Постанова

Іменем України

22 вересня 2025 року

м. Київ

Справа № 591/9145/23

Провадження № 61-2041св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - головуючого судді Крата В. І., судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув у порядку письмового провадження справу,

учасниками якої є:

позивачка - ОСОБА_1 (далі - позивачка), інтереси якої представляє адвокат Брайко Юлія Валеріївна (далі - адвокат позивачки),

відповідач - ОСОБА_2 (далі - відповідач), інтереси якого представляє адвокат Льовкін Максим Олегович (далі - адвокат відповідача),

третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради,

про визначення місця проживання дитини

за заявою позивачки про ухвалення додаткового рішення та стягнення витрат на професійну правничу допомогу

за касаційною скаргою відповідача на додаткове рішення Зарічного районного суду м. Сум від 10 квітня 2024 року, яке ухвалила суддя Ніколаєнко О. О., та постанову Сумського апеляційного суду від 16 січня 2025 року, яку ухвалила колегія суддів у складі Криворотенка В. І., Собини О. І., Рунова В. Ю.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

(1) Вступ

1. Наступного дня після того, як суд першої інстанції задовольнив позов про визначення місця проживання дитини з матір`ю, позивачка подала заяву про ухвалення додаткового рішення. Просила стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу, які вона понесла. Суди першої й апеляційної інстанцій задовольнили цю заяву частково: стягнули відповідні витрати, врахувавши заяву відповідача про зменшення їхнього розміру через неспівмірність зі складністю справи, фактично витраченим часом на представництво інтересів відповідача у суді, обсягом виконаних адвокатом робіт.

2. Відповідач із судовими рішеннями не погодився. У касаційній скарзі стверджував, що позивачка не обґрунтувала поважність причин неподання суду доказів витрат на професійну правничу допомогу до закінчення судових дебатів.

3. Верховний Суд мав відповісти на питання про те, чи є поважною причиною неподання доказів витрат на професійну правничу допомогу до закінчення судових дебатів відсутність на той час фактичного розрахунку позивачки з адвокатом, якщо вони домовилися про фіксований розмір гонорару у день підписання позовної заяви та поставили сплату коштів адвокату в залежність лише від задоволення судом позову.

Виснував, що оскільки як про розмір гонорару, так і про умову його сплати позивачка домовилася з адвокатом ще у день підписання позовної заяви, то лише фактичний розрахунок після ухвалення рішення про задоволення позову не є поважною причиною неподання до закінчення судових дебатів доказів витрат на професійну правничу допомогу (відповідного договору та додаткової угоди до нього). Тому Верховний Суд оскаржені судові рішення скасував і відмовив у прийнятті додаткового рішення.

(2) Зміст позову, рішення суду першої інстанції та заяви про ухвалення додаткового рішення

4. 13 жовтня 2023 року позивачка звернулася до суду з позовом, датованим 12 жовтня 2023 року. Просила визначити разом із нею місце проживання їхнього з відповідачем сина.

5. 21 березня 2024 року Зарічний районний суд м. Сум ухвалив рішення, згідно з яким задовольнив позов.

6. 22 березня 2024 року позивачка звернулася до суду першої інстанції з клопотанням про ухвалення додаткового рішення та стягнення з відповідача 15 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

(3) Зміст рішень судів першої й апеляційної інстанцій щодо вказаної заяви

7. 10 квітня 2024 року Зарічний районний суд м. Сум ухвалив додаткове рішення, згідно з яким стягнув із відповідача на користь позивачки 10 000,00 грн таких витрат. Мотивував тим, що необхідно зменшити їхній розмір, бо заявлений не є домірним зі складністю справи, фактично витраченим часом на представництво інтересів позивачки в суді, обсягом виконаних адвокатом робіт, пов`язаних із цим представництвом.

8. 16 січня 2025 року Сумський апеляційний суд ухвалив постанову, згідно з якою залишив без змін додаткове рішення суду першої інстанції. Мотивував аналогічно до попереднього.

(4) Провадження у суді касаційної інстанції

9. 17 лютого 2025 року адвокат відповідача подав до Верховного Суду касаційну скаргу. Просив скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду й ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення та стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

10. 31 березня 2025 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою відкрив касаційне провадження за цією скаргою (копії останньої й ухвали надійшли адвокату позивачки до електронного кабінету 28 травня 2025 року).

11. 30 травня 2025 року адвокат позивачки подала відзив на касаційну скаргу.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

12. Відповідач мотивував касаційну скаргу так:

12.1. Якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази розміру понесених нею судових витрат і подає ці докази разом із відповідною заявою після ухвалення рішення щодо суті позовних вимог, цясторона має обґрунтувати поважність причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів. За відсутності обґрунтування поважності відповідних причин або їхньоїнеповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21).

12.2. У клопотанні позивачки про ухвалення додаткового рішення, до якого вона додала докази судових витрат, немає обґрунтування поважності причин неподання таких доказів до закінчення судових дебатів.Доказирозміру цих витрат, зокрема договір про надання правової допомоги № 18 від 20 березня 2023 року і додаткова угода № 1від 12 жовтня 2023 року до цього договору, оформлені задовго до закінчення судових дебатів й ухвалення рішення суду у справі щодо суті позовних вимог. Тому позивачка не мала перешкод у поданні цих доказів до суду до закінчення судових дебатів. Крім того, квитанція про сплату послуг, яка оформлена 21 березня 2024 року, не може бути єдиним підтвердженням судових витрат, бо згідно з пунктом 1 частини другої статті 137 ЦПК України правничадопомога на час вирішення питання про розподіл судових витрат може бути як оплаченою, так і лише бути обов`язковою до сплати.

(2) Позиції інших учасників справи

13. Позивачка мотивувала відзив на касаційну скаргу так:

13.1. Апеляційний суд вказав, що його постанову не можна оскаржити у касаційному порядку. Тому згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України Верховний Суд мав відмовити у відкритті касаційного провадження.

13.2. Висновок у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21, на яку звернув увагу відповідач, сформульований у неподібних зі справою № 591/9145/23 відносинах. Тому касаційне провадження слід закрити на підставі пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України.

13.3. Зміст касаційної скарги ідентичний змісту апеляційної скарги, у задоволенні якої апеляційний суд відмовив.

13.4. Згідно з додатковою угодою № 1 від 12 жовтня 2023 року до договору № 18 про надання правової допомоги від 20 березня 2023 року, яку позивачка уклала з її адвокатом, розрахунок (сплата «гонорару успіху») мав відбутися протягом трьох днів з моменту ухвалення позитивного рішення суду. Тому ця угода не могла підтвердити витрати на правничу допомогу. Після сплати 21 березня 2024 року вартості останньої позивачка подала «відповідну заяву та докази понесення таких витрат».

13.5. Відповідач помилково стверджує, що позивачка не подала заяву, передбачену у частині восьмій статті 141 ЦПК України. Про потребу в стягненні судових витрат вона вказала у позовній заяві та у відповіді на відзив відповідача.

13.6. У детальному розрахунку витрат є «описка адвоката» у номері та даті договору. Однак правильно зазначений номер справи та перелік судових засідань.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

(1) Межі розгляду справи у суді касаційної інстанції

14. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншим (частина перша статті 400 ЦПК України).

15. З огляду на вказані приписи Верховний Суд за загальним правилом переглядає оскаржені судові рішення у межах тих доводів і вимог касаційної скарги, які стали підставами для відкриття касаційного провадження. Відповідач оскаржив судові рішення через відсутність поважних причин неподання позивачкою доказів витрат на професійну правничу допомогу до закінчення судових дебатів. Тому колегія суддів не переглядає оскаржені рішення стосовно домірності розміру стягнутої суми таких витрат.

16. Верховний Суд відхиляє клопотання позивачки у відзиві на касаційну скаргу про закриття касаційного провадження.

16.1. Помилкове твердження у постанові апеляційного суду про неможливість її оскарження не є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження та не може бути підставою для його закриття.

16.2. Суд першої інстанції розглянув справу № 591/9145/23 у загальному позовному провадженні. Тому немає підстав стверджувати, що постанову апеляційного суду не можна було оскаржити в касаційному порядку.

16.3. Хибними є доводи позивачки про неподібність правовідносин у справі № 285/5547/21, на висновки Верховного Суду в якій звернув увагу відповідач у касаційній скарзі, з правовідносинами сторін у справі № 591/9145/23. Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21 стосується подібних процесуальних відносин, пов`язаних із необхідністю обґрунтування поважності причин неподання доказів, що підтверджують розмір витрат на професійну правничу допомогу, до закінчення судових дебатів.

(2) Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанцій

(2.1) Чи є поважною причиною неподання доказів витрат на професійну правничу допомогу до закінчення судових дебатів відсутність на той час фактичного розрахунку позивачки з адвокатом, якщо вони домовилися про фіксований розмір гонорару у день підписання позовної заяви та поставили сплату коштів адвокату в залежність лише від задоволення судом позову?

17. Позивачка у заяві про ухвалення додаткового рішення просила стягнути з відповідача на її користь 15 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Суди першої й апеляційної інстанцій задовольнили цю заяву частково та стягнули 10 000,00 грн таких витрат. Відповідач у касаційній скарзі стверджував, що позивачка не обґрунтувала поважності причин неподання доказів відповідних витрат до закінчення судових дебатів. Тому просив судові рішення скасувати й ухвалити нове - про відмову у задоволенні заяви.

18. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду не погоджується із висновками судів попередніх інстанцій щодо часткового задоволення заяви позивачки. Не є поважною причиною неподання доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу до закінчення судових дебатів відсутність на той час фактичного розрахунку з адвокатом, якщо сторони договору про надання відповідної допомоги домовилися про фіксований розмір гонорару у день підписання позовної заяви та поставили сплату коштів адвокату в залежність лише від задоволення судом позову.

19. За змістом пункту 1 частини першої та частини п`ятої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати, або відмовити у прийнятті додаткового рішення.

20. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України).

21. Витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їхньої вартості слід розподіляти за результатами розгляду справи незалежно від того, чи сторона їх уже фактично сплатила, чи тільки має сплатити (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 3 жовтня 2019 року, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2023 року у справі № 316/1456/20, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 1 листопада 2023 року у справі № 205/7293/19, від 20 грудня 2023 року у справі № 753/2677/21, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 квітня 2024 року у справі № 756/11019/22).

22. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 141 ЦПК України).

23. Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина перша статті 246 ЦПК України).

24. За змістом частини восьмої статті 141 та частини першої статті 246 ЦПК України, якщо сторона у справі до закінчення судових дебатів у справі не подала докази понесених нею судових витрат, то відповідні докази вона може подати протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву; у заяві про компенсацію судових витрат, поданій після закінчення судових дебатів, має бути обґрунтування поважності причин неподання доказів, що підтверджують розмір цих витрат, до закінчення судових дебатів (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21 і від 25 вересня 2024 року у справі № 752/3905/22).

25. За обставинами справи:

25.1. Позивачка у позовній заяві (а. с. 4) та у відповіді на відзив (а. с. 120-121) вказала 15 000,00 грн як орієнтовний розмір судових витрат.

25.2. 21 березня 2024 року суд першої інстанції ухвалив рішення про задоволення позову.

25.3. 22 березня позивачка подала заяву про ухвалення додаткового рішення до якої додала:

- договір № 18 про надання правової допомоги від 20 березня 2023 року, який позивачка уклала з її адвокатом (а. с. 200);

- додаткову угоду № 1 від 12 жовтня 2023 року до вказаного договору, згідно з якою його сторони погодили гонорар адвокату позивачки за надання правничої допомоги у сумі 15 000,00 грн (а. с. 201);

- квитанцію від 21 березня 2024 року, згідно з якою адвокат позивачки отримала 15 000,00 грн за надання відповідної допомоги за договором № 18 від 20 березня 2023 року та додатковою угодою № 1 від 12 жовтня 2023 року (зворот а. с. 201);

- детальний розрахунок судових витрат від 21 березня 2024 року, у якому визначений перелік наданих адвокатом позивачки послуг у цивільній справі № 591/9145/23 і їхня загальна вартість на суму 15 000,00 грн (а. с. 202).

26. Позивачка до закінчення судових дебатів у справі та на час ухвалення судового рішення 21 березня 2024 року могла надати додані до заяви про ухвалення додаткового рішення (а. с. 198-199) договір № 18 про надання правової допомоги від 20 березня 2023 року (а. с. 200) та додаткову угоду № 1 від 12 жовтня 2023 року до вказаного договору (а. с. 201). Згідно з датами зазначених документів вони були виготовлені ще на час подання позовної заяви. Тому не було жодних перешкод подати суду відповідні копії до закінчення судових дебатів.

27. Інші докази, які позивачка додала до заяви про ухвалення додаткового рішення (детальний розрахунок судових витрат і квитанція про їхню оплату) датовані днем ухвалення судового рішення - 21 березня 2024 року. Проте сторони домовилися про конкретний фіксований розмір гонорару ще у день підписання позовної заяви, зокрема визначили у додатковій угоді № 1 від 12 жовтня 2023 року (а. с. 201) суму гонорару та момент, коли позивачка має його сплатити («протягом 3-х днів з дня винесення позитивного рішення Зарічним районним судом м. Суми»). Можливості не вносити гонорар у разі відмови у задоволенні позову сторони не передбачили. Тому у позивачки не було достатніх і обґрунтованих підстав не подати розрахунок судових витрат до закінчення судових дебатів. Погоджений сторонами строк сплати гонорару на цей висновок не впливає. Докази такої сплати у випадку фіксованого розміру гонорару не є необхідними.

28. З огляду на викладене Верховний Суд погоджується із доводами касаційної скарги відповідача про відсутність поважних причин неподання позивачкою доказів її витрат на професійну правничу допомогу до закінчення судових дебатів. Суди першої й апеляційної інстанцій не мали підстав стягнути з відповідача навіть частину таких витрат. Тому додаткове рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду щодо розподілу витрат позивачки на професійну правничу допомогу слід скасувати та відмовити у прийнятті додаткового рішення за її заявою.

(3) Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

(3.1) Щодо суті касаційної скарги

29. Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд (пункт 3 частини першої статті 409 ЦПК України).

30. Суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення (частини перша та друга статті 412 ЦПК України).

31. З огляду на висновки цієї постанови додаткове рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду щодо вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід скасувати та відмовити позивачці у прийнятті додаткового рішення з означеного питання.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

у х в а л и в:

1. У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про закриття касаційного провадження відмовити.

2. Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

3. Додаткове рішення Зарічного районного суду м. Суми від 10 квітня 2024 року та постанову Сумського апеляційного суду від 16 січня 2025 року скасувати й ухвалити нове судове рішення про відмову в прийнятті додаткового рішення за заявою ОСОБА_1 .

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат
Судді Д. А. Гудима
І. О. Дундар
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко