31.10.2025 Справа № 756/8269/25
Справа № 756/8269/25
Провадження № 2/756/5030/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2025 року м. Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Діденко Є.В., за участю секретаря судового засідання Павлишина О.О., розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «ФАКТОР ГРУП», третя особа: Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Колейчик Володимир Ігорович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в:

У червні 2025 року Позивач звернулась до суду із даним позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 13707, вчинений 15.05.2020 року Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчик Володимир Ігорович про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ФАКТОР ГРУП» заборгованості в сумі 44196,50 грн.

Вимоги Позивач обґрунтовує тим, що 15.05.2020 Броварського районного нотаріального округу Колейчик Володимир Ігорович вчинено виконавчий напис №13707 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ФАКТОР ГРУП» заборгованості за кредитним договором в сумі 44196,50 грн.

Позивач зазначає, що нею не отримано жодної вимоги кредитора щодо сплати заборгованості. Крім того, Позивач вказує, що Відповідачем пропущено строк, протягом якого він міг звернутися із заявою про вчинення оскаржуваного виконавчого напису. Також, нотаріус не переконався у безспірності вимог, відсутні розрахунки заборгованості на вказану суму, виконавчий напис вчинений на підставі не нотаріально посвідченого договору. У зв`язку з вищевикладеним, Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню та просить суд стягнути понесені судові витрати.

Ухвалою суду від 16.06.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Відповідачу ухвала про відкриття провадження направлялась через електронний кабінет, а також поштовим зв`язком, конверт повернувся без вручення через відсутність адресата.

Третій особі - Приватному нотаріусу направлялись судові документи поштовим зв`язком за адресою місцезнаходження, проте конверт повернувся з відміткою «адресат відсу12.08.2025 року від представника Відповідача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи.

Враховуючи, що позов поданий в електронному вигляді, його копія і всі додатки в електронному вигляді завантажені до системи «Електронний суд», а отже доступні Відповідачу. Крім того, позов і додатки до нього були направлені Відповідачу до його кабінету при поданні позову, що підтверджено квитанцією. Відзив відповідач у встановлений судом строк не подав.

Заяв та клопотань на адресу суду не надходило.

Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності та аргументи позивача, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню на таких підставах.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось, - особи, які беруть участь у справі не викликались.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 02.03.2012 р. між ПАТ «Терра Банк» і ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 36750, відповідно до умов якого банк надав Позивачу кредит на умовах овердрафту з лімітом 11000,00 грн., з датою остаточного повернення 02.03.2013 р., з можливістю пролонгації договору, зі сплатою процентів за користування кредитом і комісій.

15.05.2020 року Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчик Володимир Ігорович про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ФАКТОР ГРУП» заборгованості в сумі 44196,50 грн., з яких: заборгованість за сумою кредиту - 9166,66 грн., заборгованість за комісією - 34429,00 грн., заборгованість за відсотками 0,15 грн.

Копії документів, на підставі яких вчинено виконавчий напис, зокрема розрахунок заборгованості, первинні бухгалтерські документи, зокрема виписку порахунку, нотаріус та Відповідач суду не надали.

23.06.2020 р. приватним виконавцем Дорошкевич В.Л. відкрите виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого напису.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат», передбачено умови вчинення виконавчих написів, згідно із якими нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Відповідно до затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводяться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, для одержання виконавчого напису подаються нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно.

Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Згідно ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.

Згідно ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»).

Так, безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за яких вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис. Документи, що встановлюють заборгованість, насамперед мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором.

Таким чином, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, виконавчий напис може бути вчинений лише на підставі нотаріально посвідченого договору.

Як роз`яснено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 року у справі № 910/10374/17, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

На переконання суду, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не дотримався вимог законодавства, не перевірив безспірність заборгованості і вчинив виконавчий напис на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, що є безумовною підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Доказів на підтвердження заборгованості, розрахунків, первинних документів, періоду заборгованості, суду не надавались.

Таким чином, на переконання суду позивачем доведено, що оспорюваний виконавчий напис вчинено нотаріусом з порушенням вимог чинного законодавства, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Крім того, однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву

Між Позивачем та адвокатом Труніловим Я.О. укладено Договір про надання правничої допомоги від 24.04.2025, де встановлено, що гонорар сплачується на підставі Акту надання послуг, який підписується сторонами.

У Акті надання послуг вказано суму 20000,00 грн., яка складається з підготовки позову 14000,00 грн., підготовка адвокатських запитів - 4000,00 грн., консультація 2000,00 грн.

На підтвердження оплати суду надано квитанцію до прибуткового касового ордера від 02.06.2025 р. на суму 20000,00 грн.

Водночас, суд наголошує на тому, що відповідно до вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар адвоката визначається саме договором про надання правничої допомоги.

У наданому суду Договорі про надання правничої допомоги сума гонорару не визначена, умовами договору не передбачено, що Акт надання послуг є частиною Договору про надання правничої допомоги.

Тому, відсутні законні підстави для стягнення заявлених витрат на правничу допомогу.

Згідно зі ст. 141, у зв`язку із задоволенням позову суд стягує з Відповідача на користь Позивача сплачений судовий збір 968,96 грн.

Керуючись статтями 12,76-81, 137,141, 268, 273, 274-279, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «ФАКТОР ГРУП», третя особа: Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Колейчик Володимир Ігорович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - задовольнити повністю.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 13707, вчинений 15.05.2020 року Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчик Володимиром Ігоровичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ФАКТОР ГРУП» (, адреса: м. Київ, пр. Героїв Сталінграду, буд. 6 корп. 4) заборгованості за кредитним договором в сумі 44196,50 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФАКТОР ГРУП» (, адреса: м. Київ, пр. Героїв Сталінграду, буд. 6 корп. 4) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 968 грн. 96 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Є.В. Діденко