УХВАЛА

24 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 752/17057/23

провадження № 61-12994ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Луспеника Д. Д. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 22 вересня 2025 року у справі за позовом

ОСОБА_3 до державного підприємства «Адміністрація морських портів України», треті особи: Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України, виконуючий обов`язки голови державного підприємства «Адміністрація морських портів України» Востріков Олексій Миколайович, первинна профспілкова організація контролерів та ревізорів державного підприємства «Адміністрація морських портів України»

про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2024 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з державного підприємства «Адміністрація морських портів України»

(далі - ДП «Адміністрація морських портів України») на користь ОСОБА_3

у розмірі 67 208,99 грн (за вирахуванням визначених законом податків та зборів) середнього заробітку за час затримки виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 травня 2023 року у справі № 752/2048/23 про поновлення на роботі.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 17 вересня 2025 рокуапеляційну скаргу ДП «Адміністрація морських портів України» задоволено.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2024 року скасовано. Ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову

ОСОБА_3 відмовлено.

Компенсовано ДП «Адміністрація морських портів України» судові витрати, які складаються зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 288,32 грн за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

19 вересня 2025 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2, звернувся до апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення, в якому просив суд стягнути з ОСОБА_3 на користь

ОСОБА_1 понесені ним судові витрати на правову допомогу у суді апеляційної інстанції.

Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 22 вересня

2025 року заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, залишено без задоволення.

20 жовтня 2025 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2, шляхом формування документа у системі «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 22 вересня 2025 року,в якій просить оскаржуване судове рішення скасувати, заяву ОСОБА_1 задовольнити.

21 жовтня 2025 року ДП «Адміністрація морських портів України» шляхом формування документа у системі «Електронний суд» звернулося до Верховного Суду із заявою про ненадання відповідних документів ОСОБА_2 на підтвердження представляти інтереси ОСОБА_1 у Верховному Суді.

22 жовтня 2025 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2, шляхом формування документа у системі «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду із додатковими поясненнями у справі.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.

Частиною третьою статті 392 ЦПК України визначено, що касаційна скарга підписується особою, яка її подає, або представником такої особи.

До касаційної скарги, поданої представником, повинна бути додана довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Підпунктом 11 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України в редакції Закону України № 1401-VIII від 02 червня 2016 року «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» визначено, що представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та

статті 131-2 Конституції України у Верховному Суді та судах касаційної інстанції

з 01 січня 2017 року здійснюється виключно адвокатами.

Відповідно до статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Незалежність адвокатури гарантується. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом. Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Як визначено у частині другій статті 50 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно із частиною другою статті 60 ЦПК України під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини першої статті 62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені, зокрема, довіреністю фізичної особи.

Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або,

у визначених законом випадках, іншою особою (частина друга статті 62 ЦПК України).

Вимога процесуального закону щодо нотаріального посвідчення довіреності фізичної особи є імперативною. Винятки із загального правила про нотаріальне посвідчення довіреності фізичної особи становлять прирівняні до нотаріально посвідчених довіреності фізичної особи, посвідчені іншими особами.

Відповідно до статті 40 Закону України «Про нотаріат» до нотаріально посвідчених довіреностей прирівнюються:

1) довіреності військовослужбовців або інших осіб, які перебувають на лікуванні в госпіталях, санаторіях та інших військово-лікувальних закладах, посвідчені начальниками цих закладів, їх заступниками з медичної частини, старшими або черговими лікарями;

2) довіреності військовослужбовців, а в пунктах дислокації військової частини, з`єднань, установ, військово-навчальних закладів, де немає нотаріуса чи посадових осіб органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, також довіреності працівників, членів їх сімей і членів сімей військовослужбовців, посвідчені командирами (начальниками) цих частин, з`єднань, установ або військово-навчальних закладів;

3) довіреності осіб, які тримаються в установах виконання покарань чи слідчих ізоляторах, посвідчені начальниками таких установ чи слідчих ізоляторів;

4) довіреності осіб, які проживають у населених пунктах, де немає нотаріусів, посвідчені уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, крім довіреностей на право розпорядження нерухомим майном, довіреності на управління і розпорядження корпоративними правами та довіреностей на користування та розпорядження транспортними засобами.

Крім того, винятки із загального правила про нотаріальне посвідчення довіреності фізичної особи становлять прирівняні до нотаріально посвідчених довіреності фізичної особи, посвідчені іншими особами визначені у частині третій статті 245 Цивільного кодексу України.

Касаційну скаргу підписано представником ОСОБА_1 -

ОСОБА_2, на підтвердження повноважень якої представляти

у Верховному Суді інтереси заявника додано до касаційної скарги довіреність на справи цивільного судочинства, видану ОСОБА_1 на ім`я

ОСОБА_2 від 19 травня 2024 року.

Можливості подати сформовану у системі «Електронний суд» довіреність фізичної особи ЦПК України не передбачає.

Оскільки довіреність, яка видана ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 , не посвідчена нотаріально та не входить до переліку довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, тому вона не є належним документом на підтвердження повноважень ОСОБА_2 як представника ОСОБА_1 у Верховному Суді.

Отже, заявнику до суду касаційної інстанції необхідно надати належно оформлений документ (довіреність), який підтверджує повноваження ОСОБА_2 представляти у Верховному Суді інтереси ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України уразі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої

статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу,

про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 22 вересня 2025 року залишити без руху.

Надати строк для усунення недоліків касаційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Д. Д. Луспеник