Справа № 527/1990/25
провадження 2/527/960/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2025 року м.Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Фіцай О.Л.,

з участю секретаря судових засідань Папенко Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Глобине цивільну справу № 527/1990/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», код ЄРДПОУ 42640371, до ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 про стягнення заборгованості договором, -

встановив:

27 червня 2025 року представник ТОВ «Факторинг Партнерс» Сердійчук Я.Я. через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором №4747268 від 03.11.2021 року у загальному розмірі 15847,80 гривень.

В обґрунтування позову зазначено, що 03.11.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено Договір №4747268, за умовами якого відповідачу надано грошові кошти (кредит) у розмірі 4100,00 гривень, а останній зобов`язався повернути дані кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитом у термін встановлений договором.

26.07.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено договір факторингу №26-07/2024, відповідно до умов якого ТОВ «Факторинг Партнерс» отримало право вимоги за договором про споживчий кредит №4747268 від 03.11.2021 року.

Заборгованість відповідача за договором про споживчий кредит №4747268 від 03.11.2021 року становить 15847,80 гривень, з яких: заборгованість за кредитом 3516,00 грн.; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 11921,80 грн., заборгованість за комісією за надання кредиту 410,00 грн.

Відповідач на користь первісного та нових кредиторів зобов`язання за вищевказаними кредитними договорами не виконав, тому позивач просив стягнути заборгованість в загальному розмірі 15847,80 грн. та судові витрати на оплату судового збору у розмірі 2 422,40 гривень та на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000 гривень.

01.07.2025 суддею отримано відповідь на запит з Єдиного державного демографічного реєстру, сформованого засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» щодо встановлення місця реєстрації відповідача.

Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 02 липня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

03.10.2025 представник відповідача направила відзив на позовну заяву, в якому вона заперечила проти задоволення, просила застосувати наслідки спливу позовної давності, також зазначила, що сума заборгованості за відсотками значно перевищужє тіло кредиту, вважає, що сума відстоків за період з 10.12.2021 по 10.12.2021 складає 4193,40. У зв`язку з цим, просить позов задовольнити частково. (а.с.100-105).

08.10.2025 представник позивача надіслала відповідь на відзив, в якому вона зазначила, що з 12.03.2020 по 01.07.2023 року перебіг строків позовної давності продовжено, а з 24.02.2022 року та по 04.09.2025 перебіг строків позовної давності зупинено. Отже, строки позовної давності не були пропущені Позивачем, а, підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності у суду відсутні. У розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредитора, і фактора) чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. Позовну заяву просить задовольнити в повному обсязі (а.с.112-119).

20.10.2025 представник відповідача направила заперечення на відповідь на відзив , в якому вона заперечила проти задоволення та зазначила, що вимоги за позовною заявою поданою ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором - задовільнити - З 516 грн. та заборгованість по в: вимогах - відмовити повністю (а.с.122-124).

Судові засідання призначені 19.08.2025 на 14 год. 00 хв., 24.09.2025 на 10 год 00 хв., 21.10.2025 на 14 год. 00 хв.

Позивач в позовній заяві просив розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача та не заперечує проти винесення заочного рішення судом.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

В судовому засіданні 21 жовтня 2025 завершено розгляд справи за відсутності учасників справи на підставі наявних у суду матеріалів. Суд оголосив про перехід до стадії судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 03.11.2021 між ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «Мілоан», як кредитодавцем та ОСОБА_1 , як позичальником, укладено Договір про споживчий кредит №4747268, за умовами якого відповідач отримав кредит на наступних умовах: сума (загальний розмір) кредиту становить 4100,00 гривень (п. 1.2 Договору); кредит надається строком на 30 днів з 03.11.2021 року до 03.12.2021 року (п 1.3, 1.4 Договору); проценти за користування кредитом: 1537,50 гривень, які нараховуються за процентною ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.п.1.5.2 Договору), стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.6 Договору); кредитні кошти надаються Позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок (п. 2.1 Договору). Такі ж відомості щодо розрахунку містить додатках №1 (Графік платежів), № 2 (Паспорт споживчого кредиту) до договору про споживчий кредит №4747268 від 03.11.2021 року (а.с. 56-60, 14-17).

До договору складена Анкета-заява на кредит №44747268, яка містить, окрім відомостей щодо істотних умов кредитного договору, відомості щодо процесу оформлення та розгляду заяви (а.с17).

Довідкою про ідентифікацію підтверджено, що клієнт ОСОБА_1 акцепт договору здійснила шляхом підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора U42023 (а.с.23).

За умовами укладення ТОВ «Мілоан» кредитного договору з відповідачем у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню ТОВ «Мілоан» ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом відповідача, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п. 6.4 договору). Укладений ТОВ «Міолан» з відповідачем договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 6.5 договору).

Відповідно до пункту 2.3.1.1. Договору про споживчий кредит №4747268 від 03.11.2021 року сторони передбачили можливість його пролонгації на пільгових умовах: позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування за умови, що Кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства. Для продовження строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Строк продовження кредиту може становити 3, 7 та 15 днів з максимальним розміром комісії та з максимальним розміром комісії у відсотковому значенні від поточного залишку кредиту за його продовження 3.00, 5.00 та 10.00 відповідно.

Згідно до пункту 2.3.1.2. Договору про споживчий кредит №4747268 від 03.11.2021 року передбачена пролонгація на стандартних умовах, позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій) Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п.1.6 Договору (а.с. 56 на звороті).

ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит на суму 4100,00 грн., що підтверджується квитанцією від 03.11.2021 року про здійснення переказу через платіжну систему Номер в системі FONDY: 458742737 Номер операції: ad07ce4d-8a29-47f2-8d76-e98a7ec5e16f_88539610. Карта отримувача НОМЕР_1 . Призначення платежу: Кошти згідно договору 4747268 (а.с.24).

26.07.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено договір факторингу №26-07/2024, відповідно до умов якого ТОВ «Факторинг Партнерс» отримало право вимоги за договором про споживчий кредит №4747268 від 03.11.2021 року (а.с.41-46).

Разом з тим, відповідач взяті на себе зобов`язання за Договором про споживчий кредит №4747268 від 03.11.2021 року належним чином не виконав, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість, яка відповідно до здійсненого ТОВ «Міолан» розрахунку складає 25 412 гривень, з яких: заборгованість за кредитом 19 400 грн.; заборгованість за процентами4 612 грн., заборгованість за комісією за надання кредиту 1 400 грн..

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №26-07/2024 від 26 липня 2024 року ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло право вимоги до відповідача в розмірі 15847,80 грн, з яких: 3516,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; 11921,80 грн - сума заборгованості за процентами, 410,00 грн.- заборгованість по штрафам ( а.с. 54).

Згідно п. 1 ч. 2ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до положень ч. 1ст. 203 ЦК Українизміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною першоюстатті 205 ЦК Українивизначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч.1ст.207 ЦК Україниправочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно дост.626 ЦК Українидоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України).

Статтею 638 ЦК Українипередбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положеньст.639 ЦК Українидоговір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (п.5 ч.1ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч.ч.12, 13ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеномустаттею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначенимстаттею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Згідно з ч.8ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Згідно з п.2 ч.1ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами.

Таким чином, судом встановлено, що між сторонами укладено кредитний договір у формі електронного документу з електронними підписами.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 1ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто.

Відповідно до ст.610ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1ст.530ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч. 1ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, судом встановлено, що право вимоги за кредитним договором № 4747568 від 03.11.2021 року перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» на підставі договорів факторингу.

Вирішуючи позовні вимоги щодо розміру заборгованості за кредитними договорами суд зазначає таке.

Судом встановлено, що позивач виконав зобов`язання та надав відповідачу кошти у розмірі 4100,00 грн, як встановлено у кредитному договорі, факт отримання кредитних коштів не заперечується відповідачем.

Враховуючи, що відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, наявну заборгованість у добровільному порядку не погасив, здійснив часткову оплату, як зазначив позивач і підтвердив відповідач, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 3516 грн. підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовну вимогу в частині стягнення з відповідача на користь позивача 11921,80 грн простроченої заборгованості за нарахованими процентами, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до умов договору про споживчий кредит № 4747268 від 03.11.2011 кредит надається строком на 30 днів, процентна ставка 1,25 відстотка за кожен день користування в межах строку кредитування. Стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день .

Пунктом 2.3 передбачена пролонгація строку кредитування та її умови.

заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту).

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1ст.1048ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Щодо доводів представника відповідача щодо розміру процентів і посилання на ч.5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, суд їх відхиляє з таких підстав.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 року № 3498-IX статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування», доповнено частиною п`ятою, відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Слід зазначити, що на момент укладення договору 03.11.2021 зазначене обмеження щодо максимального розміру денної процентної ставки відсутнє.

Судом встановлено, що сторони погодили умови договору, відтак вони є обов`язковими до виконання, при цьому відповідач не оспорює строку нарахування процентів і пролонгації договору.

Відповідно до ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відтак, суд вважає доведеними вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за процентами в розмірі 11921,80 грн.

Щодо стягнення з відповідача комісії в розмірі 410,00 грн.

Із умов договору встановлено, що комісія, пов`язана з наданням кредиту, становить 410,00 грн, нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит.

Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Отже, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19.

Також у постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 666/4957/15-ц вказано, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. В зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

У кредитному договорі № 4747268 від 03.11.2021 кредитодавцем фактично встановлено сплату комісії за надання кредиту, не зазначивши за які саме послуги ця комісія сплачується позичальником. Жодних доказів вчинення будь-яких дій, за які позикодавцем нараховувалася комісія, позивачем не надано.

Разом із тим, ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено безоплатність надання позикодавцем певних послуг, до яких можна віднести видачу кредиту та його супровід.

Суд зазначає, що послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на споживчі потреби, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 410,00 грн комісії задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Вирішуючи клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності суд зазначає таке.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення заборгованості за період з 02.08.2021 по 04.10.2021, тобто строк позовної давності за вимогою про стягнення мав би сплинути 04.10.2024.

Згідно з п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Зазначений пункт 19 виключено на підставі Закону № 4434-IX від 14.05.2025.

Частиною 3 ст.263 ЦК України встановлено, що від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

Приймаючи до уваги те, що карантин на всій території України було відмінено 30 червня 2023 року, а перебіг позовної давності, було зупинено до прийняття Закону № 4434-IX від 14.05.2025, суд вважає, що позивач, звернувшись з позовом до суду 27 червня 2025 року, не пропустив строк позовної давності, тому клопотання відповідача задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що відповідачем не надано доказів на підтвердження належного виконання зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів у розмірі та строки встановлені договором, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню на суму грн, з яких 15437 грн, з яких 3516 грн - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 11921,80 грн - заборгованість за процентами; за процентами.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає таке.

Представник позивача при зверненні до суду з даним позовом також просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як зазначено в п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при подачі позову до суду було заявлено позовні вимоги в загальному розмірі 15847,80,00 грн, судом задоволено позовні вимоги на суму грн, що становить 97,41 % від ціни позову.

Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 2359,66 грн, що складає 97,41 % від 2422,40 грн.

Як зазначено в ч. 3ст. 137 ЦПК Українидля визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч.4.,5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач надав суду копію договору від 02 липня 2024 року №02-07/2024, укладеного між ТОВ «Факторинг Партнерс» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», про надання правової допомоги з додатком у вигляді узгоджених тарифів за надані послуги, а також документи, що містять перелік, детальний опис та узгоджену сторонами вартість виконаних робіт, необхідних для надання правничої допомоги, оплату виконаної роботи, зокрема: надання усної консультації з вивченням документів, вартість послуги 3 000,00 грн (виходячи з витраченого часу в 2 год. та вартості послуги в 1500,00 грн. за 1 год. роботи); складання позовної заяви, вартість послуги 6 000,00 грн. (виходячи з витраченого часу в 2 год. та вартості послуги 3000,00 грн за 1 год. роботи) (а.с. 8-13).

У заявці на надання юридичної допомоги № 663 від 01.05.2025до вищевказаного Договору, сторони узгодили зобов`язання з надання правових (юридичних) послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 в розмірі 9000,00 грн.

Відповідач зазначив про неспівмірність судових витрат, запречивши проти їх заловлення.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт.

На це зокрема вказав Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22.

Таким чином, при визначенні та розподілі судових витрат у вигляді правничої допомоги необхідно враховувати їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру та співмірність зі складністю справи і пропорційність до ціни позову. Отже, сторона спору у договорі зі своїм адвокатом може визначати будь-яку ціну адвокатських послуг. Проте, суд, за результатами розгляду справи, здійснюючи розподіл судових витрат, в тому числі витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний враховувати критерії, визначені законом.

При вирішенні питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд, враховуючи складність справи, яка є малозначною, ціну позову, а також керуючись принципом розумності, дійшов висновку щодо стягнення 2 000,00 грн у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, який на думку суду є співмірним зі складністю справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,13, 76-81,141, 223, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп: НОМЕР_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», , місцезнаходження: Україна, м. Київ, вул. Ґедройця Єжи, буд. 6, офіс 521 заборгованість за Договором про споживчий кредит № 4747268 від 03.11.2021 станом на 27.06.2025 в загальному розмірі 15437,80 грн (п`ятнадцять тисяч чотириста тридцять сім гривень 80 копійок), з яких: 3516,00 грн заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 11921.80,00 грн заборгованість за нарахованими процентами.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю витрати по сплаті судового збору в сумі 2359,66 гривень та витрати на правову допомогу в сумі 2000 гривень.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів до Полтавського апеляційного суду.

Повне найменування сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (місце знаходження: вул. Ґедройця Єжи, буд.6, офіс 521, м. Київ, 03150, ).

Відповідач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_2 ).

Суддя О. Л. Фіцай