Справа № 442/2697/25 Головуючий у 1 інстанції: Нагірна О.Б.
Провадження № 22-ц/811/2622/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

розглянувши в порядку в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 червня 2025 року в складі судді Нагірної О.Б. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

встановив:

У квітні 2025 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 5000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 2008 року вона проживала в цивільному шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Більше ніж півроку тому в них припинились шлюбні відносини, відповідач перестав допомагати коштами на утримання їх сина, категорично відмовляється такі надавати, не цікавиться життям дитини. Всі витрати на утримання сина по забезпеченню його всім необхідним, лягли на її плечі. Кошти, які вона заробляє, катастрофічно не вистачає, адже син підріс і разом з ним зросли потреби на його утримання. На сьогоднішній день їй важко одній утримувати та забезпечувати сина. Просила позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 червня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень щомісячно, починаючи з 09.04.2025 і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 1211,20 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 , вважає таке частково незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням вимог матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що він як батько усвідомлює свій батьківський обов`язок щодо утримання сина ОСОБА_4 , однак у нього немає матеріальної можливості сплачувати щомісячно аліменти у розмірі 5000 грн. Він немає постійного доходу, немає житла чи іншої нерухомості. Все, що було спільно нажито за 18 років спільного життя з позивачкою, все фактично залишилось у неї.

Зважаючи на встановлений Законом України «Про Державний бюджет на 2025 рік» розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку у віці від 6 до 18 років 3196 грн, відповідач згідний сплачувати аліменти в розмірі 2000 грн, що буде становити 50 % від прожиткового мінімуму встановленого для дитини певного віку.

Просить змінити рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 червня 2025 року в частині розміру аліментів з 5000 грн. до 2000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін. Вважає, що запропонована відповідачем сума аліментів в розмірі 2000 грн. не забезпечить достатній та гармонійний розвиток їх сина. Зауважує, що під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач не спростував позовні вимоги, не надав докази неможливості сплати аліментів згідно заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є стягнення аліментів, розмір яких не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, виходячи з такого.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Суд вважав, що батьки повинні нести витрати на утримання дитини в рівних частинах, тому розмір аліментів, який слід стягувати з відповідача у твердій грошовій сумі повинен становити половину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Разом з тим, визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд врахував встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину, а також з врахуванням рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, вимог розумності та справедливості суд визначив їх в твердій грошовій сумі в розмірі по 5000 грн. щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Надаючи правову оцінку зібраним у справі доказам, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, що з 2008 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали разом без реєстрації шлюбу. Дана обставина сторона визнається.

За час спільного проживання у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження Серії НОМЕР_1 ).

Відповідно до свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно із Витягом з реєстру територіальної громади ОСОБА_3 проживає разом з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів, позивачка стверджувала, що більш як півроку відповідач перестав надавати матеріальну допомогу на утримання їх неповнолітнього сина. На даний час дитина навчається у 10 класі, після закінчення навчання має намір вступити у вищий навчальний заклад. Позивачка оплачує послуги репетитора з англійської мови. Дитина швидко росте, відтак потребує нових речей, продукти харчування, вартість яких зростає кожен день. Натомість, відповідач категорично відмовляється надавити допомогу на утримання сина.

Відповідно до ст. 51 Конституції України, Конвенції про права дитини, статей 5, 154, 257 СК України держава Україна гарантує кожній дитині захист її прав та інтересів, бере під свою охорону кожну дитину як особистість.

Згідно із ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання.

Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 1, 2 статті 181 СК України передбачено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Зокрема, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Згідно ч. 3 цієї статті, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено, що у 2025 році прожитковий мінімум для дітей для віком від 6 до 18 років становить 3196 грн.

Встановивши, що син сторін проживає разом із мамою і перебуває на її утриманні, а відповідач на регулярній основі не надає коштів на утримання, суд дійшов правильного висновку про необхідність стягнення із відповідача аліментів на утримання сина, оскільки основний тягар утримання припадає саме на матір. При цьому, саме на обох батьків покладається забезпечення таких умов дітям до досягнення ними віку вісімнадцяти років.

В свою чергу, в апеляційній скарзі апелянт фактично не погоджується із рішенням суду першої інстанції в частині визначеного розміру аліментів 5000 грн., які вирішено стягувати в користь позивачки на утримання сина.

Аналізуючи зазначені вище норми закону, колегія суддів виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі, не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини.

Однак, цей розмір є мінімальною межею. Максимальна межа, навпаки, не встановлена, а розмір утримання залежить від доходів та матеріального становища батьків.

У позовній заяві позивачка вказувала на те, що відповідач зобов`язаний та має можливість сплачувати аліменти в розмірі 5000 грн. щомісячно, однак жодних доказів, які підтверджували доходи відповідача, як і своїх, суду не надала.

Колегія суддів звертає увагу, що сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача».

Обидві сторони не надали до суду відомостей про свої доходи та майновий стан, не було надано таких доказів і до суду апеляційної інстанції, а тому суд не може об`єктивно стверджувати про можливість чи неможливість відповідача сплачувати аліменти на утримання дітей у заявленому позивачем розмірі.

Тому, колегія суддів доходить висновку, що позивачкою не доведено належними доказами наявність правових підстав для стягнення аліментів в розмірі 5000 грн. на дитину щомісячно, до досягнення нею повноліття.

Надавши належну оцінку доказам, врахувавши наведені норми законодавства, положення ст. 180 СК України щодо рівного обов`язку кожного з батьків по забезпеченню дітям необхідного матеріального утримання, факт часткового визнання відповідачем позовних вимог, що свідчить про його намір брати участь в утриманні своєї дитини та наявність можливості сплачувати аліменти в розмірі 2000 грн., з метою дотримання справедливого балансу між захистом прав неповнолітньої дитини та прав відповідача, апеляційний суд вважає, що розмір аліментів в сумі 3500,00 грн. буде справедливим, виваженим і розумним, він відповідатиме інтересам та потребам дитини, буде необхідним для забезпечення належних умов для їх фізичного, розумового, морального і соціального розвитку.

При цьому, такий розмір відповідає рекомендованому розміру аліментів. Менший розмір аліментів, не буде достатнім для належного виховання та утримання доньки та забезпечення її належним рівнем життя, необхідним для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Відповідач не надав доказів наявності інших утриманців, а також те, що він не має можливості платити аліменти в такому розмірі.

Колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів - їх розмір може бути зменшено або збільшено за рішенням суду (ч. 1 ст. 192 СК України).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів необхідно змінити, зменшивши щомісячний розмір до 3500 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, до досягнення дитиною повноліття, що відповідає встановленим судом обставинам справи, наданим сторонами доказам та положенням СК України.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 червня 2025 року в частині розміру стягнутих аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 змінити, зменшити розмір аліментів з 5 000 грн до 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок щомісяця, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 09 квітня 2025 року, до досягнення дитиною повноліття.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 28 жовтня 2025 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді С.М. Бойко

С.М. Копняк