КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 369/20118/24

09 жовтня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Ящук Т.І.

при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Семашка Дмитра Миколайовича на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 квітня 2025 року, постановлену під головуванням судді Козак І.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя,-

в с т а н о в и в:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, в якому просила суд визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2:

2-х поверхове домоволодіння, загальною площею 119.7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оціночна вартість якої становить 5 129 799,64 гривень;

земельну ділянку, загальною площею 0.0626га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оціночна вартість якої становить 1 041 326,14 гривень;

квартиру, загальна площа якої 41.3 кв.м. що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , оціночна вартість якої становить 2 059 080,57 гривень.

В порядку поділу спільного майна подружжя:

визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт, серії НОМЕР_3, РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ,) право власності на квартиру, загальною площею 41.3 кв.м що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 оціночна вартість якої становить 2 059 080.57 гривень;

за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) визнати право власності на домоволодіння, загальною площею 119.7 кв.м., земельну ділянку, загальною площею 0.0626га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оціночна вартість разом складає 6 171 125,78 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу: 15 140 грн. 00 коп. - судовий збір за подання позовної заяви; 17000 грн. 00 коп. витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 грудня 2024 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя. Призначено підготовче судове засідання на 05 лютого 2025 року.

У квітні 2025 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Семашко Дмитро Миколайович подав до суду заяву про залишення позовної заяви без розгляду, посилаючись на те, що сторони у справі №369/20118/24 позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 дійшли мирної згоди про поділ сумісного майна шляхом укладення нотаріального договору про поділ майна подружжя і відповідач погодився відшкодувати судовий збір за подання позову. Просив суд постановити ухвалу про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду та на підставі статті 142 ЦПК України розділити суму судових витрат у вигляді судового збору у відповідності до відзиву відповідача на позовну заяву.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 квітня 2025 року заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Семашка Дмитра Миколайовича про залишення позовної заяви без розгляду - задоволено.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя - залишено без розгляду.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 квітня 2025 року, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Семашко Дмитро Миколайович подав апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.04.2025 року у справі №369/20118/24 в повному обсязі та ухвалити нове судове рішення, яким залишити позовну заяву без розгляду; стягнути з відповідача на користь позивача витрати у справі в розмірі 15 140 гри. 00 коп., сплачених як судовий збір.

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанціїпостановлена з порушенням норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, щозаява про залишення позову без розгляду містила чітке і обґрунтоване прохання про стягнення з відповідача витрат позивача на сплату судового збору. Вказане питання є самостійним елементом процесуальних прав позивача та підлягає вирішенню судом у відповідній ухвалі.

Крім того, у своєму відзиві на позов відповідач фактично погодився на задоволення позовних вимог, що підтверджується не лише його поведінкою після подання позову (добровільне врегулювання спору), а й прямо вираженою згодою на відшкодування понесених позивачем судових витрат. Таким чином, наявна взаємна воля сторін щодо врегулювання спору та компенсації витрат, що додатково підтверджує правомірність і обґрунтованість вимоги позивача про стягнення з відповідача сплаченого судового збору.

Суд першої інстанції ухвалою від 28 квітня 2025 року залишив позов без розгляду, однак питання про понесені позивачем витрати залишив поза увагою, що свідчить про неповний розгляд заявленого клопотання та порушення вимог статті 263 ЦПК України щодо обов`язкової оцінки всіх доводів та заяв сторін.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Цибульська Олена Василівна просить відмовити позивачу узадоволенні апеляційної скарги в повному обсязі. Стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 23 000,00 (двадцять три тисячі грн. 00 коп) гривень.

Зазначає, що законодавством України не передбачено покладення відшкодування витрат (судового збору) на відповідача при подачі позивачем заяви про залишення позовної заяви без розгляду. Також законодавством не передбачено часткове залишення позовної заяви без розгляду.

Вважає, що позивач, подаючи заяву про залишення позовної заяви без розгляду, фактично відмовився від позову, а отже і від позовних вимог про стягнення судових витрат.

На думку сторони відповідача, дії позивача щодо подання позовної заяви про поділ майна подружжя з самого початку були необгрунтованими. В своєму відзиві на позовну заяву відповідач не заперечував проти самого факту поділу майна подружжя, а заперечував проти самого формулювання позовних вимог, що не відповідало чинному законодавству і унеможливлювало в подальшому, після винесення судом рішення, реєстрацію право власності на поділене майно. І лише з цих причин відповідач просив суд відмовити в позовних вимогах позивачці.

Враховуючи вищезазначене, відповідач вважає, що апеляційна скарга не може бути судом задоволена.

У відзиві на апеляційну скаргу сторона відповідача зазначає, що у зв`язку з розглядом справи в апеляційній інстанції відповідач поніс певні витрати,скориставшись послугами адвоката, та має намір відшкодувати витрати на правничу допомогу.

Сторона позивача подала відповідь на відзив, в якому зазначає про те, що позивач не ставить під сумнів правомірність ухвали суду першої інстанції в частині залишення позову без розгляду, оскільки таке процесуальне рішення було прийняте на підставі добровільної заяви позивача, поданої за результатами досягнення сторонами взаємної згоди щодо врегулювання спору.

Таким чином, позивач не оспорює сам факт залишення позову без розгляду як такий, що відповідає вимогам процесуального закону.

Разом із тим, предметом апеляційного перегляду є невирішення судом першої інстанції питання розподілу судових витрат, попри наявність усіх правових та фактичних підстав для цього, а саме: наявність письмової та однозначної згоди відповідача на відшкодування витрат зі сплати судового збору; обов`язку суду застосувати приписи статті 142 ЦПК України.

Щодо заявлених відповідачем витрат на правничу допомогу сторона позивача зазначає, що вимога відповідача про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 23 000 грн, долучення до матеріалів справи прибуткового касового ордеру на суму 18 000 грн, не ґрунтується на належних і допустимих доказах та є завищеною, з огляду наневелику складність справи, яка фактично зводиться до вирішення одного процесуального питання щодо розподілу судових витрат; обмежений обсяг правничої допомоги в суді апеляційної інстанції; принцип співмірності судових витрат, закріплений у ч. 3 ст. 132 ЦПК України.

Таким чином, заявлена до стягнення сума витрат на правничу допомогу не відповідає критеріям реальності, обґрунтованості та співмірності.

Заперечуючи проти відповіді на відзив, сторона відповідача зазначає, що в своєму відзиві на позовну заяву відповідач аргументував відмову від сплати судового збору в розмірі 15 140,00 (п`ятнадцять тисяч сто сорок грн 00 коп) гривень, але зазначив, що не заперечує проти часткової компенсації судових витрат щодо судового збору в розмірі 10 093,34 (десять тисяч дев`яносто три грн. 34 коп) гривень, враховуючи пропорційність позовних вимог кількості майна за відповідачем та не бажанням зі сторони позивача врегулювання питання поділу майна мирним шляхом.

В прохальній частині відзиву відповідач не просив суд покласти на нього судові витрати у вигляді компенсації сплаченого судового збору. Відповідач, погоджуючись на часткове відшкодування витрат, не планував понести інших витрат. Але після відмови позивача від позову (відповідно від всіх позовних вимог, в т.ч. і витрат понесених при розгляді справи) відповідач змушений був понести витрати за нотаріальні послуги в розмірі 5 000,00 (п`ять тисяч грн 00 коп) при укладені договору поділу спільного майна подружжя.

Враховуючи вищевикладене, сторона відповідача вважає аргументи позивача безпідставними, ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області 28.04.2025 року у справі №369/20118/24 законною та такою, що не підлягає скасуванню.

Щодо заперечень сторони позивача стосовно стягнення судових витрат на правничу допомогу в розмірі 23 000,00 гривень, сторона відповідача зазначає, що твердження представника позивача про ненадання відповідачем доказів понесених витрат, у зв?язку з розглядом справи №369/20118/24 в суді апеляційної інстанції, є такими, що не відповідають дійсності, оскільки разом з відзивом на апеляційну скаргу стороною відповідача було подано акт приймання-передачі послуг від 24.09.2025 року, в якому описано обсяг робіт, затрачений час та вартість з урахуванням обсягу робіт та затраченого часу на виконання цих робіт (наданих послуг). При цьому, Верховний Суд дотримується позиції, відповідно до якої відшкодуванню підлягають як ті витрати, які вже були сплачені, так і ті, що мають бути сплачені відповідною стороною згідно з умовами договору.

Щодо неспівмірності заявлених витрат, сторона відповідача вважає, що суд сам має надати об`єктивну та правову оцінку данному питанню, враховуючи об`єм роботи, затрачений час на виконану роботу, час на дорогу до суду та вартість послуг для того чи іншого регіону України.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1 адвокат Семашко Дмитро Миколайович підтримав доводи апеляційної скарги та просив скаргу задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Цибульська Олена Василівна в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

У позовній заяві позивачем наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та планує понести, що складається із судового збору у розмірі 15 140 грн. 00 коп та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 17000 грн. 00 коп.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 грудня 2024 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя. Призначено підготовче судове засідання на 05 лютого 2025 року.

У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, серед іншого, зазначив, що він завжди був налаштований мирним шляхом врегулювати питання поділу майна, про що повідомляв позивачку неодноразово при спілкуванні з нею, але позивач не мала наміру обговорювати дане питання і подала позовну заяву до суду (а.с. 45-53).

В частині стягнення судового збору у розмірі 15 140 грн. 00 коп сторона відповідача у відзиві зазначила, що відповідач не заперечує проти часткової компенсації судових витрат щодо судового збору у розмірі 10 093,34 грн, враховуючи пропорційність позовних вимог, кількості майна за відповідачем та небажанням зі сторони позивача врегулювати питання поділу майна мирним шляхом.

У підготовчому засіданні05 лютого 2025 року судом першої інстанції надано сторонам час для врегулюванням спору мирним шляхом, з відкладенням підготовчого судового розгляду справи до 28 квітня 2025 року (а.с. 77-78).

02 квітня 2025 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Семашко Дмитро Миколайович подав до суду заяву про залишення без розгляду позовної заяви, в якій, посилаючись на те, що сторони у справі №369/20118/24 позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 дійшли мирної згоди про поділ сумісного майна шляхом укладення нотаріального договору про поділ майна подружжя і відповідач погодився відшкодувати судовий збір за подання позову, просив суд постановити ухвалу про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 та на підставі статті 142 ЦПК України розділити суму судових витрат у вигляді судового збору у відповідності до відзиву відповідача на позовну заяву (а.с. 85-91).

У заяві про розгляд справи без участі сторони позивача від 28 квітня 2025 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Семашко Дмитро Миколайович підтримав волевиявлення позивача по розпорядженню об`єктом процесу щодо залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя та на підставі статті 142 ЦПК України просив розділити суму судових витрат у вигляді судового збору у відповідності до відзиву відповідача на позовну заяву (а.с. 93).

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Цибульська О.В. у поданій до суду заяві від 28 квітня 2025 року підтримала заяву про залишення позову без розгляду ОСОБА_1 та просила врахувати, що між сторонами під час укладення договору про поділ майна колишнього подружжя було погоджено оплату судового збору 50/50 (а.с. 92).

В матеріалах справи міститься копія нотаріально посвідченого договору від 28 березня 2025 року про поділ майна колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 94-97).

У пунктах 17, 19 договору про поділ майна колишнього подружжя від 28 березня 2025 року сторонами визначено, що в разі виконання умов цього договору вони не матимуть майнових та інших претензій один до одного; витрати за складання та посвідчення цього договору сплачуються сторонами порівну.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 квітня 2025 року заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Семашка Дмитра Миколайовича про залишення позовної заяви без розгляду - задоволено. Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя - залишено без розгляду.

Ухвала суду мотивована тим що, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Перевіривши заяву позивача, матеріали справи, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність фактичних і правових підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя без розгляду.

Питання щодо розподілу судових витрат між сторонами судом першої інстанції не вирішувалось.

Доводи апеляційної скарги позивача стосуються оскарження ухвали суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат між сторонами.

Перевіряючи додержання судом першої інстанції вимог процесуального законодавства при вирішенні питання розподілу судових витрат, колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України.

Згідно з положеннями пункту 5 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність.

Дії та воля сторони цивільного процесу фактично визначає спрямованість процесуальної діяльності суду та її результати.

Відповідно до частини першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з частиною першою статті 196 ЦПК України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання.

У підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті (частини перша статті 200 ЦПК України)

Пунктами 1, 2 частини другої статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду; закриття провадження у справі.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

В ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з державного бюджету (частина третя статті 257 ЦПК України).

Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням.

Згідно з частиною першою, пунктами 1, 2 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.

Розподіл витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду врегульовано статтею 142 ЦПК України.

Частиною 3 статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Якщо сторони під час укладення мирової угоди не передбачили порядку розподілу судових витрат, кожна сторона у справі несе половину судових витрат - частина 4 статті 142 ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього кодексу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 червня 2021 у справі № 550/936/18 зазначила, що питання про стягнення (визначення, розподіл) судових витрат вирішується зазвичай при вирішенні питання про закінчення судового провадження, тобто при закритті провадження у справі, залишенні позову без розгляду чи вирішенні спору по суті з ухваленням рішення суду. Окремо питання про стягнення судових витрат вирішується у разі, якщо судом воно не вирішувалося при ухваленні відповідного судового рішення про закінчення розгляду справи.

Отже, питання про розподіл судових витрат суд може вирішити як в ухвалі про залишення позову без розгляду, так і в ухвалі про такий розподіл.

Як встановлено колегією суддів апеляційного суду й це вбачається із змісту судового рішення мотивувальна та резолютивна частини ухвали суду першої інстанції про залишення позову без розгляду не містить висновку щодо вирішення судом питання про розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Отже, якщо суд не прийняв рішення щодо розподілу судових витрат (повернення судового збору з Державного бюджету України), то за заявою сторони, яка брала участь у судовому процесі, а також із власної ініціативи суд на підставі статті 270 ЦПК України має право ухвалити додаткове рішення у справі, яким вирішити відповідне питання.

Матеріалами справи підтверджується та стороною позивача не заперечується, про що вказують доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції при залишенні позову без розгляду питання про понесені позивачем судові витрати, які складаються з судового збору, залишив поза увагою, та сторона позивача не зверталась до суду першої інстанції із заявою про ухвалення додаткового судового рішення з відповідного питання.

Вказане свідчить про те, що суд першої інстанції не прийняв рішення щодо розподілу судових витрат між сторонами та сторона позивача не позбавлена можливості ініціювати питання про ухвалення додаткового судового рішення щодо вирішення судом питання про розподіл судових витрат між сторонами.

Вимога (клопотання) позивача в апеляційній скарзі про стягнення з відповідача на користь позивача витрати у справі в розмірі 15 140 гри. 00 коп., сплачених як судовий збір за подання ОСОБА_1 позовної заяви до суду, виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції згідно з положеннями статті 141, 142, 270, 374 ЦПК України, оскільки розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення в справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат (висновок у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731 /16-ц (провадження № 61-39028сво18)).

Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення.

Таким чином, з урахуванням висновку суду першої інстанції про залишення позову без розгляду, розподіл судових витрат має здійснювати суд першої інстанції, який ухвалив остаточне рішення в справі, керуючись правилами розподілу судових витрат.

Отже, доводи апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Семашка Дмитра Миколайовича, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі, з урахуванням меж апеляційного перегляду справи, висновків суду першої інстанції у судовому рішенні (ухвалі) Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 квітня 2025 року не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Семашка Дмитра Миколайовича.

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки оскаржуване судове рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Відсутні правові підстави для відшкодування відповідачу витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із переглядом Київським апеляційним судом ухвали суду першої інстанції, розмір яких оцінено в сумі 23 000,00 грн, оскільки оскарження судового рішення суду в частині відшкодування чи розподілу судових витрат не є окремим судовим розглядом по суті спору, а прямо залежить від розгляду основної справи, тому вимога сторони відповідача щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу за участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції за наслідками перегляду судового рішення суду лише в частині питання розподілу судових витрат між сторонами, є необґрунтованою та не відповідає змісту процесуального законодавства щодо розподілу судових витрат. Подібний висновок містяться у постанові Верховного Суду від 30 січня 2024 року у справі № 925/790/17(925/580/20).

Керуючись ст.ст. 2, 13, 133, 142, 196, 200, 257, 270, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Семашка Дмитра Миколайовича залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Судді: