Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" жовтня 2025 р. Справа № 597/201/25

Номер провадження2/608/400/2025

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Яковець Н. В.

за участі секретаря Олійник О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорткові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області як органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 , третьої особи Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області як органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначала, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвали згідно рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 30 листопада 2021 року. В шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає з матір`ю. ОСОБА_2 не приймає участі у вихованні сина, ні матеріально, ні морально, в той час як дитина потребує участі батька у своєму житті, однак батьківської ласки, любові, турботи та опіки не отримує. Відповідач просто не бажає бути батьком своєї дитини, про що свідчить його свідома пасивна поведінка, відсутність будь-якого спілкування та контактів з сином. Усі питання щодо виховання дитини вирішуються матір`ю ОСОБА_1 . Таким чином, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, що спонукало позивачку звернутися до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини та стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 10 000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, в якому зазначав, що вважає позовні вимоги безпідставними, такими, що не підлягають задоволенню. Зазначив, що він завжди цікавився життям свого сина, дарував подарунки, добровільно давав грошові кошти позивачці на утримання сина. Крім того, є висновок Товстенської селищної ради про недоцільність позбавлення його батьківських прав. Згідно чинного законодавства позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і має бути винна поведінка когось із батьків. Відповідач зазначає, що жодної протиправної дії відносно сина не вчиняв, навпаки завжди думає про нього і переживає, вважає, що позивачка має намір вивезти дитину на постійне місце проживання за кордон.

Також зазначив, що на даний час перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 , з якою мають малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, разом з ними у будинку живуть малолітні діти дружини від попереднього шлюбу. Їх сім`я має статус багатодітної, дружина інших доходів не має, аліментів на утримання дітей від попереднього шлюбу не отримує. Таким чином, на утриманні відповідача фактично перебувають четверо малолітніх дітей. Тому просить зменшити розмір заявлених у позовній заяві до стягнення аліментів до 1/6 частки від усіх видів заробітної плати щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Представник позивачки ОСОБА_6 подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що твердження відповідача про те, що він утримує свого малолітнього сина ОСОБА_7 , надаючи позивачці готівкові кошти, опікується ним, цікавиться його розвитком, бере участь у його вихованні не підтверджені жодними доказами. Натомість ОСОБА_2 надає до відзиву докази утримання ним дітей своєї дружини ОСОБА_4 , які не являються його дітьми. Тому у ОСОБА_2 відсутні передбачені законом обов`язки утримувати дітей дружини. Що стосується висновку комісії з питань захисту прав дитини Товстенської селищної ради від 03.09.2024 року щодо недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав, звертає увагу суду на те, що висновок органу опіки та піклування має для суду виключно рекомендаційний характер та є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом в сукупності з іншими доказами. Вважає, що такий висновок органу опіки і піклування суперечить інтересам малолітньої дитини, яка не знає свого батька. Крім цього, переконаний, що орган опіки та піклування формально підійшов до вирішення вказаного питання, не дослідив належним чином документи, які надано позивачкою та її представником на підтвердження доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, насамперед керуючись переконанням про те, що відповідач являється військовослужбовцем і через це не може в повній мірі виконувати свої батьківські обов`язки по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_7 .

Також не заслуговують на увагу та являються надуманими твердження відповідача про те, що мотивом для позбавлення його батьківських прав у позивачки є виключно бажання вивозити дитину за межі України без його згоди, так як Правилами перетинання державного кордону громадянами України передбачено, що під час дії воєнного стану згода другого з батьків на виїзд малолітньої дитини за межі України з одним із батьків не вимагається. Вказує, що укладення нового шлюбу і народження нових дітей жодним чином не є обставинами, які відповідач не міг передбачити чи усунути, адже ці події прямо залежали від його волі та є наслідком його свідомих активних дій. Відтак, його син ОСОБА_8 не повинен зазнавати утисків і обмежень через те, що у його батька з`явилась інша родина і нова дитина, адже потреби першої дитини нікуди не зникли, а навпаки зростають разом із нею, і батьки, перш за все, повинні керуватись у своїх діях інтересами дитини, як найбільш незахищеного учасника сімейних правовідносин. Крім цього, відповідачем не доведено перед судом жодним доказом факту наявності у нього таких життєвих обставин, які унеможливлювали б сплату ним аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_7 у розмірі визначеному позивачкою. Позивачка переконана, що відповідач являючись працездатним, фізично здоровим чоловіком, здатен забезпечувати належний рівень утримання, як себе, так і свого малолітнього сина, а тому заявлений до стягнення розмір аліментів у сумі 10 000 гривень на утримання малолітньої дитини є розумним та справедливим. Тому просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору.

Від представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Кульгавця С. М. надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю, просять задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, у відзиві на позов просив відмовити у задоволенні позовної вимоги про позбавлення батьківських прав та зменшити розмір аліментів, стягнувши з нього 1/6 частки від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Представник третьої особи Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області як органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, від третьої особи наявне клопотання про розгляд справи без участі представника та висновок комісії з питань захисту прав дитини про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача.

Дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Мухавка Чортківського району Тернопільської області, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 . Його батьки: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Згідно Витягу з реєстру територіальної громади № 2024/010715643 від 06.09.2024 вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно акту про фактичне місце проживання без реєстрації на території Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області від 08 серпня 2025 року вбачається, що ОСОБА_3 , який зареєстрований в с. Мухавка проживає разом з мамою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 в період з 26.06.2024 року по даний час.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстрований 14 лютого 2020 року у Чортківському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 33, розірвано, про що свідчить рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 27 жовтня 2021 року у справі № 597/1307/21 (набрало законної сили 30.11.2021).

Згідно акту про фактичне місце проживання без реєстрації (не проживання за місцем реєстрації) на території Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області від 07 серпня 2024 року вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дійсно не зареєстрований та не проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно акту про фактичне місце проживання без реєстрації на території Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області від 15 серпня 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , дійсно проживали без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 з листопада 2021 року по червень 2023 року.

Відповідно до довідки № 12 від 07.08.2024, виданої директором закладу дошкільної освіти «Казка-1» с. Лисівці Товстенської селищної ради вбачається, що ОСОБА_3 дійсно відвідував вказаний заклад з 12 вересня 2022 року по 21 червня 2023 року. За час перебування дитини в дитячому садку батько ОСОБА_2 жодного разу не відвідував заклад освіти, не приймав участі в жодних заходах. Оплату за харчування в дитячому садку здійснювала мати.

Відповідно до довідки № 26 від 04.09.2024, виданої директором комунальної установи «Заклад дошкільної освіти «Усмішка» с. Рожанівка Товстенської селищної ради, ОСОБА_3 дійсно відвідує заклад дошкільної освіти «Усмішка» с. Рожанівка Товстенської селищної ради з 02 вересня 2024 року.

Згідно відповіді на адвокатський запит КНП «Заліщицький центр первинної медико-санітарної допомоги» Заліщицької міської ради № 01.9-03/173 від 03.09.2024 для малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , матір`ю ОСОБА_1 укладено декларацію з лікарем загальної практики сімейної медицини Товстенської АЗПСМ. Спостереження, лікування, обстеження дитини у сімейного лікаря ОСОБА_9 здійснювалось у супроводі матері.

Як вбачається з протоколу індивідуальної психологічної діагностики ОСОБА_3 , яку проведено за зверненням адвоката Кульгавця С. М. психологом КУ «ЦНСП» Товстенської селищної ради Марочкіною Г. Б., дитина ОСОБА_8 повноцінно розвивається в здоровій атмосфері своєї сім`ї зі сформованою прив`язаністю до мами та без емоційного зв`язку з батьком ОСОБА_2 .

Відповідно до висновку комісії з питань захисту прав дитини Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області № 114 від 29 липня 2025 року, ознайомившись з матеріалами справи, заслухавши думку ОСОБА_1 з даного питання, виходячи з інтересів дитини, керуючись статтями 17, 19, 160 та 161 Сімейного кодексу України та постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», комісія з питань захисту прав дитини Товстенської селищної ради прийшла до висновку: вважати доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стососно його сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Також ЄСПЛ наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11).

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це, в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17.

В даному випадку судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не спілкується з сином, не бере участі у його вихованні, свідомо самоусунуся від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, яка залишилася проживати з матір`ю.

Доказів на підтвердження вчинення дій, які б свідчили про бажання відповідача брати участь у вихованні та розвитку дитини, відповідач суду не надав.

Лише той факт, що він не визнає позов, цікавиться життям свого сина та посилається на те, що позивачка має намір вивезти сина за кордон, не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку.

Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 661/2532/17 (провадження № 61-46449св18), згідно з якими: «Самого тільки факту заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав недостатньо, щоб підтвердити наявність справжнього та належного інтересу відповідача до власної неповнолітньої дитини. Мотиви такого заперечення можуть бути різними, наприклад, це може бути пов`язане не з бажанням турбуватися про свою дитину, а з бажанням отримати у майбутньому піклування від неї. Тому до уваги мають братися всі обставини конкретної справи».

Також у постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 398/4299/17 (провадження № 61-2861св20) зроблено такий висновок: «[…] Лише зазначення відповідачем в апеляційній скарзі про його бажання піклуватися про дитину не спростовує факту його ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. […] Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав з урахуванням його поведінки не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Верховний Суд зазначає, що позбавлення відповідача батьківських прав, здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав».

Таким чином, факт ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, є підставою для позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього сина, згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України.

Ухилення від виконання батьками обов`язків по вихованню дитини це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особи мають реальну можливість виконати обов`язки, але не вчиняють відповідних дій.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав підлягають задоволенню.

Суд звертає увагу, що при вирішенні спору не взято до уваги рішення виконавчого комітету Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області № 183 від 24 вересня 2024 року про затвердження висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , яке додано відповідачем до відзиву, так як, на думку суду, таке рішення органу опіки і піклування не враховує всіх обставин справи та суперечить інтересам дитини, а висновок органу з усіма обґрунтуваннями взагалі відповідачем не додано.

Згідно ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особи, позбавлені батьківських прав, не звільняються від обов`язку утримувати дитину. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд, на вимогу позивача, вирішує питання про стягнення аліментів на дитину.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 цієї статті вказує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Судом встановлено, що відповідач на даний час перебуває в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 , від якого мають спільного сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З врахуванням вищенаведених вимог закону, рівність сторін щодо обов`язків по вихованню та утриманню дитини, стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, який є військовослужбовцем, тобто працює, наявність у відповідача на утриманні дитини від іншого шлюбу, суд визначає розмір аліментів, які підлягають стягненню із ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, задовольнивши позовні вимоги частково.

При цьому, суд не враховує посилання відповідача про те, що його сім`я має статус багатодітної, на його утриманні перебувають четверо малолітніх дітей, так як встановлено, що двоє з них: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , - це діти дружини від попередніх шлюбів. Таким чином, суд вважає, що у відповідача ОСОБА_2 відсутній передбачений законом обов`язок щодо утримання дітей ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , а його син ОСОБА_3 не повинен зазнавати утисків і обмежень через те, що у його батька з`явилась інша сім`я.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 1211,20 гривень судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів та на користь позивачки 1211,20 гривень сплаченого судового збору за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 145, 148, 150, 164, 165, 166, 180, 181, 182, 184 Сімейного кодексу України, ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263, 265, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , місце реєстрації АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягувати із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , місце реєстрації АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень щомісячно, починаючи з 07 лютого 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , місце реєстрації АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 1 211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 копійок судового збору за позовні вимоги про стягнення аліментів.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , місце реєстрації АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь позивачки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , місце реєстрації АДРЕСА_1 1 211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 копійок сплаченого при поданні позовної заяви судового збору за позовні вимогу про позбавлення батьківських прав.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги Тернопільському апеляційному суду через Чортківський районний суд протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя:/підпис/

Згідно з оригіналом

Рішення набрало законної сили «___» ___________ 2025 року.

Оригінал рішення знаходиться в матеріалах справи № 597/201/25, яка зберігається в Чортківському районному суді Тернопільської області.

Суддя: Н. В. Яковець

Копію рішення видано «___»______________202__ року.

Секретар: