Провадження № 2/641/143/2025 Справа № 641/6946/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2025 року м. Харків

Слобідський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Зелінської І.В.,

за участю секретаря Земляної А.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Маслової О.Г.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Тимошенка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Олійник Наталія Максимівна про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та після уточнення якого просив визнати недійсним заповіт, складений від імені ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідчений 05.02.2021 року приватним нотаріусом ХМНО Олійник Н.М., та стягнути з відповідача сплачений судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Харкові помер його батько ОСОБА_3 .. 03.04.2021 року позивач звернувся до Сьомої ХДНК з заявою про прийняття спадщини після померлого батька. Проте державний нотаріус повідомила позивачу, що все майно померлий заповів дружині ОСОБА_2 згідно заповіту від 05.02.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Олійник Н.М.. Зазначив, що ні він, ні його рідні про укладення батьком шлюбу не знали. Вказав, що батько мав ряд тяжких хвороб, зокрема, страждав на тяжке онкологічне захворювання, приймав сильнодіючі знеболювальні препарати, що негативно вплинуло на збереження у нього спроможності усвідомлювати значення виконуваних ним дій та керувати ними.

Матеріали справи містять відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач просила відмовити у задоволенні позову. Зазначила, що з осені 2015 року почала проживати з ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, 11.02.2021 року між ними укладено шлюб. Вказала, що позивач не спілкувався з батьком, не цікавився станом його здоров`я, не опікувався батьком, коли той хворів, не відвідував його в лікарні.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Відповідач та її представник заперечували проти задоволення позовних вимог, просили у позові відмовити.

Суд, вислухавши учасників процесу, свідків, дослідивши докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Харківським міським ВДРАЦС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 09.03.2021 року, актовий запис 4335, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 ..

Згідно копії заповіту від 05.02.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Олійник Н.М., реєстровий №23, ОСОБА_3 заповів усе своє майно ОСОБА_2 ..

За змістом вказаного заповіту, останній на прохання заповідача записано з його слів за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Також в заповіті рукописним текстом заповідача записано, що ним останній прочитано вголос та власноручно підписано заповіт.

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого Харківським міським ВДРАЦС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 11.02.2021 року, актовий запис 317, 11.02.2021 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ..

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Палацем новонароджених м. Харкова 21.07.1990 року, актовий запис 2462, ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_1 , батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ..

З копії спадкової справи вбачається, що після смерті ОСОБА_3 з заявами про прийняття спадщини звернулись ІНФОРМАЦІЯ_2 син померлого - ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_4 дружина померлого - ОСОБА_2 ..

В матеріалах справи також міститься копія виписки 1895 з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого на ім`я ОСОБА_3 за період з 12.01.2021 року по 22.01.2021 року, наданої ДУ «Національний інститут терапії імені Л.Т. Малої Національної академії медичних наук України», копія довідки про причину смерті ОСОБА_3 від 09.03.2021 року, копія довідки до акта огляду МСЕК серії 12ААА №459613 на ім`я ОСОБА_3 , копія виписки з історії хвороби №36776 від 19.02.2021 року на ім`я ОСОБА_3 , виданої ДУ «Інститут медичної радіології та онкології ім. С.П. Григор`єва НАМН України», копія виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого на ім`я ОСОБА_3 за період з 22.03.2017 року по 20.04.2017 року, наданої ДУ «Національний інститут терапії імені Л.Т. Малої Національної академії медичних наук України», копія виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №8403 на ім`я ОСОБА_3 за період з 02.10.2017 року по 27.10.2017 рік, наданої КНП «Міська клінічна лікарня №2 імені проф. О.О. Шалімова», копія витягу з амбулаторної картки №7479 від 12.06.2017 року, наданої КНП «Обласний центр онкології ХОР», копія договору-замовлення №002950 на організацію та проведення поховання ОСОБА_3 , укладений між КП «Ритуал ХМР» та ОСОБА_2 , копія довідки №16 від 08.10.2021 року, виданої ЛДЦ «Лорітом».

Судом за клопотанням сторони позивача витребовувалась медична документація щодо ОСОБА_3 з ДУ «Інститут медичної радіології та онкології ім. С.П. Григор`єва НАМН України», амбулаторії №1 Центру первинної медичної допомоги КНП «Міська клінічна лікарня №27», ЛДЦ «Лорітом» та ДУ «ТМО МВС України в Харківській області».

Так, КНП «Міська клінічна лікарня №27» надано суду копію медичної карти амбулаторного хворого №3273 ОСОБА_3 ..

З ДУ «ТМО МВС України в Харківській області» надійшла відповідь, згідно якої надати медичну карту амбулаторного хворого ОСОБА_3 неможливо, у зв`язку з відсутністю такої в реєстрах поліклініки. Повідомлено, що ОСОБА_3 лікарем-терапевтом поліклініки ОСОБА_5 був виданий листок непрацездатності №465775 на період з 23.01.2021 року по 05.02.2021 року. Суду також надано копію журналу реєстрації листів непрацездатності.

ПП «Лорітом» надано копію посмертного епікризу з історії хвороби №206 ОСОБА_3 .. Повідомлено, що надати історію хвороби №206 не має можливості, у зв`язку з її знищенням внаслідок затоплення приміщення архіву у 2022 році.

Згідно відповідей з ДУ «Інститут медичної радіології та онкології ім. С.П. Григор`єва НАМН України» від 13.11.2024 року та 20.12.2024 року ОСОБА_3 не перебував на стаціонарному лікуванні в клініці Інституту, у зв`язку з чим історія хвороби не заводилась. 01.09.2017 року амбулаторно були про консультовані гістологічні препарати видаленої нирки (операція в нефроурологічному центрі серпень 2017 р.). Було підтверджено злоякісний характер захворювання, спеціальне лікування не призначалось. В лютому 2021 року заведена карта амбулаторного хворого №36776. Виконана амбулаторна заочна консультація онкохірургом доцентом ОСОБА_6 за даними інструментального обстеження. Встановлена занедбана стадія онкологічного захворювання, коли спеціальне лікування не показано, рекомендовано симптоматичне лікування за місцем проживання або в ХОСПИС. Видано консультативний висновок, підписаний доцентом ОСОБА_6 та завідувачем відділення ОСОБА_7 . Карта амбулаторного хворого не збереглась.

Судом за клопотанням позивача ухвалою від 29.01.2025 року призначена посмертна судово-психіатрична експертиза, проведення якої доручено експертам Харківської філії судово-психіатричних експертиз Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України». Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

13.02.2025 року експертною установою повернуто матеріали цивільної справи суду з клопотанням про доповнення останньої відомостями про звернення ОСОБА_3 за життя за медичною допомогою до лікаря-психіатра за місцем реєстрації.

Після поновлення провадження у справі судом витребувано відомості щодо перебування ОСОБА_3 на обліку у КНП «Міський психоневрологічний диспансер №3 ХМР».

Згідно наданої суду довідки від 24.03.2025 року № 959 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою до КНП ХОР «ОПНД №3» на звертався.

Ухвалою суду від 08.05.2025 року цивільну справу направлено до Харківської філії судово-психіатричних експертиз Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» для проведення посмертної судово-психіатричної експертизи згідно ухвали суду від 29.01.2025 року. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

21.05.2025 року від експертної установи надійшло повідомлення шодо проведення оплати за проведення експертизи.

23.05.2025 року позивача ОСОБА_1 сповіщено про необхідність вирішення питання з оплатою експертизи.

27.06.2025 року експертною установою повернуто до суду матеріали справи без виконання ухвали суду від 29.01.20205 року про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи у зв`язку з неоплатою за її проведення.

Ухвалою суду від 02.07.2025 року поновлено провадження у справі.

В судовому засіданні факт отримання листа про необхідність оплати експертизи позивач не заперечував.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 зазначила, що є двоюрідною сестрою померлого ОСОБА_3 та відповідно двоюрідною тіткою позивача. Вказала, що ОСОБА_3 був хрещеним батьком сина ОСОБА_2 , пояснила, що знає останню приблизно з 2015 року. Свідок вказала, що з братом у неї були близькі, дружні стосунки. Свідку відомо зі слів брата, що останній мав намір залишити все своє майно сину ОСОБА_1 , про що казав, зокрема, свідку. Вказала, що брат давно був хворий, однак загострення хвороби почалось під час ковіду. Востаннє бачила брата за півроку до його смерті, за 2-3 дні до його смерті говорила з ним по телефону. Вказала, що брат не повідомляв їй ні про шлюб з ОСОБА_2 , ні про складання на користь останньої заповіту. Натомість після другого розлучення казав, що ніколи більше не одружиться. Зазначила, що під часу останнього кризу, а саме зима весна 2021 року, брату в побуті допомагала ОСОБА_2 .. Про смерть брата свідка сповістила відповідач, остання ж займалась похоронами ОСОБА_3 ..

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 зазначила, що є двоюрідною сестрою померлого ОСОБА_3 та відповідно двоюрідною тіткою позивача. Вказала, що ОСОБА_3 був хрещеним батьком сина ОСОБА_2 .. Зазначила, що спілкувалась та бачилась з братом часто, приблизно 2-3 рази на місяць. Свідку відомо зі слів брата, що останній мав намір залишити все своє майно сину ОСОБА_1 , про що казав, зокрема, свідку. Вказала, що стан здоров`я брата погіршився останні 2-3 року. Вказала, що відвідувала його, коли той був госпіталізований до ДУ «Національний інститут терапії ім. Л.Т. Малої НАМН України». Зазначила, що востаннє бачилась з ОСОБА_3 в нього вдома в листопаді 2021 року на його день народження, відмітила, що брат погано себе почував, мова була уповільнена. Крім того, вказала, що на початку лютого 2021 року спілкувалась з братом по телефону. Вказала, що їй було невідомо ні про шлюб з ОСОБА_2 , ні про складання на користь останньої заповіту. Про смерть брата свідка сповістила відповідач.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 зазначив, що був сусідом померлого ОСОБА_3 .. Пояснив, що йому не відомо чи перебували ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у шлюбі, однак зазначив, що вони проживали разом як сім`я. Свідку відомо, що ОСОБА_3 хворів та помер в лікарні. Щодо складання заповіту останнім свідку нічого не відомо. Зазначив, що за весь час спілкування з ОСОБА_3 у свідка не виникало будь-яких сумнівів щодо порушень психічного здоров`я останнього.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 - лікар кардіолог ДУ «Національний інститут терапії ім. Л.Т. Малої НАМН України», зазначила, що була лікарем ОСОБА_3 та лікувала останнього приблизно з 2014-2015 року. Зазначила, що ОСОБА_3 переніс інфаркт в 2012 році, а в 2017 році в нього була подовжена госпіталізація близько двох місяців з тяжкими ускладненнями, також було виявлено рак нирки, з приводу чого було проведено операцію. Після цього ОСОБА_3 отримував як терапію призначену лікарем кардіологом, так і хіміотерапію в таблетках для профілактики прогресування раку. Восени 2020 року в ОСОБА_3 виявлено ускладнення раку у виді метастазів в різні органи. В січні 2021 році його було госпіталізовано до ДУ «Національний інститут терапії ім. Л.Т. Малої НАМН України». При цьому свідок зазначила, що ОСОБА_3 самостійно пересувався, хоча зазвичай стан здоров`я пацієнтів за таких ускладнень тяжчий. На її питання як лікаря повідомив, що останнім часом хіміотерапію в таблетках не приймав. Свідку також відомо зі слів ОСОБА_3 , що після виписки з лікарні він був присутнім на захисті дисертації його аспірантом. Цього ж року, ОСОБА_3 ще раз був госпіталізований до інституту терапії та повідомив їй про те, що одружився з ОСОБА_2 . Свідок зазначила, що була здивована цій новині, оскільки вважала останню дружиною ОСОБА_3 , тому що ОСОБА_2 була присутня під час всіх госпіталізацій ОСОБА_3 , привозила ліки, їжу, видно було, що переживала за останнього. Вказала, що під час останньої госпіталізації у лютому 2021 року стан був важкий. Крім того, зазначила, що їй відомо, що ОСОБА_3 також перебував в ЛДЦ «Лорітом». Вказала також, що ОСОБА_3 не отримував психотропних, наркотичних та знеболюючих препаратів, оскільки в його випадку для цього не було показань. Зазначила, що при спілкуванні з останнім нею не помічено ознак порушення психічного стану. Вказала, що вперше побачила сина ОСОБА_3 ОСОБА_1 вже після смерті свого пацієнта, коли останній приїздив до лікарні за випискою з історії хвороби батька. Крім того, зазначила що про складання заповіту ОСОБА_3 свідку нічого не відомо.

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (статті 1233 ЦК України).

Згідно зі статтею 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Заповіт як остання воля особи стосується її розпоряджень на випадок смерті і тому покликаний вирішувати значущі для особи питання щодо призначення спадкоємців, позбавлення спадкоємців за законом права спадкування, визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, встановлювати інші розпорядження, які відповідають заповіту та вимогам законодавства про спадкування. При цьому право дієздатності фізичної особи на заповіт, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, здійснюється нею вільно, на власний розсуд (див. постанови Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі № 693/1314/19 (провадження № 61-4348св23), 27 лютого 2023 року у справі № 334/5171/13-ц (провадження № 61-8309св22), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/4875/17 (провадження № 61-5403св22)).

Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі № 522/9893/17 (провадження № 14-173цс20), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 липня 2022 року в справі № 461/2565/20 (провадження № 61-21209св21)).

Згідно з ст. 202 ЦК України, заповіт є правочином і до нього застосовуються загальні положення та вимоги, визначені ст.ст. 203-236 ЦК України, у том числі і підстави недійсності правочинів.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Недійсними є заповіти: в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; складенні особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником тощо).

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (частина друга статті 1257 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року в справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) виснував, що правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін.

Підставою для визнання правочину недійсним згідно частини першої статті 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними.

В основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 554/11179/13-ц (провадження № 61-30685св18), від 02 листопада 2020 року у справі № 326/81/15 (провадження № 61-837св19) та від 22 грудня 2021 року у справі № 350/792/20 (провадження № 61-10051св21).

Висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними (постанова Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року у справі № 6-9цс12).

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд позбавлений можливості надати оцінку медичній документації, що міститься в матеріалах справи, щодо стану здоров`я ОСОБА_3 , з точки зору того, чи розумів останній значення своїх дій та чи міг ними керувати на час посвідчення заповіту, оскільки така оцінка надається лікарем експертом у відповідній галузі в межах проведення судово-психіатричної експертизи.

Показання свідків про поведінку ОСОБА_3 суд оцінює критично, останні не відображають внутрішній та психічний стан останнього в момент вчинення правочину.

Інших належних, допустимих та достатніх доказів того, що заповідач ОСОБА_3 на час посвідчення заповіту 05.02.2021 року був абсолютно неспроможний розуміти значення своїх дій та керувати ними, матеріали справи не містять.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем не надано до суду належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у позові, витрати по сплаті судового збору слід віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст.4,10 - 13,76 - 81,141, 263 - 265,268,273, 354,355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Олійник Наталія Максимівна про визнання заповіту недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Олійник Наталія Максимівна, місце знаходження: вул. Кооперативна, б. 3/4, м. Харків.

Рішення суду ухвалено та підписано 27.10.2025 року.

Суддя І.В.Зелінська