Справа № 490/7037/25
н/п 2/490/4079/2025
ЦЕНТРАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. МИКОЛАЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Рябой Д.В., розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства "Сенс Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва перебуває цивільна справа за позовною заявою Акціонерного товариства "Сенс Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження. призначено проведення підготовчого засідання.

В підготовче засідання представник позивача не з`явився, 29.10.2025 року надав до суду клопотання про проведення підготовчого засідання без участі представника позивача та просить призначити справу до розгляду по суті.

В підготовче засідання відповідач не з`явився, 03.10.2025 року надав до суду клопотання від 25.09.2025 року в якому, крім іншого зазначив про свою мобілізацію до лав Збройних Сил України, пребування у відрядженні для проходження БЗВП, відсутності в справі доказів укладення кредитного договору та отримання ним кредитних коштів, а також існування заборгованості, просив зупинити провадження у справі до звільнення відповідача з лав ЗСУ, витребувати у військової частини НОМЕР_1 витяги з наказів з 25.03.2025 року по теперішній час, як доказ отримання винагороди за участь у бойових завданнях ПС ЗСУ та виконання відповідачем бойових завдань з метою отримання доказів для зупинення провадження. Також до даного клопотання відповідачем долучені копія довідки з військової частини НОМЕР_1 за №2564/311/51/пс від 16.03.2025 року, копія витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №66 від 05.03.2025 року, копія витягу із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) №69 від 05.03.2025 року, копія довідки з військової частини НОМЕР_1 від 31.07.2025 року за №2564/311/1202/пс, копія витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №188 від 03.07.2025 року, копія листа військової частини НОМЕР_2 від 29.08.2025 року за №174/174/27/1908/пс.

29.10.2025 року відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає про необгрунтованість та недоведеність вимог позивача, відсутності в справі доказів укладення кредитного договору та отримання ним кредитних коштів, а також існування заборгованості. Також у відзиві відповідач зазначає про пропуск позивачем строків позовної давності з урахуванням укладення договору про обслуговування кредитної картки 07.12.2012 року та наполягає на застосуванні судом відповідних правових наслідків, а також просить суд зупинити провадження до закінчення воєнного стану та після 30 днів по тому для особистої присутності відповідача у судових засіданнях. До відзиву долучено копію посвідчення про відрядження від 29.08.2025 року за №2564/311/231/пс.

Суд зазначає, що частиною першою статті 198 ЦПК України визначено, що підготовче засідання проводиться за правилами, встановленими главою 6 цього розділу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених цим Кодексом. За такого, з урахуванням положень статей 223 та 247 ЦПК України, підготовче засідання проводиться за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Статтею 200 ЦПК України передбачено, що у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті.

Вирішуючи клопотання відповідача від 25.09.2025 року про витребування доказів, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 Цивільного процесуального кодексу України).

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом.

За змістом частини першої та пункту 3 частини другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються в тому числі і показаннями свідків.

Право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам встановлено пунктом 2 частини першої статті 43 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

При цьому, частиною другою статті 84 ЦПК України встановлено, що у клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Так, в клопотанні про витребування доказів від 25.09.2025 року відповідач просить суд витребувати у військової частини НОМЕР_1 витяги з наказів з 25.03.2025 року по теперішній час, як доказ отримання винагороди за участь у бойових завданнях ПС ЗСУ та виконання відповідачем бойових завдань з метою отримання доказів для зупинення провадження. При цьому, відповідачем у клопотанні про витребування доказів, в порушення вимог пункту 4 частини другої статті 84 ЦПК україни не зазначено про вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

З урахуванням того, що судом встановлено невідповідність клопотання відповідача про витребування доказів від 25.09.2025 року вимогам статті 84 ЦПК України, в його задоволенні слід відмовити.

Вирішуючи клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, суд зазначає таке.

Судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина. І саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до частини другої статті 55 Конституції України. Право на судовий захист передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя. Відсутність такої можливості обмежує це право. А за змістом частини другої статті 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежене навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану (рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ у справі «Красношапка проти України»).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Також Європейський суд з прав людини зауважив, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись з урахуванням обставин справи та таких критеріїв як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливості спору для заявника (FRYDLENDER v. FRANCE, № 30979/96, § 43, ЄСПЛ, від 20 червня 2000 року).

Зупинення провадження по справі - це врегульована законом й оформлена ухвалою суду тимчасова перерва в провадженні у справі, викликана наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, до моменту, коли ці обставини перестануть існувати або будуть вчинені необхідні дії. Тобто інститут зупинення судового провадження застосовується не просто у зв`язку із виникненням підстав, передбачених процесуальним законом, а обумовлюється наявністю обставин, які створюють об`єктивні перешкоди для здійснення судового розгляду.

Обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду, викликаний наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

У постанові Верховного Суду України 07.10.2015 у справі №6-1367цс15 зазначено, що «зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи».

У постанові Верховного Суду України від 01.02.2017 у справі №6-1957цс16 зазначено, що «межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі».

Пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України встановлено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Отже, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі не з наявністю воєнного стану в Україні, а із фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Наведене правове регулювання дозволяє дійти висновку, що норма пункту 2 частини 1 статті 251 ЦПК України може бути застосована судами при вирішенні питання про зупинення провадження у справі лише у разі перебування фізичної особи, яка є стороною чи третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, до припинення перебування такої фізичної особи у складі Збройних сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 27.02.2023 у справі № 380/7845/21).

Отже, для зупинення судом провадження у справі з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України в матеріалах цивільної справи мають бути докази перебування сторони, у складі Збройних сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, а також того, що такі підрозділи переведені на воєнний стан, зокрема, беруть участь у виконанні бойових завдань.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду про зупинення провадження від 14.12.2022 у справі 757/5240/16-ц, від 29.08.2022 у справі 461/5209/19, від 29.08.2022 у справі № 461/5209/19. У вказаних справах Верховний Суд зупиняв провадження, оскільки сторонами були надані докази перебування у складі Збройних сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В обгрунтування вимог щодо зупинення провадження у справі відповідачем надані суду такі документи: довідка з військової частини НОМЕР_1 за №2564/311/51/пс від 16.03.2025 року, копія витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №66 від 05.03.2025 року, копія витягу із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) №69 від 05.03.2025 року, копія довідки з військової частини НОМЕР_1 від 31.07.2025 року за №2564/311/1202/пс, копія витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №188 від 03.07.2025 року, копія листа військової частини НОМЕР_2 від 29.08.2025 року за №174/174/27/1908/пс, копію посвідчення про відрядження від 29.08.2025 року за №2564/311/231/пс.

Зазначені вище докази підтверджують лише мобілізацію відповідача з 05.03.2025 року, перебування відповідача на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 05.03.2025 року, виконання відповідачем бойових (спеціальних) завдань станом на 31.07.2025 року, перебування відповідача у відрядженні в військовому коледжі сержантського складу ХУПС з 31.08.2025 року по 22.10.2025 року та виконання відповідачем бойових завдань в період з 01.06.2025 року по 30.06.2025 року (4 доби), натомість не містять інформацію щодо переведення військової частини НОМЕР_1 на воєнний стан, або залучення до проведення антитерористичної операції, також вказані докази не містять інформації що відповідач бере участь у виконанні бойових завдань станом на 30 жовтня 2025 року.

Таким чином, судом встановлено відсутність підтвердження наявності підстав для зупинення провадження у справі, які передбачені п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.

Отже відповідачем не надані докази, які б містили інформацію про його перебування у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції на час розгляду справи судом, за такого суд вважає, що клопотання про зупинення провадження у справі не підлягає задоволенню.

Такий висновок суду узгоджується з висновками, викладеними Верховним Судом в ухвалах від 17 січня 2023 року у справі №501/1699/17, від 09 травня 2023 року у справі №296/5671/21 та в постанові від 29 березня 2023 року у справі №756/3462/20.

Клопотань про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, свідків, залучення перекладача, спеціаліста, про забезпечення позову, про зустрічне забезпечення, про необхідність вчинення інших процесуальних дій сторонами та їх представниками не заявлялось.

Отже, при підготовці справи до судового розгляду були проведені усі необхідні підготовчі дії, передбачені статтею 197 ЦПК України та суд вважає їх достатніми для закінчення підготовки справи до судового розгляду. Підстави ухвалити рішення, передбачені частиню третьою статті 200 ЦПК України, відсутні.

Оскільки підстави для залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі відсутні, позивач не відмовився від позову, а відповідач не визнав позову, сторони не уклали мирової угоди, тож суд вважає необхідним закрити підготовче судове провадження та призначити справу до судового розгляду по суті.

На підставі викладеного, керуючись статтями 197 - 200, 353 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання відповідача про витребування доказів, залишити без задоволення.

Клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, залишити без задоволення.

Закрити підготовче провадження у справі за позовною заявою Акціонерного товариства "Сенс Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Призначити справу до судового розгляду по суті на 02.12.2025 року на 15:00 годин в приміщенні Центрального районного суду м. Миколаєва (м. Миколаїв, вул. Захисників Миколаєва, 41/12, каб. № 11).

Про дату, час та місце проведення судового розгляду справи по суті повідомити учасників справи.

Можливість отримати інформацію щодо справи, що розглядається, учасники справи мають на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет. Веб-адреса сторінки: http://court.gov.ua/fair/sud1423/.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Саламатін