Справа № 303/6108/25
У Х В А Л А

22 жовтня 2025 року м.Київ

Суддя Деснянського районного суду м.Києва Скрипка О.І., вирішуючи питання відкриття провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до адвоката Матківського Тараса Олеговича, ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатскої області від 25.08.2025 року позов було передано за підсудністю до Деснянського районного суду м.Києва.

13.10.2025 року на адресу суду надійшли матеріали справи.

21.10.2025 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями вказаний позов було передано судді Скрипці О.І.

Під час вивчення матеріалів позовної заяви було встановлено, що слід відмовити у відкритті провадження за даним позовом, з наступних підстав.

Так, звертаючись до суду із даним позовом, позивачі мотивують свої вимоги тим, що у межах судового провадження № 754/11988/24 (Деснянський районний суд м.Києва, суддя Галась І.А.) щодо визначення місця проживання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , між нею, офіційною дружиною ОСОБА_2 - військовослужбовця, який проходить службу в Мукачево, та відповідачем ОСОБА_3 , який є її колишнім чоловіком, адвокатом Матківським Т.О, який представляв інтереси відповідача ОСОБА_3 , було подано 29.07.2025 року письмову заяву про зловживання процесуальними правами та застосування до ОСОБА_1 заходів процесуального примусу через електрониий суд, підписане його представником - адвокатом Матківським Т.О. У зазначеному документі міститься ряд неправдивих, принизливих та образливих тверджень, які не ґрунтуються на фактах, є маніпулятивними та завдають їм (позивачам) моральної шкоди. До цієї заяви від 29.07.2024 року було долучено аудіозапис телефонної розмови ОСОБА_2 з ОСОБА_3 , який, імовірно, зробив ОСОБА_3 , і передав його адвокату Матківському Т.О., без її відома та згоди. Такими діями, на думку позивачів, адвокат Матківський Т.О. та ОСОБА_3 вчинили дії, які порушують наші права на честь, гідність, повагу до приватного життя та завдають моральної шкоди.

Посилаючись на викладене, позивачі просять суд зобов`язати відповідачів спростувати поширену недостовірну інформацію у суді.

Відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

У національному законодавстві право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань підлягає реалізації з урахуванням обов`язку не поширювати недостовірну і таку, що ганьбить гідність, честь чи ділову репутацію іншої особи, інформацію.

Відповідно до статті 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Конституція України визначає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та що кожен має право на повагу до його гідності (статті 3, 28).

Згідно зі статтею 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Частиною першою статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Такий правовий висновок зроблений у постанові Верховного Суду від 30 березня 2020 року у справі № 523/9870/18-ц (провадження № 61-20095св19).

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункт 46 рішення ЄСПЛ від 08 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії»).

Згідно з частинами четвертою, сьомою статті 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

У порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів, атестаційних комісій, рішеннях про накладення на особу дисциплінарного стягнення, для яких законом установлено інший порядок оскарження.

Такий правовий висновок зазначений у постановах Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 757/4403/16-ц (провадження № 61-19243св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 332/293/17 (провадження № 61-40369св18).

Інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред`явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом.

Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16 серпня 2019 року у справі № 464/4433/15-ц (провадження № 61-26281св18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі №333/6816/17 (провадження № 14-87цс20) зазначено, що «ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи)».

Так, згідно даних ЄДРСР, у провадженні суду перебуває цивільна справа №754/11988/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , 3-тя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , 3-тя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей та способу участі у вихованні, яка перебуває на стадії судового розгляду по суті.

Позивачами заявлено вимоги про захист честі, гідності та ділової репутації шляхом спростування інформації, викладеної у клопотанні представника відповідача - адвоката Матківського Т.О. від 29.07.2025 року.

Відповідно до вказаного клопотання, представник відповідача просив визнати дії ОСОБА_1 щодо подання надмірної кількості не обгрунтованих заяв та клопотань, в тому числі три з яких є автентичними за змістом, використання образливих вигаданих тверджень та висловлювань у них в бік інших учасників справи, що за своєю природою не відповідають дійсності, вводять суд в оману такими що спричиняють шкоду інтересам правосуддя та інтересам учасників справи, а в сукупності такі дії - зловживанням процесуальними правами.

Суд зауважує, що подання клопотань і під час розгляду цивільної справи №754/11988/24 є процесуальною дією учасника вказаної справи, яка стосується підстав і предмета позову, а також має певний порядок розгляду, встановлений ЦПК України, в тому числі і щодо обґрунтованості та наявності відповідних доказів. Розгляд вказаної справи триває, клопотання відповідача на даний час у встановленому законом порядку судом не вирішено.

Слід зазначити, що заявлення клопотань, наведення аргументів і надання доказів, яким суд має надавати оцінку при судовому розгляді та ухваленні рішення у справі №754/11988/24, не може бути предметом окремого позову про спростування недостовірної інформації, оскільки ці обставини мають спростовуватись саме у тій справі, в якій ці клопотання/пояснення/докази надавались.

З урахуванням наведених норм та фактичних обставин, предмету та підстав позову, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги не можуть бути розглянуті судом в порядку цивільного судочинства в межах окремої цивільної справи .

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що слід відмовити у відкритті провадження у даній справі, так як вказані позовні вимоги не підлягають розгляду судами, а позовна вимога про стягнення моральної шкоди є похідною від вимог про захист честі, гідності та ділової репутації.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 186, 270, 272, 353, 447 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

У відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до адвоката Матківського Тараса Олеговича, ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: