Суддя Баронін Д. Б.
Справа № 644/8836/25
Провадження № 2/644/4759/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 р. м. Харків

Індустріальний районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Бароніна Д.Б.,

за участю секретаря Нестеренко А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

1. Позиції сторін, процесуальні дії

1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» звернулося до Індустріального районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на наступне.

27.11.2019 було укладено кредитний договір № 501209343 між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 . Крім того, 20.09.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу № 3, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 501209343.

ОСОБА_2 має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 501209343 від 27.11.2019 в загальному розмірі 30052,95 грн. Враховуючи викладене, позивач звернувся з даним позовом до суду та просить стягнути з відповідачки на його користь суму заборгованості за кредитним договором 501209343 від 27.11.2019 в загальному розмірі 30052,95 грн., а також судові витрати.

1.2. Відповідачка подала до суду відзив, в якому просить в задоволенні позовної вимоги в частині стягнення 8575,28 грн. відмовити, зменшити розмір судових витрат на правничу допомогу, яка заявлена позивачем та розглянути справу у її відсутність.

В обґрунтування свого відзиву відповідачка посилається на те, що із наданого позивачем розрахунку заборгованості видно, що складовою заборгованості є комісія за обслуговування кредиту в розмірі 8575,28 грн. (з якої на думку позивача сплачено 1837,56 грн. та не сплачено 6737,72 грн). При цьому з наданих позивачем документів неможливо зрозуміти, які саме послуги банку підлягають оплаті як комісія, оскільки в умовах Оферти на укладання угоди про надання кредиту та додатках до неї не зазначено, що саме входить до структури плати за обслуговування кредиту, в тому числі не зазначено, чи включає в себе обслуговування кредиту плату за послуги банку, безоплатність яких передбачена ЗУ «Про споживче кредитування».

Відповідачкою жодних фактичних операцій щодо отримання чи сплати грошових коштів не здійснювалося (окрім трьох внесків у розмірі 2964,39 грн. на погашення кредиту, а саме 27.11.2019, 27.12.2019, 27.01.2020), у зв`язку з чим ніякого розрахунково-касового обслуговування відповідачки по кредиту не проводилося, а відтак нарахування плати за відсутність касового обслуговування є необґрунтованим.

Також, відповідно до ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності ЗУ «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць є нікчемною. Відтак відповідачка вважає, що вимога про стягнення з неї комісії є безпідставною та незаконною.

З урахування вищенаведеного, аналізуючи зміст кредитного договору відповідачка вказує, що їй було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості за вказану плату умовами договору не передбачено. Відтак, пункти договору, які містять обов`язок позичальника сплачувати плату за обслуговування платежів, є нікчемними.

Стосовно стягнення витрат на правову допомогу, то відповідачка зазначає, що відсутні підстави для стягнення витрат у розмірі 9200 грн., оскільки ця справа є стандартною для позивача, більш того в розрахунку зазначено про аналіз практики Верховного Суду, однак в позові не зазначеного жодної правової позиції такого суду, а тому вказане свідчить про явне завищення вказаного позивачем розміру витрат на підготовку стандартної позовної заяви, які повинні бути значно меншими.

1.3. Представник позивача надав відповідь на відзив, у якій вказав, що доводи відповідачки є безпідставними та необґрунтованими. Так, незгода відповідачки із такою умовою кредитного договору, як комісія за розрахунково-касове обслуговування є помилковим та таким, що суперечить вимогам ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», враховуючи роз`яснення Великої Палати Верховного Суду у справах №199/7014/20, №496/3134/19. Стосовно незгоди відповідачки із заявленими позивачем витратами на правничу допомогу, то до позовної заяви додані всі докази, які підтверджують розмір витрат позивача на правничу допомогу.

1.4. В судовому засіданні представник позивача присутній не був, у позовній заяві просив здійснювати розгляд справи за наявними матеріалами без його виклику, що суд розцінює в якості заяви про розгляд справи без його участі.

Відповідачка в судовому засіданні також присутня не була, у відзиві просила розглянути справу без її участі.

2. Обставини справи, зміст спірних правовідносин

2.1. 27.11.2019 між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб.

Згідно з умовами угоди відповідачці надано «Кредит готівкою» на суму 25000,83 грн., строк кредиту 12 місяців, процентна ставка 22,99 %.

Відповідно до п.п. 1, 2 оферти під час користування кредитом відповідачка запропонувала банку надавати їй послуги з розрахунково-касового обслуговування у порядку та на умовах, що визначені цим пунктом та договором, за надання яких запропонувала комісійну винагороду за надання кредиту 0,00% від суми кредиту, зазначеної в оферті на укладення угоди без ПДВ, за обслуговування кредиту 2,45% від суми кредиту, зазначеної в цій Оферті без ПДВ. Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим нарахуванням на рахунки в Банку сплачується згідно діючих тарифів банку, які є невід`ємною частиною договору та розміщені на сайті банку.

Дата повернення кредиту в угоді визначена 27.11.2020.

Відповідно до п. 3 оферти кредит надається позичальнику для власних потреб, розмір кредиту 25000,83 грн., спосіб видачі: переказ коштів на рахунок, відкритий у АТ «Альфа Банк».

Відповідно до умов кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії: тип кредиту відновлювальна кредитна лінія, сума кредиту до 200000 грн., процентна ставка 26,00% річних, строк кредиту 3 роки з моменту випуску кредитної картки.

В додатку №1 та додатку №4 до договору, що є невід`ємною частиною угоди, відповідачкою запропоновано визначити: детальний розпис складових загальної вартості кредиту реальної річної процентної ставки, графік платежів з повернення кредиту, сплати процентів за його користування, сум комісійних винагород та ін. платежів за угодою.

2.2. 20.09.2021 між АТ «Альфа Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу №3.

Згідно з п. 2.3 договору факторингу право вимоги вважається відступленим фактору з дати оплати фактором ціни прав вимоги відповідно до п 4.2 цього договору. В дату здійснення оплати фактором ціни прав вимоги відповідно до п 4.2 цього договору сторони підписують акт приймання-передачі реєстру боржників, за формою встановленою в додатку № 2 до цього договору. Фактор має право здійснити наступне відступлення прав вимоги будь-якій третій особі.

Відповідно до п. 4.2 договору факторингу ціна права вимоги за цим договором становить 12844800 грн. шляхом перерахування на рахунок клієнта в дату підписання договору.

На підставі акту прийому-передачі реєстру боржників від 20.09.2021 по Договору Факторингу № 3 від 20.09.2021 клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників у загальній кількості 9188.

Зазначене підтверджується платіжним дорученням № 559 від 20.09.2021, яке свідчить про виконання Фактором своїх обов`язків зі сплати коштів за вищевказаним Договором факторингу.

Відповідно до витягу з додатку до договору факторингу №3 від 20.09.2021 ТОВ «ФК «Аваліст» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором № 501209343 від 27.11.2019, загальна сума заборгованості склала 30052,95 грн, з яких: 19273,80 грн - тіло кредиту; 10779,15 грн - заборгованості за відсотками. Щодо залишку по комісіям жодної суми вказано не було.

Відповідно до розрахунку заборгованості відповідачки за кредитним договором № 501209343 від 27.11.2019 загальна заборгованість складає 30052,95 грн., а саме за кредитом 19273,80 грн., по відсоткам 4041,43 грн., по комісії 6737,72 грн.

3. Релевантні джерела права

3.1. Відповідно до частин першої, другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено , що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з статями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

3.2. За приписами пункту 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

3.3. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

3.4. У постанові Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23 вказано, що в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).

Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

4. Оцінка доказів та аргументів сторін

4.1. Перш за все, суд звертає увагу на те, що відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

З вищевказаних положень норм матеріального права вбачається, що позивач повинен довести суду наявність кредитних правовідносин між первісним кредитором та боржником, наявність договору факторингу між первісним кредитором та новим кредитором, а також правомірність вимог нового кредитора до боржника (факт видачі кредиту боржнику та неповернення кредиту і супутніх платежів боржником).

4.2. Суд вважає, що позивачем підтверджено укладення кредитного договору між первісним кредитором та відповідачем, факт видачі кредиту відповідачці, а також підтверджено наступне укладення договору факторингу між первісним кредитором та позивачем щодо спірного договору.

Матеріали справи містять достатні докази, що підтверджують наявність боргу позичальниці за кредитним договором № 501209343 від 27.11.2019 в загальній сумі 23315,23 грн., з яких 19273,80 грн. складає заборгованість за основною сумою кредиту та 4041,43 грн. складає заборгованість за відсотками по кредиту.

Разом з тим, суд вважає, що немає підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості по комісії у розмірі 6737,72 грн., оскільки права вимоги щодо будь-якої суми комісії не були передані позивачу за договором факторингу №3 від 20.09.2021.

Зокрема, у наданому до суду витягу з реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, щодо кредитного договору за участю відповідачки взагалі не вказано будь-якої суми комісії, яка відступається. У реєстрі вказана завищена сума відсотків в розмірі 10779,15 грн., що суперечить розрахунку заборгованості, проте сума комісії не зазначена. Суд вважає, що вказані умови договору факторингу, які відображені у витягу з реєстру прав вимоги, неможливо тлумачити розширено на шкоду відповідачці, оскільки сторони договору факторингу не вказали будь-якої суми комісії, права вимоги за якою відступаються, а отже і не домовилися про відступлення прав вимоги за комісією.

4.3. Стосовно тверджень відповідачки про нікчемність умови кредитного договору щодо сплати комісії та необхідність зарахування для погашення відсотків сплаченої нею суми в рахунок погашення заборгованості зі сплати комісії в розмірі 1837,56 грн., суд зазначає наступне.

У спірному кредитному договорі дійсно вказано, що під час користування кредитом банк надає відповідачці послуги з розрахунково-касового обслуговування у порядку та на умовах, що визначені договором, за надання яких встановлено комісійну винагороду за обслуговування кредиту 2,45% від суми кредиту, а комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим нарахуванням на рахунки в Банку сплачується згідно діючих тарифів банку, які є невід`ємною частиною договору та розміщені на сайті банку.

Тобто, в умовах договору взагалі не вказано переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачці та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому, комісійна винагорода банку за переказ коштів та приймання готівки, тобто за фактичні послуги з розрахунково-касового обслуговування, визначена окремо за тарифами банку.

Ураховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Отже, слід зарахувати в рахунок погашення відсотків суму в розмірі 1837,56 грн., які сплатила відповідачка і які всупереч вимог закону були зараховані в рахунок погашення заборгованості за сплати комісії. Всього відповідачка має сплатити на користь позивача 21477,67 грн., з яких 19273,80 грн. складає заборгованість за основною сумою кредиту та 2203,87 грн. складає заборгованість за відсотками по кредиту.

4.4. Підводячи підсумок суд зазначає, що відповідачка свої зобов`язання з повернення заборгованості за договором кредиту виконала не у повному обсязі, у зв`язку із чим утворилася заборгованість в загальній сумі 21477,67 грн., яку слід стягнути з відповідачки на користь позивача. У задоволенні іншої частини вимог слід відмовити.

5. Розподіл судових витрат

5.1. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжною інструкцією від 10.09.2025 про сплату судового збору в сумі 3028 грн. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені частково (задоволено 71,47% вимог), суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача суму понесених судових витрат в розмірі 2164,11 грн. (3028 х 0,7147)

5.2. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

У постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 910/15621/19 та від 28.04.2021 у справі № 910/12591/18 вказано, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, визначеними частинами третьою п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись частинами третьою п`ятою, дев`ятою статті 141 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні здійснених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу директором ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» В.Г. Наваренко надано суду:

- договір № 03-07/24 про надання правової допомоги від 03.07.2024, укладеного між адвокатом Литвиненко О.І. та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс»;

- акт № 4 приймання -передачі наданих послуг від 02.06.2025, відповідно до якого адвокат надав, а клієнт прийняв юридичні послуги відповідно до Договору про надання правової допомоги № 03-07/24 від 03.07.2024. Вартість послуг оцінена в 9200 грн.;

- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльності серії КС №9438/10 на ім`я Литвиненко О.І.

На думку суду, вказані у акті роботи входять до обсягу правової допомоги по цій справі. Однак, розмір витрат на правову допомогу не відповідає критерію пропорційності, враховуючи невисоку складність цієї справи та невисоку якість позовної заяви, де не вказано посилань на будь-яку практику Верховного Суду та навіть не вказано з чого складається заборгованість. На думку суду, пропорційним розміром витрат на правову допомогу є сума в розмірі 3000 грн.

Враховуючи вищевказані обставини та факт задоволення часткового позовних вимог, суд вважає, що з відповідачки на користь позивача слід стягнути суму в розмірі 2144,10 грн. в порядку відшкодування витрат на правову допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-284, 289, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (код в , місцезнаходження: м. Київ, пл. Солом`янська, буд. 2) заборгованість за кредитним договором № 501209343 від 27.11.2019 в загальному розмірі 21477 грн. 67 коп., з яких 19273 грн. 80 коп. складає заборгованість за основною сумою кредиту та 2203 грн. 87 коп. складає заборгованість за відсотками по кредиту.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (код в , місцезнаходження: м. Київ, пл. Солом`янська, буд. 2) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2164 грн. 11 коп. та витрати на отримання правової допомоги в сумі 2144 грн. 10 коп.

Апеляційна скарга на рішення подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Денис БАРОНІН