КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА

Справа № 488/3669/25
Провадження № 2/488/2035/25
РІШЕННЯ

Іменем України

15.10.2025 року м. Миколаїв

Суддя Корабельного районного суду міста Миколаєва Чернявська Я.А., розглянувши цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Орловського Михайла Андрійовича, звернулась до Корабельного районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідача Миколаївської міської ради, в якому просила суд визнати за нею право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку літ.А, загальною площею 74,4 кв.м., побудованого у 1957 році; літньої кухні літ. К, загальною площею 22,7 кв.м., побудованої у 1983 році; душу літ. Н, загальною площею 0,9 кв.м., побудованого у 1977 році; навісу літ. О, загальною площею 7,4 кв.м., побудованого у 1987 році; підвалу літ. Гпд, загальною площею 3,0 кв.м., побудованого у 1957 році; вбиральні літ. П, загальною площею 0,9 кв.м., огорожі №1.3.4, будівлі №2, за набувальною давністю.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач по справі, якою є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1988 року проживає в будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В ньому вона зареєстрована з 15.04.1988, що підтверджується копією її паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 27.04.1999 Корабельним РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області.

За вказаною вище адресою ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_2 , яка є рідною матір`ю позивача, відповідно до посвідки про народження серії НОМЕР_2 від 17.07.1946 року.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.08.1993 року, на підставі заповіту, посвідченого П`ятою Миколаївською державною нотаріальною конторою 27.06.1991 року, спадкоємцями зазначеного у заповіті майна ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 є її доньки - ОСОБА_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 та ОСОБА_3 , що проживала за адресою: АДРЕСА_2 на все спадкове майно, через відмову на їх користь інших спадкоємців.

Спадкове майно, на яке видано свідоцтво про право на спадщину, складається із цілого житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , належне спадкодавцю на підставі договору про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва житлового будинку.

Вказав, що відповідно до технічного паспорту на житловий будинок від 09.06.1993 року, виданого Миколаївським обласним бюро технічної інвентаризації, власниками житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у частці 1/2 є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Крім цього, відповідно до зазначеного технічного паспорту на житловий будинок, на території земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , розміщені: житловий будинок літ.А, загальною площею 74,4 кв.м., побудований у 1957 році; літня кухня літ. К, загальною площею 22,7 кв.м., побудована у 1983 році; душ літ. Н, загальною площею 0,9 кв.м., побудований у 1977 році; навіс літ. О, загальною площею 7,4 кв.м., побудований у 1987 році; підвал літ. Гпд, загальною площею 3,0 кв.м., побудований у 1957 році; вбиральня літ. П, загальною площею 0,9 кв.м., огорожа №1.3.4, будівлі №2.

Згідно з реєстраційним посвідченням до документу про право приватної власності від 12.08.1993 року, виданим Миколаївським обласним бюро технічної інвентаризації, житловий будинок, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності у частці 1/2 ОСОБА_3 .

Також, відповідно до реєстраційного посвідчення до документу про право приватної власності від 12.08.1993 року, виданого Миколаївським обласним бюро технічної інвентаризації, житловий будинок, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності у частці 1/2 ОСОБА_1 .

Зазначив, що прийнявши спадщину, сестра ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , виїхала на постійне місце проживання за кордон до м. Володимир російської федерації, де померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_3 серії НОМЕР_3 , виданого міським РАЦС м. Володимир, російська федерація.

Відповідно до відповіді на запит №2-5659 від 30.07.2025року КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації», згідно паперових носіїв інвентаризаційної справи КП «ММБТІ» станом на 28.12.2012 року за адресою: АДРЕСА_3 , право власності зареєстровано за: ОСОБА_1 - 1/2 та ОСОБА_3 ,1/2 на підставі свідоцтва про право на спадщину /2- 2964/02.08.1993/П`ята Миколаївська державна нотаріальна контора Миколаївської області, зареєстровано в КП «ММБТІ» від 17.08.1993 року за №8851.

Після смерті ОСОБА_3 ОСОБА_1 продовжувала проживати та на даний час проживає у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 більше 25 років.

За час її самостійного проживання, ОСОБА_1 , вчасно оплачувала всі комунальні послуги, нею були проведені ремонтні роботи в будинку та облаштування ділянки на території володіння.

Таким чином, ОСОБА_1 , відкрито, добросовісно та безперервно володіє будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 несе тягар його утримання в повному обсязі.

На підстав зазначеного позивач вважає, що у неї є законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, тому звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 28.08.2025 року відкрито загальне позовне провадження у даній цивільній справі, призначено підготовче судове засідання, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Сторони, у судове засідання, призначене на 15.10.2025 року, не з`явилися.

15.10.2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника позивача ОСОБА_4 , надійшла заява про розгляд справи у його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив про їх задоволення.

Представник відповідача Миколаївської міської ради, Авраменко Т.М., надала до суду відзив на позов, у якому категорично заперечувала проти задоволення вимог позивача про визнання права власності за набувальною давністю. У відзиві зазначено, що добросовісним вважається володіння майном лише за умови, якщо особа не знала і не могла знати про відсутність у неї прав на нього. Позов не може бути задоволений, оскільки позивач достеменно знав, що частина спірного майна належала її сестрі ОСОБА_3 , а після прийняття спадщини сестра виїхала за кордон та померла, при цьому право власності на будинок залишалося зареєстрованим за обома спадкоємцями. У відзиві підкреслюється, що право власності за набувальною давністю можливе лише на майно, яке не має власника, власник якого невідомий або відмовився від права на майно, за умови відкритого, добросовісного та безперервного володіння протягом встановленого законом строку. Володіння без правової підстави, як у цьому випадку, не дає підстав для набуття права власності. Представник відповідача просила розгляд справи проводити без її участі та відмовити у задоволенні позову.

12.09.2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника позивача - адвоката Орловського М.А., до суду надійшла відповідь на відзив, у якій він висловив заперечення проти відзиву, наданого Миколаївською міською радою. У відповіді на відзив зазначено, що відзив подано з порушенням встановленого судом процесуального строку, оскільки останній день подання відзиву припадав на 15.09.2025 року, а фактично відзив надійшов до суду 16.09.2025 року (отриманий сторонами 17.09.2025 року). Представник позивача підкреслив, що Миколаївська міська рада не вказала поважних причин для пропуску строку, що відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України виключає можливість врахування такого відзиву при розгляді справи. У зв`язку з цим, представник позивача просить суд не брати до уваги наданий відзив та здійснювати розгляд позову виключно на підставі наявних у справі матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали та обставини справи, письмові докази, взявши до уваги заяви сторін по справі прийшов до наступного.

Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 15.04.1988 року зареєстрована та проживає в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується наданою до суду копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 27.04.1999 року Корабельним РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області.

За вказаною адресою разом із ОСОБА_1 проживала її мати ОСОБА_2 , що підтверджується посвідкою про народження позивача серії НОМЕР_2 від 17.07.1946 року.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.08.1993 року, на підставі заповіту, посвідченого П`ятою Миколаївською державною нотаріальною конторою 27.06.1991 року, спадкоємцями зазначеного у заповіті майна ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 є її доньки - ОСОБА_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 та ОСОБА_3 , що проживала за адресою: АДРЕСА_2 на все спадкове майно, через відмову на їх користь інших спадкоємців.

Спадкове майно, на яке видано свідоцтво про право на спадщину, складається із цілого житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , належне спадкодавцю на підставі договору про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва житлового будинку.

Згідно з технічним паспортом на житловий будинок від 09.06.1993 року, виданим Миколаївським обласним бюро технічної інвентаризації, власниками будинку у частках 1/2 є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Відповідно до зазначеного технічного паспорту, на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 розташовані: житловий будинок літ. А 74,4 кв.м., літня кухня літ. К 22,7 кв.м., душ літ. Н 0,9 кв.м., навіс літ. О 7,4 кв.м., підвал літ. Гпд 3,0 кв.м., вбиральня літ. П 0,9 кв.м., огорожа №1.3.4 та будівлі №2.

Відповідно до реєстраційних посвідчень Миколаївського обласного бюро технічної інвентаризації від 12.08.1993 року, житловий будинок за вказаною адресою належить на праві приватної власності у частках 1/2 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Після прийняття спадщини ОСОБА_3 , виїхала на постійне місце проживання за кордон до м. Володимир російської федерації, де померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_3 серії НОМЕР_3 , виданого міським РАЦС м. Володимир, російська федерація.

Відповідно до відповіді на запит №2-5659 від 30.07.2025 року КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації», станом на 28.12.2012 року за адресою: АДРЕСА_1 , право власності зареєстровано за ОСОБА_1 1/2 та ОСОБА_3 1/2 на підставі свідоцтва про право на спадщину /2-2964/02.08.1993, зареєстрованого в КП «ММБТІ» від 17.08.1993 року за №8851.

В позові позивач посилається на те, що після смерті ОСОБА_3 вона продовжувала проживати та на даний час проживає у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 ,за час її самостійного проживання вчасно оплачувала всі комунальні послуги, проводила ремонтні роботи в будинку та облаштування ділянки на території володіння. Позивач вважала, що відкрито, добросовісно та безперервно володіє будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 несе тягар його утримання в повному обсязі.

Добросовісним вважається володіння майном, якщо особа не знала і не могла знати про відсутність у неї прав на нього. Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України)

За набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позивачем до суду не надано доказів протилежного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач достеменно знав, що частина спірного майна належала її сестрі ОСОБА_3 , що виключає можливість добросовісного володіння чужим майном, що є обов`язковою умовою для застосування набувальної давності.

З матеріалів справи також видно, що сестра позивача прийняла спадщину, виїхала за кордон і померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а право власності на будинок за адресою АДРЕСА_1 залишалося зареєстрованим за обома спадкоємцями ( ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ), що підтверджується документами КП «ММБТІ». Це свідчить про те, що позивач усвідомлював належність майна сестрі, і спростовує можливість набуття права власності на підставі добросовісного володіння.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном

(стаття 317 ЦК України).

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Дійсно, частинами 1, 3 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності.

Згідно, роз`яснень, викладених у п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Позивачка достеменно знала, що власницею 1/2 частини спірного майна є її сестра ОСОБА_3 . Така поведінка свідчить про чітке усвідомлення того, що майно належить сестрі, і спростовує твердження позивачки про можливість набуття права власності на підставі добросовісного володіння.

На підставі зазначеного суд приходе до висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до Постанови КЦС ВС від 30.09.2022 року за № 761/38266/14, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть, у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулося у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явилися всі учасники такої справи.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) зазначено: «… у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення».

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 263-266, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення суду в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Повне найменування сторін по справі:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач Миколаївська міська рада (, адреса: 54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20)

Повний текст судового рішення складено 29.10.2025 року.

Суддя Я.А. Чернявська