі.

У грудні 2025 року до Верховного Суду на виконання вимог ухвали суду

від 03 грудня 2025 року від ОСОБА_1 надійшла уточнена касаційна скарга.

Покладення на ОСОБА_1 обов`язку щодо зазначення підстав касаційного оскарження судових рішень є виконанням вимог пункту 5 частини другої

статті 392 ЦПК України.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про повернення касаційної скарги як неподаної особі, яка її подала, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень, наведений в частині другій

статті 389 ЦПК України, є вичерпним.

Лише посилання заявника, як на підставу для відкриття касаційного провадження, на порушення норм процесуального та матеріального права, неврахування висновків Верховного Суду, без зазначення конкретних норм права (пункт, частина, стаття), які, на думку заявника, неправильно чи з порушенням застосовано судами попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень, не можна вважати таким, що відповідає вимогам пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України.

Отже, процесуальний закон покладає на заявника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та / або порушення норм процесуального права, яке допустили суди попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку.

Крім того, заявник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях.

Коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Аналіз уточненої скарги, поданої на виконання ухвали Верховного Суду

від 03 грудня 2025 року, свідчить, що в ній також відсутнє зазначення конкретного пункту (пунктів) підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням підстави (підстав), передбаченої (передбачених) частиною другою статті 389 ЦПК України.

Отже, у касаційній та в уточнених касаційних скаргах не зазначено жодної з підстав касаційного оскарження рішень судів попередніх інстанцій, передбачених частиною другою статті 389 ЦПКУкраїни.

Верховний Суд не наділений повноваженнями за заявника доповнювати касаційну скаргу міркуваннями та обґрунтуванням підстав касаційного оскарження, яких не виклав сам заявник. В іншому випадку вказане б призводило до порушення таких принципів цивільного процесу, як змагальності та диспозитивності.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.

Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - ухвалення законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, які беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб. Щоразу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з метою захисту своїх прав, а задля досягнення сторонніх цілей, вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним.

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.

Згідно з частиною третьою статті 185 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша

статті 2 ЦПК України).

Відповідно до пункту 11 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Заявник ОСОБА_1 не виконав вимоги ухвал Верховного Суду

від 10 листопада та від 03 грудня 2025 року, а саме не надав уточнену редакцію касаційної скарги із зазначенням конкретних обов`язкових підстав касаційного оскарження судових рішень, копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Заявник отримував ухвали Верховного Суду від 10 листопада та від 03 грудня 2025 року, однак вимог зазначених ухвал не виконав.

Заявникові надавався достатній строк для усунення недоліків касаційної скарги, з урахуванням обставин, які склалися у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, однак він не проявив належної обачності в захисті своїх прав.

На час вирішення питання про прийняття до розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області

від 16 червня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду

від 07 жовтня 2025 року будь-які заяви або клопотання від заявника засобами поштового / електронного зв`язку або через підсистему «Електронний суд» не надходили, недоліки касаційної скарги, визначені в ухвалах Верховного Суду від 10 листопада та від 03 грудня 2025 року, не усунено.

Оскільки заявник не виконав вимоги вказаних ухвал суду, що перешкоджає суду касаційної інстанції вирішити питання про відкриття касаційного провадження, касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 16 червня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 07 жовтня 2025 року має бути визнана неподаною та повернута заявникові.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вказав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співрозмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права.

Тому повернення касаційної скарги не є порушенням прав заявника на доступ до суду за змістом пункту 1 статті 6 Конвенції.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 16 червня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 07 жовтня 2025 року вважати неподаною та повернути заявникові.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. М. Фаловська