Провадження №2-ві/522/22/25
УХВАЛА

23 жовтня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі головуючого - судді Науменка А.В. розглянувши заяву подану представником відповідача - адвокатом Дарієнком Віктором Дмитровичем про відвід судді Косіциної В.В.,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Приморського районного суду м. Одеси - Косіциної В.В. знаходиться цивільна справа №522/20439/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

13 жовтня 2025 року до суду надійшла заява, подана представником відповідача - адвокатом Дарієнком Віктором Дмитровичем про відвід судді Косіциної В.В., у якій представник відповідача просив задовольнити заяву про відвід судді Косіциної В.В. у справі №522/20439/25.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси у складі судді Косіциної В.В. від 20 жовтня 2025 року у задоволенні заяви заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Дарієнка Віктора Дмитровича про відвід судді - відмовити.

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Дарієнка Віктора Дмитровича про відвід судді у цивільній справі №522/20439/25 за позовом ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості передано до канцелярії Приморського районного суду м. Одеси для визначення судді в порядку ст. 33 ЦПК України для розгляду даної заяви.

За результатами автоматизованого розподілу заяви між суддями, її передано на розгляд судді Науменку А.В.

Заява отримана суддею Науменком А.В. 22 жовтня 2025 року.

Судом встановлено, що в якості підстав для відводу судді Косіциної В.В. від розгляду справи №522/20439/25 стало те, що:

- суддя помилково вказала в ухвалі, що позовну заяву подано із додержанням вимог, викладених у ст.ст. 175, 177 ЦПК України, зокрема, в позові не зазначено конкретні обставини видачі кредитних коштів, а додані до позовної заяви документи не посвідчені належним чином;

- суддя помилково не побачила, що в описовій частині позову про стягнення 431 128,47 гривень неправдиво вказується про нібито наявність заборгованості на суму 431 128,47 гривень, із яких тіло кредиту 256 072,00 гривень, відсотки - 103 888,37 гривень. Проте, вказує, що проста арифметика свідчить про те, що розмір заборгованості становить 385 567,37 гривень (256072+103888,37), але аж ніяк не 431 128,47 гривень. Посилається на те, що зі змісту позову вбачається, що це не є опискою, а є умислом позивача, не введення судді в оману або у згорів, із розрахунком на те, що це не буде враховано судом і суд розгляне справу без належного і обов`язкового виклику сторін;

- суддя Косіцина В.В. помилково не звернула увагу на те, що позов ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» не підписана директором.

Відповідно до ч.1 ст.187 ЦПК України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу.

Зазначена норма свідчить про те, що вирішення питання про те, чи відповідає позовна заява вимогам ст.ст.175, 177 ЦПК України - це виключне повноваження суду, і у разі, якщо на переконання судді позовна заява відповідає вимогам, встановленим ст.ст.175, 177 ЦПК України, за умови відсутності підстав для повернення позову або відмови у відкритті провадження, суд постановляє ухвалу про відкриття провадження.

Тобто, відкриття провадження - це процесуальна дія, яку вчиняє суддя щодо позовної заяви із дотриманням вимог ч.1 ст.187 ЦПК України.

При цьому, у разі, якщо сторона не згодна із зазначеним процесуальним рішення, остання має право звернутися до суду із відповідним клопотанням (наприклад, про залишення позову без руху, про закриття провадження або про залишення позове без розгляду), а у разі, коли їх не влаштовує результат розгляду такого клопотання, такий учасник справи має безпосереднє право включити заперечення щодо такої ухвали до апеляційної скарги на рішення суду, ухвалене за наслідками розгляду справи, або у випадках, передбачених ст.353 ЦПК України оскаржити таку ухвалу безпосередньо до суду, проте, незгода з такою ухвалою в жодному разі не може слугувати підставою для відводу.

В якості підстав для відводу судді Косіциної В.В. також наведено те, що:

- суддя помилково не врахувала, що в позовній заяві взагалі відсутня інформація про дату/дати і суму/суми кредиту, а також правильний і детальний розрахунок;

- суддя помилково не врахувала позицію ОСОБА_1 про те, що у нього відсутні борги перед АТ «ОТП БАНК», а сам відповідач є тяжкохворий та перебуває на стаціонарному лікуванні. Вказує, що для отримання всіх документів від відповідача, а також від інших осіб потрібен значний час, участь суду у витребуванні документів, а тому, розгляд справи в такому випадку можливий лише в порядку загального позовного провадження;

Проте, питання про наявність або відсутність боргу, а також належність наданого учасниками справи розрахунку є оцінкою доказів, тобто, процесуальною дією, яка вчиняється на стадії ухвалення рішення по справі, та аж ніяк не може бути вчинена суддею під час вирішення питання про відкриття провадження у справі.

В якості підстав для відводу також наведено те, що суддя Косіцина В.В. помилково виносить рішення із порушенням при відсутності боргу у відповідача перед АТ «ОТП БАНК» та представлення позивачем до суду підроблених вимог без підпису директора про стягнення суми коштів, яка суперечить сумі в описовій частині позивачем, додатково свідчить про недобросовісність позивача та потребує ретельного розгляду справи судом в підготовчому засіданні із обов`язковою участю позивача та відповідача, витребування оригіналів доказів, призначення експертизи, залучення третьої особи тощо.

Проте, під час перевірки АСДС «Д-3» та ЄДРСР встановлено, що будь-які рішення про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» - не ухвалювалися.

Також, заявник вказує, що зазначені у своїй сукупності докази свідчать про те, що Косіциній В.В. бракує неупередженості під час розгляду справи, оскільки, грубо порушуючи право на правосуддя тяжкохворої людини, який не має боргів, Косіцина В.В. третій раз прийняла рішення про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, що свідчить про прямий умисел судді Косіциної В.В. на порушення принципу відкритого розгляду справи, справедливий судовий розгляд та доступ до правосуддя.

У ч.4 ст.274 ЦПК України вказано, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Ціна позову у даній справі не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому, розгляд даної категорії справ допускається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

У постанові Одеського апеляційного суду від 37.06.2024 року у справі № 522/17563/23, суд зазначив про те, що чинне законодавство не містить чіткого поняття «малозначна справа» та вичерпного переліку підстав, за яких суд може визначити справу малозначною, норми ЦПК України, визначають лише рекомендований список ознак малозначності справ за наявності яких суд має право визначити справу малозначною, проте це не є обов`язком суду. Питання щодо віднесення справи до категорії малозначних справ вирішується судом першої інстанції на стадії відкриття провадження у справі.

Тому, вирішення питання про те, чи належить кожну конкретну справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін - це процесуальна дія судді, як і відмова у задоволенні клопотання про здійснення розгляду справи в порядку загального позовного провадження.

В якості підстав для відводу також наведено те, що справа потребує ретельного розгляду справи судом в підготовчому засіданні із обов`язковою участю позивача та відповідача, витребування оригіналів доказів, призначення експертизи, залучення третьої особи тощо.

В ухвалі суду від 06 жовтня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про здійснення розгляду справи в порядку загального позовного провадження, що під час розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін мають такі ж самі права та обов`язки як і під час розгляду справи в порядку загального позовного провадження.

Тому, посилання представника відповідача на те, що розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін обмежує його процесуальні права, порушує право на доступ до правосуддя та право на справедливий розгляд справи - не відповідають дійсності.

Заперечення на такі процесуальні дії можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення, ухвалене за наслідками розгляду справи.

Згідно з частиною першою статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Саме тому не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Частиною 1 статті 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Верховний Суд в ухвалі від 17 липня 2020 року у справі №826/11409/17 звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується насамперед на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово "неупереджений" передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції "неупередженість" ("безсторонність") судді", а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд касаційної інстанції вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

"об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

"суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки, як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі, тощо).

Верховний Суд підкреслює, що не можуть бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Надаючи оцінку обґрунтованості заяви про відвід суддів, суд повинен брати до уваги те, що окрім переліку обставин, які є безумовними підставами для відводу судді, у процесуальному законі також зазначені й виняткові випадки, за яких заявлення відводу a priori не може бути підставою для застосування цього процесуального інституту.

Наведені вище підстави для відводу судді Косіциної В.В. від розгляду справи №522/20439/25 свідчать виключно про незгоду відповідача та його представника із процесуальними рішеннями, вчиненими головуючою під час розгляду справи.

Відповідно до ч.4 ст.36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, зокрема якщо в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою (пункт 2 частини третьої статті 376 ЦПК України).

Тобто, наявність у осіб, які беруть участь у цивільному процесі, заперечень, сумнівів щодо правильності та відповідності процесуальних дій судді протягом розгляду справи не можуть бути підставою згідно із ст.ст.36 ЦПК України для відводу судді, всі ці заперечення можуть бути викладені цими особами в апеляційній скарзі, у разі незгоди з прийнятим судовим рішенням.

Європейський суд з прав людини вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Білуха проти України», N 33949/02, § 49-52, від 09 листопада 2006 року).

Оскільки, наведені в заяві підстави, у зв`язку з якими відповідач просив відвести головуючого суддю по справі свідчать виключно про незгоду заявника з процесуальними рішенням судді, що відповідно до ч. 4 статті 36 ЦПК України, не може бути визнано обґрунтованою підставою для відводу.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заява представника відповідача - адвоката Дарієнка Віктора Дмитровича про відвід судді Косіциної В,В.- є необґрунтованою, а тому, суд доходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 14,36,39,40 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника відповідача - адвоката Дарієнка Віктора Дмитровича про відвід судді Косіциної В.В.- відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення, ухвалене за наслідками розгляду справи.

Суддя А.В. Науменко