КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 752/17442/24

номер провадження: 22-ц/824/13509/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря - Габунії М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» та апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Кучерука Максима Васильовича на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 січня 2025 року у складі судді Кокошка О.Б., у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша», товариства з обмеженою відповідальністю «АБ-Транс Євро», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» (далі - ПрАТ «СК «Перша»), товариства з обмеженою відповідальністю «АБ-Транс Євро» (далі - ТОВ «АБ-Транс Євро»), третя особа: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 27 грудня 2023 року о 13 год 40 хв. ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «DAF XF 105.460», державний номерний знак (далі - д.н.з.) НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Академіка Заболотного, 14 у місті Києві, під час зміни руху - перестроюванні, не надав перевагу у русі транспортному засобу «Toyota Highlander», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтися, та скоїв з ним зіткнення, після чого транспортний засіб «Toyota Highlander», д.н.з. НОМЕР_2 , скоїв наїзд на відбійник, який поділяє транспортні потоки, що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів та відбійника, чим порушив п.10.3 Правил дорожнього руху.

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 22 лютого 2024 року у справі №752/7769/24 ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення.

Вказував, що водій ОСОБА_3 працює у ТОВ «АБ-Транс Євро», яке є власником автомобіля «DAF XF 105.460», д.н.з. НОМЕР_1 .

Транспортний засіб «Toyota Highlander», д.н.з. НОМЕР_2 , належить ОСОБА_2 , а позивач є належним користувачем вказаного транспортного засобу за довіреністю.

На час скоєння даної дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «DAF XF 105.460», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ «СК «Перша» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АР №6483258 з лімітом відповідальності за шкоду завдану майну у розмірі 160 000 грн 00 коп., договору добровільного страхування відповідальності власника наземного транспортного засобу №12-14.08.23.00004 з лімітом відповідальності за шкоду завдану майну у розмірі 400 000 грн 00 коп.

Зазначав, що з метою отримання страхового відшкодування він звернувся до ПрАТ «СК «Перша», яке здійснило виплату у розмірі 188 826 грн 55 коп. = (210 451 грн 72 коп. (вартість відновлювального ремонту) - 18 425 грн 17 коп. (ПДВ) - 3 200 грн 00 коп. (франшиза)) відповідно до звіту про оцінку автомобіля №488.

Проте відповідно до висновку експерта від 12 січня 2024 року №010/24 вартість відновлювального ремонту автомобіля, користувачем якого є позивач, становить 594 447 грн 14 коп.

Вказував, що розмір матеріального збитку (вартість відновлювального ремонт) є більшим, ніж визначено оцінювачем, якого залучило ПрАТ «СК «Перша», та враховуючи ліміти відповідальності за договорами страхування, вважав, що розмір страхового відшкодування має становити 556 800 грн 00 коп. (560 000 грн 00 коп. - 3 200 грн 00 коп. (франшиза)). З метою отримання доплати страхового відшкодування він звернувся до ПрАТ «СК «Перша», проте останнє відмовило у перегляді розміру страхового відшкодування.

Зазначав, що ПрАТ «СК «Перша» визнало випадок страховим, але виплатило страхове відшкодування у розмірі меншому від реальних збитків, завданих йому внаслідок пошкодження транспортного засобу. Тому позивач змушений звернутися до суду із вказаним позовом про стягнення страхового відшкодування у розмірі 367 973 грн 45 коп. = (560 000 грн 00 коп. (ліміт відшкодування страховика) - 188 826 грн 55 коп. (виплачений розмір страхового відшкодування) - 3 200 грн 00 коп. (франшиза)).

Вказував, що вартість послуг за проведення транспортно-товарознавчої експертиз автомобіля становить 6 000 грн 00 коп.

Тому вартість реального збитку, завданого позивачу, становить 600 447 грн 14 коп.

Оскільки розмір завданої матеріальної шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, то різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, а також франшизу має виплатити ТОВ «АБ-Транс Євро» у розмірі 43 647 грн 14 коп. = (594 447 грн 14 коп. (розмір завданої шкоди) + 6 000 грн 00 коп. (вартість експертних послуг) - 556 800 грн 00 коп. (ліміт страхового відшкодування)).

Крім того, позивач зазначав, що йому було заподіяно моральну шкоду у розмірі 20 000 грн 00 коп. внаслідок неправомірних дій ОСОБА_3 , яку просить стягнути з ТОВ «АБ-Транс Євро». В результаті спричиненої ОСОБА_3 ДТП було значно пошкоджено автомобіль, яким користувався позивач, внаслідок чого йому було спричинено моральні страждання, які виразилися у психічних переживаннях, а саме: стресі, отриманому безпосередньо під час ДТП, коли великий вантажний автомобіль здійснив зіткнення з легковим автомобілем, від якого його відкинуло на відбійник; порушенні звичного для позивача стану життя, викликаного дискомфортом через відсутність можливості користування автомобілем за його цільовим призначенням; неможливістю тривалий час використовувати автомобіль та необхідністю організовувати його життя без наявності автомобіля; порушенні життєвих зв`язків через неможливість використовувати автомобіль для поїздки до родичів. Водночас позивач вимушений нераціонально використовувати його час, звертатися до суду за захистом його прав через неправомірні дії ОСОБА_3 .

З урахуванням наведеного, позивач ОСОБА_1 просив:

- стягнути з ПрАТ «СК «Перша» на свою користь страхове відшкодування у розмірі 367 973 грн 45 коп.;

- стягнути з ТОВ «АБ-Транс Євро» на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 43 647 грн 14 коп., з яких: 37 647 грн 14 коп. - різниця між фактичним розміром шкоди завданої внаслідок ДТП і страховою виплатою, та 6 000 грн 00 коп. - вартість за проведення експертизи;

- стягнути з ТОВ «АБ-Транс Євро» на свою користь моральну шкоду у розмірі 20 000 грн 00 коп.;

- стягнути з ПрАТ «СК «Перша» та з ТОВ «АБ-Транс Євро» на свою користь судові витрати.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2024 року прийнято відмову позивача ОСОБА_1 від позову до ТОВ «АБ-Транс Євро» та закрито провадження в частині позовних вимог до ТОВ «АБ-Транс Євро».

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 30 січня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «Перша», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Перша» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 99 746 грн 87 коп. та судовий збір в сумі 997 грн 21 коп., витрати на правничу допомогу у розмірі 40 000 грн 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правничу допомогу, ПрАТ «СК «Перша» подало апеляційну скаргу, в якій просить його в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «Перша» в частині стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 40 000 грн 00 коп., посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, які мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що до позовної заяви ОСОБА_1 не долучив ні договір, укладений між ним та адвокатом, ні детальний опис наданих послуг із зазначенням кількості витрачених годин та надання конкретної послуги. В переліку додатків до позовної заяви не зазначено про надання вказаних документів. Тобто, докази на підтвердження розміру витрат, які понесла сторона у зв`язку з розглядом справи, в даному випадку витрати на правову допомогу в розмірі 40 000 грн 00 коп., подаються стороною або до закінчення судових дебатів, або протягом 5-ти днів після ухвалення рішення.

Вказує, що позивачем не надано доказів на підтвердження розміру понесених витрат на правову допомогу ні до початку судових дебатів, ні протягом 5-ти днів після ухвалення рішення. В матеріалах справи в електронному суді відсутні будь-які документи, що стосуються витрат на правову допомогу (договір, розрахунок, деталізація переліку робіт/наданих послу, акт наданих послу тощо). В паперовому вигляді ПрАТ «СК «Перша» також не отримувало зазначені вище документи. Тому вважає, що суд першої інстанції помилково визначив розмір витрат на правову допомогу та встановив правомірність стягнення таких витрат.

Зазначає, що позивачем не надано детального переліку наданих послуг із зазначенням витраченого часу. Більше того, позивачем взагалі не надано договору про надання послуг правової допомоги, відповідно, позивачем не доведено співмірність розміру витрат на правову допомогу зі складністю справи, часом витраченим на надання послуг.

Крім того, звертає увагу, що в позовній заяві зазначено про витрати на професійну правничу допомогу, які включають гонорар адвоката за представництво в суді. Однак представник позивача не брав участь у судових засіданнях, що підтверджується матеріалами справи. З матеріалів справи вбачається, що у даній справі призначалися судові засідання: 15 жовтня 2024 року, 31 жовтня 2024 року, 20 листопада 2024 року, 26 грудня 2024 року, 30 січня 2025 року. Проте представник позивача у трьох судових засіданнях участь не брав.

Також апеляційну скаргу подав представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Кучерук М.В., в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове, яким стягнути з ПрАТ «СК «Перша» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 268 226 грн 58 коп., а також судові витрати, посилаючись на те, що суд неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції в частині стягнення з ПрАТ «СК «Перша» 99 746 грн 87 коп. взяв до уваги розрахунок, складений ПрАТ «СК «Перша». Розрахунок матеріальної шкоди, наданий позивачем, суд не прийняв до уваги, виходячи з того, що він складений на підставі висновку експерта, але без врахування положень Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 (далі - Методика №142/5/2092). Однак, зазначивши про те, що наданий позивачем висновок експерта не складений без урахувань Методики №142/5/2092, суд першої інстанції не вказав, які її положення були порушені.

Вказує, що експерт Коваль І.М. має вищу технічну освіту, кваліфікацію судового експерта - автотоварознавця та стаж експертної роботи з 1996 року, має свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта-автотехніка по спеціальності 10.1 «Дослідження обставин та механізму ДТП» № 19-23/П від 28 березня 2023 року, яке дійне до 28 березня 2026 року та свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта за експертною спеціальністю 12.2. «Визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу» №20-23/П від 28 березня 2023 року, яке дійсне до 28 березня 2026 року, що дає право на визначення розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу.

Зазначає, що наданий страховиком звіт №488 від 30 квітня 2024 року був замовлений у ФОП ОСОБА_4 , який має вищу технічну освіту, кваліфікацію оцінювача за напрямом «Оцінка об`єктів в матеріальній формі», спеціалізацією 1.3 «Оцінка колісних транспортних засобів» та стаж експертної роботи з 2000 року.

Вважає, що правом на визначення розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу, законодавство України наділяє лише експертів, які мають свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта за експертною спеціальністю 12.2 «Визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу».

ПрАТ «СК «Перша» подало відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кучерука М.В., в якому вказує, що відповідно до наданого позивачем висновку вартість робіт становить 91 920 грн 00 коп., вартість матеріалів - 64 926 грн 58 коп., вартість запасних частин - 437 600 грн 56 коп., коефіцієнт фізичного зносу - 0,63. Таким чином, вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, розраховано наступним чином: 91 920,00 + 64 926,58 + 437 600,56 х (1 - 0,63) = 318 758 грн 79 коп. (вартість робіт + вартість матеріалів + вартість запчастин х (1 - знос) = вартість відновлювального ремонту зі зносом). Оскільки до вартості запасних частин включено ПДВ (зазначено в ремонтній калькуляції позивача), то відповідно, керуючись п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при розрахунку розміру страхового відшкодування має вираховуватись сума ПДВ, а також франшиза у відповідності до ст.12 цього Закону. Тобто згідно з висновком, наданим позивачем, максимальний розмір страхового відшкодування становить 288 573 грн 42 коп. Відповідно, розмір доплати страхового відшкодування розраховується як різниця розміру страхового відшкодування, що підлягає виплаті, та розміру вже сплаченого страхового відшкодування: 288 573 грн 42 коп. - 188 826 грн 55 коп. = 99 746 грн 87 коп. Також вказує, що в своїх запереченнях, викладених у відповіді на відзив, позивач не спростовував розрахунок, наданий відповідачем у відзиві. Більше того в апеляційній скарзі позивач також не наводить жодного спростування такого розрахунку розміру страхового відшкодування та не зазначає обґрунтування законності розрахунку, наведеного в позовній заяві. З доводів апеляційної скарги взагалі не вбачається обґрунтування визначення розміру позовних вимог в частині стягнення страхового відшкодування, оскільки в апеляційній скарзі позивач не наводить жодних розрахунків. Розрахунок розміру страхового відшкодування, зазначений позивачем в позовній заяві, повністю спростований доводами відповідача у відзиві на позовну заяву та у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПрАТ «СК «Перша» підлягає задоволенню частково, а апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Кучерука М.В. - залишенню без задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону відповідає не в повній мірі.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2 ст.89 ЦПК України).

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що автомобіль «Toyota Highlander», д.н.з. НОМЕР_2 , належить на праві власності ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 26 червня 2020 року НОМЕР_3 .

Відповідно до нотаріально посвідченої довіреності від 31 січня 2024 року ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_1 бути її представником у відповідних органах з усіх без винятку питань, пов`язаних з експлуатацією та розпорядженням (продавати, міняти, здавати в оренду), належного їй автомобіля «Toyota Highlander», д.н.з. НОМЕР_2 , в тому числі керувати вказаним автомобілем, а також у випадку спричинення автомобілю пошкодження іншими особами в результаті дорожньо-транспортної пригоди чи заподіяння шкоди повіреною особою іншим транспортним засобом під час керування автомобілем як джерелом підвищеної небезпеки, укладати від її імені угоди про відшкодування заподіяної шкоди, одержувати та сплачувати за такими угодами грошові кошти в розмірах згідно з калькуляціями, актами, експертними висновками.

Установлено та підтверджується копією посвідчення водія від 27 травня 2006 року, позивач ОСОБА_1 має водійські категорії «А», «В», «С» на керування транспортними засобами.

Судом першої інстанції установлено, що 27 грудня 2023 року о 13 год 40 хв. ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «DAF XF 105.460», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Академіка Заболотного, 14 у місті Києві, під час зміни руху - перестроюванні, не надав перевагу у русі транспортному засобу «Toyota Highlander», НОМЕР_2 , який рухався по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтися, та скоїв з ним зіткнення, після чого транспортний засіб «Toyota Highlander», НОМЕР_2 , скоїв наїзд на відбійник, який поділяє транспортні потоки, що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів та відбійника, чим порушив п. 10.3 ПДР України.

Згідно з ч.ч.4, 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановленні рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 22 лютого 2024 року ОСОБА_3 визнано винуватим у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та піддано його адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн 00 коп.

Тому вказані обставини не підлягають доказуванню в силу приписів ч.ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України.

Установлено та підтверджується наявними у справі доказами, а саме: копією наказу від 19 квітня 2022 року №196, копією наказу від 20 квітня 2022 року №196/1 і копією посадової інструкції водія автотранспортних засобів від 19 квітня 2022 року, що ОСОБА_3 був прийнятий на роботу на посаду водія автотранспортних засобів (великовантажних автомобілів), а також за ним закріплений транспортний засіб «DAF XF 105.460», д.н.з. НОМЕР_1 , напівпричіп SCHMITZ, д.н.з. НОМЕР_4 .

Відповідно до копії полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів слідує, що строк дії полісу з 29 липня 2023 року по 28 липня 2024 року, транспортний засіб «DAF XF 105.460», д.н.з. НОМЕР_1 , страхувальник ТОВ «АБ-Транс Євро», застрахована сума на одного потерпілого 160 000 грн 00 коп., розмір франшизи 3 200 грн 00 коп., страховик ПрАТ «СК «Перша».

Таким чином, станом на час скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність ТОВ «АБ-Транс Євро» була застрахована в ПрАТ «СК «Перша».

Установлено, що 06 липня 2023 року між ПрАТ «СК «Перша» та ТОВ «АБ-Транс Євро» був укладений договір добровільного страхування відповідальності власника наземного транспортного засобу №12-14.08.23.00004 з лімітом відповідальності за шкоду завдану майну у розмірі 400 000 грн 00 коп.

29 грудня 2023 року ОСОБА_1 повідомив страховика ПрАТ «СК «Перша» про настання ДТП, яка сталася 27 грудня 2023 року.

Того ж дня, тобто 29 грудня 2023 року, ОСОБА_1 подав заяву до ПрАТ «СК «Перша» про виплату страхового відшкодування.

11 січня 2024 року ОСОБА_1 та судовий експерт фізична особа-підприємець (далі - ФОП) ОСОБА_5 уклали договір про надання експертних послуг, предметом якого є проведення експертно транспортно-товарознавчого дослідження автомобіля «Toyota Highlander», д.н.з. НОМЕР_2 , з метою визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику внаслідок ДТП, що сталась 27 грудня 2023 року, станом на дату проведення дослідження. Вартість послуг за вказаним договором становить 6 000 грн 00 коп. Вказана експертиза була оплачена ОСОБА_1 відповідно до копії квитанції від 11 січня 2024 року на суму 6000 грн 00 коп.

Згідно з висновком експерта від 12 січня 2024 року №010/24 за результатами проведення експертного транспортно-товарознавчого дослідження автомобіля «Toyota Highlander» д.н.з. НОМЕР_2 , вартість матеріального збитку, завданого власнику внаслідок ДТП, що сталась 27 грудня 2023 року, станом на дату проведення дослідження, становить 326 375 грн 27 коп., в тому числі визначена вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля - 594 447 грн 14 коп. Під час складання вказаного висновку було проведено огляд автомобіля «Toyota Highlander», д.н.з. НОМЕР_2 , та виявлено його пошкодження, перелік яких зазначено у протоколі огляду від 11 січня 2024 року. Вказаний протокол огляду містить підписи ОСОБА_1 та експерта ОСОБА_5 .

У той же час відповідно до звіту про оцінку автомобіля «Toyota Highlander», д.н.з. НОМЕР_2 від 30 квітня 2024 року №488, складеного ФОП ОСОБА_4 , на замовлення відповідача ПрАТ «СК «Перша», матеріальний збиток, завданий власнику вказаного автомобіля в результаті його пошкодження в ДТП, що сталася 27 грудня 2023 року, складає 210 451 грн 72 коп., в тому числі ПДВ на замінні складові - 18 425 грн 17 коп.

Під час складання вказаного висновку було проведено огляд автомобіля «Toyota Highlander», д.н.з. НОМЕР_2 , та виявлено його пошкодження, перелік яких зазначено у протоколі огляду від 03 січня 2024 року. Вказаний протокол огляду містить підписи ОСОБА_1 та експерта ОСОБА_4 .

Згідно з платіжною інструкцією від 28 березня 2024 року №2343, ПрАТ «СК «Перша» перерахувало ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 156 800 грн 00 коп.

У подальшому згідно з платіжною інструкцією від 07 травня 2024 року №3218 ПрАТ «СК «Перша» перерахувало ОСОБА_1 32 026 грн 55 коп.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ст. 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно.

Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України.

Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченою майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відшкодування пошкодженої речі (ст.1192 ЦК України).

Згідно з ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодування).

У відповідності до ч.2 ст.1187 ЦК України за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу),така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Згідно із ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Статтею 3 Закону №1961-IV визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 Закону № 1961-IV).

Відповідно до ст.6 Закону №1961-IV, страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом ст.ст.9, 22-28, 35 Закону № 1961-IV, настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

У Законі №1961-IV визначено порядок розрахунку шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу.

Так, відповідно до ст.29 Законі №1961-IV, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

При цьому такий розрахунок здійснюється згідно з «Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика № 142/5/2092).

Відповідно до п.1.6, 8.1 та 8.3 Методики № 142/5/2092, відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.

Отже вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку це та сума, яку за Законом № 1961-IV має сплатити страховик як страхове відшкодування.

Як передбачено ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто, з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника (зокрема, винуватця ДТП) покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність.

Згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 11 грудня 2019 року у справі №522/15636/16-ц Верховний Суд виснував про правильність висновку про стягнення з особи, винної у ДТП, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) і страховим відшкодуванням, виплачених страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншим за страхове відшкодування (страхової виплати) (.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик, в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливо за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також в випадку, коли страховик має право регресу до особи, що застрахувала свою відповідальність.

У відповідності до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно з правовими висновками Верховного Суду у постановах від 05 жовтня 2022 року у справі №208/4598/21 та від 16 лютого 2022 року у справі № 242/1930/21, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Установивши, що позивач ОСОБА_1 управляв транспортним засобом «Toyota Highlander», д.н.з. НОМЕР_2 , на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на вказаний транспортний засіб, колегія суддів вважає, що суд дійшов правильного висновку, що він правомірно володів цим майном, а тому має право на відшкодування завданої шкоди, оскільки спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 ПДР (див. правову позицію Верховного Суду України, викладеною у постанові від 03 грудня 2014 року у справі №6-183цс14).

Враховуючи особливості правовідносин, які склались між сторонами, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки позивач, як правомірний користувач транспортного засобу, має право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, а відповідальність винної особи була застрахована в межах обов`язкового та добровільного страхування.

Визначаючи розмір відшкодування, суд першої інстанції виходив із того, що саме розрахунок, наданий страховою компанією та визначений у звіті про оцінку автомобіля «Toyota Highlander», НОМЕР_2 від 30 квітня 2024 року №488, складеного ФОП ОСОБА_4 , відповідає вимогам Методики №142/5/2092, оскільки він враховує фізичний знос, ПДВ і франшизу, а відтак сума грошових коштів у розмірі 99 746 грн 87 коп. є обґрунтованою різницею між належним страхуванням у межах ліміту (288 573 грн 42 коп.) та вже виплаченою сумою (188 826 грн 55 коп.).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно не взяв до уваги розрахунок матеріальної шкоди, зазначений позивачем, оскільки цей розрахунок був здійснений на підставі висновку експерта Коваля І.М. від 12 січня 2024 року №010/24, який проведений без врахування положень Методики №142/5/2092.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Кучерука М.В. про те, що суд першої інстанції, зазначивши про те, що наданий позивачем висновок експерта складений без урахувань Методики №142/5/2092, не вказав, які положення цієї методики були порушені, колегія суддів відхиляє оскільки такі висновки не спростовують правильних по суті висновків суду.

Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ, встановлений Методикою застосовується з метою, зокрема, визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ (п. 1.4 Методики №142/5/2092).

У відповідності до п.1.6 Методики №142/5/2092, фізичний знос КТЗ (його складників) - утрата вартості КТЗ (його складників), яка зумовлена частковою або повною втратою первісних технічних та технологічних якостей КТЗ (його складників) порівняно з вартістю нового подібного КТЗ (його складників). Вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості) (п.2.4 Методики №142/5/2092).

Згідно з пунктом 3.9 Методики №142/5/2092, фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану КТЗ унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості КТЗ, що виникає в процесі його експлуатації. Фізичний знос може розраховуватись у вигляді коефіцієнта фізичного зносу складників залежно від технічного стану КТЗ, який відображає взаємозв`язок умов експлуатації і технічного стану КТЗ з вартістю його складників. Тобто, виходячи з норм Закону та Методики розмір відповідальності страховика обмежується страховою сумую та коефіцієнтом фізичного зносу.

Подібні правові висновки у постановах Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №522/15636/16-ц, від 14 серпня 2019 року у справі №344/3008/17, від 15 жовтня 2020 року у справі №755/7666/19, від 22 квітня 2021 року у справі №759/7787/18, від 16 лютого 2022 року у справі №709/370/20, від 21 вересня 2022 року у справі №486/716/20, від 02 вересня у справі № 545/425/17 та від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15-ц.

Згідно усталеної та незмінної практики Верховного Суду правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати);

Виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом і договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість складових частин, а вартість складників аварійно пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу. Особа, яка має право на отримання відшкодування, може вимагати від страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виплати страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу (див. постанову Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №522/15636/16-ц)

Таким чином особа, яка має право на отримання відшкодування, може вимагати від страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виплати страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу.

У відповідності до п. 8.2 Методики №142/5/2092, вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу розраховується за формулою: Сврз = Ср + См + Сс х (1- Ез ),

де Ср - вартість робіт, См - вартість матеріалів, Сс - вартість запасних частин, Ез - коефіцієнт фізичного зносу.

Із складеного ОСОБА_1 розрахунку вбачається, він був складений на підставі висновку експерта Коваля І.М. від 12 січня 2024 року №010/24, складеного на замовлення позивача.

Згідно з цим висновком від 12 січня 2024 року №010/24, вартість робіт становить 91 920 грн 00 коп., вартість матеріалів - 64 926 грн 58 коп., вартість запасних частин - 437 600 грн 56 коп., коефіцієнт фізичного зносу - 0,63.

Отже вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу розраховано таким чином: 91 920 грн 00 коп. (вартість робіт) + 64 926 грн 58 коп. (вартість матеріалів) + 437 600 грн 56 коп. (вартість запчастин) ? (1 - 0,63) (знос) = 318 758 грн 79 коп. (вартість відновлювального ремонту зі зносом).

Також враховуючи, що до вартості запасних частин включено ПДВ, що відображено в ремонтній калькуляції, то відповідно до п.36.2 ст.36 Закону № 1961-IVпри розрахунку розміру страхового відшкодування має вираховуватись сума ПДВ, а також франшиза у відповідності до ст.12 Закону№ 1961-IV.

Відповідно до п.36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV,якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Тобто, у випадку здійснення виплати страхового відшкодування безпосередньо на рахунок потерпілого, такий розмір страхового відшкодування зменшується на суму податку на додану вартість. Відповідно до заяви про страхове відшкодування (копія міститься в матеріалах справи)

Із поданих ОСОБА_1 до страховика документів вбачається, що він просив здійснити виплату страхового відшкодування на власний рахунок, про що вказано в самій заяві.

Так, відповідно до пп.14.1.178 п.14.1 ст. 14 ПК України податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

У відповідності до п. 193.1 ст. 193 ПК України ставка податку на додану вартість становить 20%.

Згідно з п.12.1 ст. 12 Закону № 1961-IV,страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Так, за умовами договору страхування (полісу серія АР №6483258) встановлено франшизу в розмірі 3 200 грн 00 коп.

Отже, виходячи з даних, які містяться у наданому позивачем висновку від 12 січня 2024 року №010/24 ,та приймаючи до уваги вимоги ст.ст. 12, 22, 29, 36 Закону № 1961-IV, п. 1.6, 3.9, 7.37, 8.2 Методики №142/5/2092, розмір страхового відшкодування визначено таким чином: 318 758 грн 79 коп. - 26 985 грн 37 коп. - 3 200 грн 00 коп. = 288 573 грн 42 коп., де: 318 758 грн 79 коп. - вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу (0,63); 26 985 грн 37 коп. - ПДВ на запасні частини (згідно ремонтної калькуляції № 010/24); 3 200 грн 00 коп. - франшиза згідно з полісом.

Таким чином згідно з наданим позивачем висновком від 12 січня 2024 року №010/24, максимальний розмір страхового відшкодування становить 288 573 грн 42 коп.

При цьому розмір доплати страхового відшкодування розраховується як різниця розміру страхового відшкодування, що підлягає виплаті та розміру вже сплаченого страхового відшкодування: 288 573 грн 42 коп. - 188 826 грн 55 коп. = 99 746 грн 87 коп.

Саме вказану суму відшкодування ПрАТ «СК «Перша» сплатило на рахунок позивача, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується позивачем.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із твердженням ПрАТ «СК «Перша» про те, що складений позивачем на підставі висновку експерта від 12 січня 2024 року №010/24розрахунок розміру страхового відшкодування як різниця між максимальною страховою сумою (ліміт відповідальності страховика) та розміром страхового відшкодування сплаченим страховиком у досудовому порядку, суперечить як нормам Закону № 1961-IVта п. 1.6, 3.9, 7.37, 8.2 Методики №142/5/2092, так і усталеній практиці Верховного Суду.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині вирішення по суті позовних вимог про стягнення з ПрАТ «СК «Перша» на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування у розмірі 99 746 грн 87 коп. ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи та обставини, на які посилається позивач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі по суті позовних вимог були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Разом з тим, колегія суддів не повному обсязі погоджується з рішенням суду першої інстанції в частинні стягнення із ПрАТ «СК «Перша» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 40 000 грн 00 коп., виходячи з такого.

Стягуючи із ПрАТ «СК «Перша» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 40 000 грн 00 коп., суд першої інстанції виходив із того, що ці витрати підтверджені документально й відповідають вимогам розумності та справедливості.

Однак колегія суддів не може погодитись з цим висновком суду в повному обсязі з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача надано укладений між ОСОБА_1 та адвокатським бюро «Максима Кучерука», в особі адвоката Кучерука М.В., договір про надання правової допомоги №4/2024 від 12 січня 2024 року (далі - Договір), відповідно до умов якого адвокат на платній зобов`язується надавати замовнику консультаційні та юридичні послуги, а також представляти і захищати права та інтереси замовника, зокрема, в судах всіх інстанцій.

У пункті 3.1 договору зазначено, що вартість послуг виконавця визначається за домовленістю сторін.

Згідно з п.3.2 договору передбачено, що оплата послуг здійснюється відповідно до рахунків, виставлених виконавцем, у строк 3-х банківських дні з дня виставлення рахунку, при цьому оплата може бути проведена готівково або безготівково.

У пункті 3.3 договору вказано порядок направлення рахунку - будь-яким видом зв`язку (поштою, кур`єром, факсом, електронною поштою тощо). Також визначено, що клієнт має право вимагати розрахунок вартості послуг або акт приймання-передачі, і строк для оплати в такому разі починається з 3-го дня після отримання цих документів. Якщо клієнт навмисно не отримує листи, строк вважається таким, що починається з 3-го дня відправлення листа.

Згідно з п. 3.4 договору зазначено, що у разі оплати виставлених рахунків клієнт вважається таким, що погодився із сумою та обсягом наданих послуг. Якщо ж рахунок не оплачено у визначені строки та не витребувано розрахунок чи акт, вважається, що клієнт не оплатив рахунок без поважних причин.

У позовній заяві ОСОБА_1 вказував, що його витрати на професійну правову допомогу у справі становлять 40 000 грн 00 коп., шо включає в себе витрати гонорару адвоката за представництво в суді.

В ході розгляду справи позивач ОСОБА_1 та адвокатське бюро «Максима Кучерука», в особі адвоката Кучерука М.В., не заперечували взаєморозрахунок за надані послуги правової допомоги в обумовленому розмірі.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч.3 ст.133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Верховний Суд у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 зазначив, що витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Також у постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 734/2313/17 Верховний Суд наголосив, що «гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

З огляду на вказані вище норми права та правові висновки Верховного Суду, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав ставити під сумнів розмір понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у розмірі 40 000 грн 00 коп.

Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, а також у постановах Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19, від 12 січня 2022 року у справі № 750/10242/20.

У відзиві на позов ПрАТ «СК «Перша» заявляло про неспівмірність заявлених ОСОБА_1 витрат на професійну правову допомогу (а.с.128-131, т.1).

Оскільки стороною відповідача було заявлено клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, яку просив стягнути позивач, то з урахуванням вказаної вище практики Верховного Суду, суд першої інстанції повинен був перевірити заявлений розмір витрат на правову допомогу, критерію їх реальності, необхідності, а також розумності розміру.

Проте суд першої інстанції, у порушення вимог ст.263 ЦПК України, наведених вище вимог закону, правових висновків Верховного Суду та обставин справи, належним чином не врахував, що призвело до неправильного визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню.

Враховуючи складність справи та виконаної адвокатом Кучеруком М.В. роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи (справа про стягнення страхового відшкодування є справою незначної складності), а також з урахуванням доводів відповідача щодо неспівмірності розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу наданим послугам, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зменшення їх розміру та стягнення з ПрАТ «СК «Перша» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн 00 коп.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції в цій частині з наведених вище підстав.

З наведених підстав апеляційна скарга ПрАТ «Страхова компанія «Перша» підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кучерука Максима Васильовича залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 січня 2025 року в частині стягнення витрат на правничу допомогу змінити, зменшивши суму витрат на правничу допомогу, яка підлягає стягненню з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» на користь ОСОБА_1 з 40 000 грн 00 коп. до 20 000 (двадцяти тисяч) грн 00 коп.

В іншій частині рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 жовтня 2025 року.

Головуючий

Судді: