Справа № 583/6420/24
Провадження № 22-ц/4808/1327/25
№ 22-ц/4808/1328/25
Головуючий у 1 інстанції Кіндратишин Л. Р.
Суддя-доповідач Мальцева
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючогосудді Мальцевої Є.Є.

суддів: Девляшевського В.А., Томин О.О.,

секретар Кузів А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бєліка Андрія Сергійовича на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 червня 2025 року та на додаткове рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів,

в с т а н о в и в:

У грудні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.08.2013 по 19.04.2018, в шлюбі народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу син залишився проживати з відповідачем, за домовленістю позивач щомісячно у добровільному порядку сплачував по 6 000 грн. на утримання сина.

Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 02.12.2024 видано судовий наказ у справі №201/14730/24, яким з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів, до досягнення дитиною повноліття.

При видачі судового наказу не враховано матеріальний та сімейний стан платника аліментів. Позивач 19.06.2021 уклав шлюб з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від даного шлюбу народилася дочка ОСОБА_5 . Крім того, у дружини позивача є двоє неповнолітніх дітей від попереднього шлюбу, які проживають разом з ними та фактично перебувають на утриманні позивача, оскільки їхній біологічний батько перебуває на тимчасово окупованій території України в м. Маріуполь, а ОСОБА_4 перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною.

Позивач з сім`єю проживав у м. Маріуполі Донецької області, однак у зв`язку з військовим вторгненням вимушений був покинути місце проживання та переїхав у м. Дніпро, де орендує житло, сплачує комунальні послуги, на які щомісячно витрачає не менше 20000 грн. Також позивач та члени його родини мають статус внутрішньо переміщених осіб, однак допомогу як ВПО не отримують.

Дружина позивача отримує щомісячну допомогу на дітей, які виховуються у багатодітних сім`ях, розмір якої становить 2 100 грн., позивач працює в ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях, середньомісячна заробітна плата становить 64 000 грн., вказані кошти витрачаються на оренду житла, утримання родини, яка складається з 5 осіб.

Відповідач працює в ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях, та має можливість на рівні з позивачем утримувати сина. Зменшення розміру аліментів з 1/4 до 1/6 доходу позивача не буде погіршувати майнового забезпечення дитини і не суперечитиме його інтересам.

Просив зменшити розмір стягнення аліментів, які з нього стягуються на підставі судового наказу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2024 року у справі №201/14730/24 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до розміру 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Відкликати судовий наказ Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2024 року у справі №201/14730/24.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 червня 2025 року позов задоволено частково. Зменшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі судового наказу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.12.2024 у справі №201/14730/24, з частини усіх видів його доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття, на 1/5 частину усіх видів його доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття. В решті відмовлено. Припинено нарахування аліментів за судовим наказом Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 02.12.2024 у справі №201/14730/24 з дня набрання даним рішенням законної сили.

Додатковим рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 липня 2025 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Бєліка А.С. про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3500 грн.

Не погодившись з рішенням та додатковим рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Бєлік А.С. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 червня 2025 року скасувати та відмовити у задоволенні позову в повному розмірі та скасувати додаткове рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 липня 2025 року з ухваленням нового про стягнення витрат на правову допомогу у повному обсязі в розмірі 17 500 грн.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що позивачем не доведено підстави для зменшення розміру сплати аліментів. Оскільки позивачем доведено тільки факт народження ще однієї дитини в новому шлюбі, це не може бути підставою для зменшення розміру аліментів на іншу дитину відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України. Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання іншої однієї дитини порівняно з іншою, а зменшення аліментів у зв`язку з народженням іншої дитини суперечить інтересам дитини та не буде спрямовано на належне її забезпечення.

Інші обставини, якими позивач обґрунтовував позов, взагалі не відповідають дійсності. Так, витрати на оренду житла у розмірі 16 000 грн щомісяця позивачем не сплачується, оскільки він отримує компенсацію, що підтверджується довідкою від 10 січня 2025 року. Дружина позивача також отримує компенсацію та допомогу ВПО, що в загальному розмірі становить 57 907 грн. Посилання на те, що позивач утримує сім`ю, не підтверджено належними доказами, оскільки дружина позивача теж працює та отримує допомогу на дітей від попереднього шлюбу.

Таким чином, наведене вище спростовує позовні вимоги і вказує на їх безпідставність, і відповідно незаконність рішення суду першої інстанції. Позивачем викладено обставини, що не відповідають дійсності, з метою введення суд в оману, не надано доказів погіршення матеріального стану позивача.

При цьому, позивач працює, є здоровим, отримує високу стабільну заробітну плату та додатково компенсацію за оренду житла, як і його дружина, яка теж отримує дохід та вже вийшла із декретної відпустки. Посилання позивача щодо його сімейного стану в даному випадку не можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки народження у іншому шлюбі дитини та декретна відпустка дружини (яка вже завершена) не є підставою для зменшення суми аліментів. А тому доказів, які б вказували на неможливість позивача сплачувати аліменти у розмірі, що визначений судовим наказом, відсутні.

Малолітній ОСОБА_3 потребує чималих витрат не лише на розвиток, навчання, одяг, школу, але і на лікування, оскільки дитина має хронічні захворювання бронхів та потребує постійного догляду, що було підтверджено відповідними медичними. документами і не взято до уваги судом першої інстанції, який залишив дані факти без належної оцінки. Рішення суду першої інстанції, яким зменшено розмір аліментів на малолітнього ОСОБА_6 , злісно порушує його права та інтереси. З обставин даної справи випливає, що розмір аліментів, що сплачує позивач на даний момент, не може бути зменшений, оскільки в силу віку та активного розвитку дитина потребує значних витрат на навчання, заняття спортом та розвиток. При цьому дитина має хронічні захворювання та потребує регулярного лікування та гормональні терапії. Стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів свідчить, що позивач здоровий і працездатний, працює та отримує високий і стабільний дохід, спроможний сплачувати аліменти у встановленому в судовому наказі розмірі.

Щодо додаткового рішення, вказує, що зменшення розміру на правову допомогу не відповідає обставинам справи. Сума заявлених нами витрат відповідає критерію реальності, розумності та була зумовлена об`єктивною необхідністю, з огляду на дії позивача та процес розгляду справи в суді першої інстанції. А у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог половина суми витрат понесених відповідачкою у розмірі 17 500 грн підлягає стягненню з позивача. Вказана сума витрат відповідає критерію реальності та розумності судових витрат, що понесла відповідачка.

Великий обсяг роботи представника відповідачки зумовлювався наданням позивачем недостовірної інформації, яка підлягала перевірці, зібранні відповідної інформації, доказів, подання численних адвокатських запитів, що підтверджується Актом виконаних робіт від 30.06.2025 року.

Понесені відповідачкою витрати підтверджуються наступними доказами: Договором про надання правової допомоги N 07/01-25 від 07.01.2025 року; Актом виконаних робіт від 30.06.2025 року до Договору про надання правової допомоги N 07/01-25 від 07.01.2025 року; квитанцією від 30.06.2025 року. Всі зазначені види робіт та складені документи підтверджуються матеріалами справи. Підстав для зменшення суми не було. Сума витрат у розмірі 17 500 грн, що понесена відповідачкою, є дійсною та необхідною.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 надійшов поза строком встановленим судом, тому його залишено без розгляду. Відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні в режимі відео конференції представник ОСОБА_1 адвокат Бєлік А.С. доводи апеляційної скарги підтримав, просив апеляційну скаргу задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Касатська Ю.А. доводи апеляційної скарги заперечила, вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до наступного.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.08.2013 по 19.04.2018, у шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Т.1 а.с.12).

Судовим наказом Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2024 року у цивільній справі №201/14730/24 вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення від дня подання заяви 25 листопада 2024 і до досягнення ОСОБА_3 повноліття (Т.1 а.с.53).

Згідно з довідками від 11.04.2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 взяті на облік внутрішньо переміщених осіб (Т. а.с.60-61).

Дитина ОСОБА_3 , як зазначено в консультативному висновку педіатра ОСОБА_7 , хворіє на гострий бронхіт, періодично отримує гормональну терапію ( Т.1 а.с.142-143).

ОСОБА_1 згідно договору оренди винаймає житло ( Т.1 а.с.150-153)

19.06.2021 ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 (Т.1 а.с.8). ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась дочка ОСОБА_5 (Т.1 а.с. 9).

Згідно з довідкою від 29.11.2024 №1487 до складу сім`ї ОСОБА_2 входить дружина ОСОБА_4 , дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , донька дружини від іншого шлюбу ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , син дружини від іншого шлюбу ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (т.1.а.с.13).

Довідками від 12.09.2022 року підтверджується, що ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 взяті на облік внутрішньо переміщених осіб (Т.1 а.с.14-18).

22 серпня 2022 року ОСОБА_2 уклав договір найму житлового приміщення,, згідно п.2.1, розмір орендної плати становить 16 000 грн щомісячно (Т. 1 а.с.10-20).

Згідно із довідкою ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях від 10.01.2025, ОСОБА_2 отримує компенсацію за піднайомом ним житлового приміщення з 21.01.2023 по 10.01.2025, за період з 21.01.2023 по 13.12.2024 у розмірі 143 514,87 грн. (т.1а.с. 114).

Згідно з наказом від 29.11.2024 року ОСОБА_4 з 29.11.2024 по 28.05.2025 надано відпустку по догляду за дитиною (Т.1 а.с.22)

Як вбачається з довідки №26 від 15.11.2024, дитина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 потребує домашнього догляду ( Т.1 а.с.23).

Згідно з довідкою №1557 від 09.12.2024 Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради у Соборному районі ОСОБА_4 за період з 01.06.2024 по 30.11.2024 нараховано 24 000 грн в якості допомоги переміщеним особам та 12 600 грн допомоги на дітей, які виховуються у багатодітних сім`ях (Т.1 а.с.29)

З довідки Головного управління СБУ в Донецькій та Луганських областях №15/329 від 10.12.2024 вбачається, що ОСОБА_2 за вересень листопад 2024 року нараховано 194 386 грн ( Т 1 а.с.30)

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що для досягнення балансу між утриманням дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та утриманням спільної дитини з ОСОБА_4 ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з урахуванням змін на боці позивача (оскільки після видачі судового наказу про стягнення аліментів, позивач фактично бере участь в утриманні двох своїх дітей від різних шлюбів не в тому розмірі, який він здійснював добровільно, зокрема на утримання сина ОСОБА_6 (6000 грн), враховуючи, що шлюб сторони розірвали ще у 2018 році), то справедливим та достатнім розміром аліментів буде зменшення розміру аліментів з 1/4 частини усіх видів його доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття, на 1/5 частину усіх видів його доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття. На думку суду, таке зменшення розміру аліментів є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим відносно кожної дитини позивача.

Крім того, відповідачем спростовано, що такий розмір аліментів у розмірі 1/5 частини заробітку (доходу) позивача не буде належним чином забезпечувати матеріальне утримання неповнолітнього сина.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції врахував категорію справи, часу витраченого адвокатом на підготовку клопотання про передання справи за підсудністю, відзиву на позовну заяву, заперечення на відповідь на відзив, участь у судових засіданнях, між тим і у режимі відео конференції, а також виходячи із засад об`єктивності, розумності, справедливості, обґрунтованої заяви про зменшення таких витрат та часткового задоволення позову, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення та стягнення витрат, що понесені відповідачем з позивача на професійну правничу допомогу саме в сумі 3 500 грн.

Перевіривши справу, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України).

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з положеннями статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Законом України від 17 травня 2017 року № 037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін до статті 182 СК України - 30 %).

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У статті 192 СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Аналогічні висновки містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) та постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 536/1557/17 (провадження № 61-7584св18), від 30 червня 2020 року у справі № 343/945/19 (провадження № 61-2057св20).

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки народилася дочка ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 від іншого шлюбу; мають місце витрати на утримання нової сім`ї; з`явилися витрати, пов`язані з вимушеною орендою житла, зокрема через вторгнення рф, як наслідок вся його сім`я є внутрішньо переміщеними особами; є необхідність сплачувати комунальні послуги в більшому обсязі.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22 (провадження № 61-7814св22), від 10 жовтня 2023 року у справі № № 682/2454/22 (провадження № 61-10748 св 23).

Зазначений висновок відповідає правовим позиціям, викладених в постановах Верховного Суду від 19 червня 2024 року, справа № 686/22677/23, від 10 жовтня 2023 року, справа № 682/2454/22-ц.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що ціллю позивача в даному позові є виключно компенсація зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання іншої однієї дитини порівняно з іншою. Апелянт вказує, що зменшення аліментів у зв`язку з народженням іншої дитини суперечить інтересам дитини та не буде спрямовано на належне її забезпечення. Однак судом першої інстанції правильно встановлено факт зміни сімейного стану ОСОБА_2 у зв`язку із народженням в новому шлюбі дочки ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що є самостійною підставою для зменшення розміру стягнутих із нього аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 на 1/5 частин. Очевидно, що народження ще одної дитини потребує додаткових фінансових витрат, що впливає на зміну матеріального стану.

При визначенні розміру аліментів, судом першої інстанції враховано інтереси обох дітей позивача, які мають право на належні умови для всебічного розвитку, освіти, виховання, на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку та обґрунтовано зменшено з на 1/5 частину усіх видів доходу позивача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття.

Посилання апелянта на те, що витрати на оренду житла у розмірі 16 000 грн щомісяця позивачем не сплачується, оскільки він отримує відповідну компенсацію та його дружиною отримує компенсацію і допомогу ВПО, що в загальному розмірі становить 57 907 грн, не спростовує підстав зменшення розміру аліментів. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач отримує тільки частково компенсацію витрат за найм житла, що не покриває навіть половину витрат на житло. (т.1 а.с.114) Відповідач ОСОБА_1 також отримує компенсацію за найм житла. ( т.2 а.с.9)

Долучена представником ОСОБА_2 - адвокатом Касатською Ю.А. під час апеляційного розгляду довідка про доходи ОСОБА_2 від 22.08.2025 №15/242 не приймається апеляційним судом як доказ, оскільки складена після оскарженого рішення, не була предметом розгляду в суді першої інстанції, як і довідка від 18.08.2025 року про те, що дружина позивача ОСОБА_4 не отримувала компенсації за найм житла, оскільки представником не доведено підстав неможливості подання таких відомостей до суду першої інстанції з об`єктиви причин. (т.2 а.с.131-132).

Відповідно до частин другої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями статті 44 цього Кодексу повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Отже, учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Норми ЦПК України надають детальну регламентацію строків подання доказів, що, об`єктивно, мінімізує можливі випадки зловживання правами у сфері доказування.

Зазначене підтверджується численною, сталою й незмінною практикою Верховного Суду з цього процесуального питання, яке має важливий вплив на дотримання принципів судочинства: змагальності, диспозитивності, рівності всіх учасників судового процесу, правової визначеності (див.: постанови від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17, провадження № 61-13405св18; від 31 липня 2019 року у справі № 753/11963/15-ц, провадження № 61-27369св18, від 14 грудня 2022 року у справі № 521/574/22, провадження № 61-9422св22 та інші).

У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» судам роз`яснено, що вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Щодо витрат на правову допомогу.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Зі змісту статті 58 ЦПК України слідує, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (само представництво) та (або) через представника.

Відповідно до статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частиною четвертою статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Так, у відповідності до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Частинами 1, 2 ст. 134 ЦПК України встановлено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 4 зазначеної статті визначено, що розмір таких витрат має бути співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34 - 36), від 23 січня 2014 року у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Встановлено, що адвокат Бєлік А.С. представляє інтереси ОСОБА_1 та для надання професійної правничої допомоги позивачу, 07.01.2025, укладено договір про надання правової допомоги №07/01-25.

У процесі розгляду справи в суді першої інстанції, адвокатом була виконана наступна робота: вивчення обставин справи та збір доказів; відпрацювання правової позиції відповідача на підставі діючих правових висновків Верховного Суду, дослідження судової практики; надання неодноразових консультацій клієнту; підготовка клопотання про передання справи за підсудністю та направлення його до суду; вивчення позовної заяви та підготовка відзиву на позовну заяву та направлення його до суду; підготовка заперечення на відповідь на відзив та направлення його до суду; представлення інтересів Клієнта на судовому засіданні в Охтирському міськрайонному суді Сумської області; представлення інтересів Клієнта на судових засіданнях в Івано-Франківському міському суду Івано-Франківської області.

Пунктом 7 Договору зазначено, що орієнтовний гонорар за надану правову допомогу складає 35 000 грн. При зміні обставин справи, що обумовлює збільшення об`єму роботи гонорар повинен бути переглянутий про що укладається додаткова угода. Остаточний розмір гонорару визначається актом виконаних робіт до даного договору, 30.06.2025 між позивачем та адвокатом Бєліком А.С. було складено акт виконаних робіт до Договору про надання правової допомоги №07/01-25 та оплачено адвокату гонорар у розмір 35 000 грн.

Частиною 8 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Вказане повністю кореспондується із принципом змагальності, адже кожна сторона повинна довести ті обставини, якими вона обґрунтовує свої вимоги та заперечення.

Окрім того, наведене свідчить про те, що тягар доказування повністю покладається на ту сторону, котра заявила таку вимогу в суді, в той же час співмірність, обґрунтованість витрат на правничу допомогу, а також їх розмір необхідно підтвердити належними та допустимими доказами.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 року у справі №914/2355/21 висловлено правову позицію, відповідно до якої, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч.4ст. 137 ЦПК України.

Суд першої інстанції виходив із того, що представником відповідача у встановленому законом порядку та строк було надано документи на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, разом з тим, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу суд врахував обставини справи, критерій реальності таких витрат, складність та виконану адвокатом роботу, клопотання позивача про зменшення витрат на правову допомогу, у зв`язку з чим дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3500,00 грн.

Колегія суддів в повній мірі погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають вимогам закону.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність підстав про зменшення розміру витрат на правову допомогу спростовується матеріалами справи, обсягом виконаної роботи адвокатом, а саме: підготовка клопотання про передання справи за підсудністю, відзиву на позовну заяву, заперечення на відповідь на відзив та участь у судових засіданнях.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскарженого рішення. При вирішенні даної справи судом правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглянувши справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то судові витрати відносяться на рахунок скаржника.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бєліка Андрія Сергійовича залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 червня 2025 року і додаткове рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 жовтня 2025 року.

Судді Є.Є. Мальцева

В.А. Девляшевський

О.О.Томин