ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

24 жовтня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 729/1981/24

Головуючий у першій інстанції Кузюра В. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1452/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Мамонової О.Є.,

суддів Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 09 червня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (далі АТ «ПУМБ», Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з останньої заборгованості за кредитним договором в сумі 71 432,71 грн та витрат по сплаті судового збору у сумі 2 422,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 28.02.2020 сторони уклали кредитний договір №001, за яким ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 30 800,00 грн, а 18.07.2020 кредитний договір №301, за яким відповідач отримала кредит в розмірі 40 000,00 грн.

Підписавши заяви на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування відповідач повністю та безумовно прийняла позицію банку та погодилася з тим, що зобов`язується сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості.

Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконувала кредитні зобов`язання належним чином, у зв`язку з чим, станом на 09.09.2024 виникла заборгованість у сумі 71 432,71 грн, яка складається:

- з суми боргу за кредитним договором від 28.02.2020 №001 в розмірі 36 672,49 грн з яких: 17 112,17 грн заборгованість за кредитом, 4,75 грн заборгованості за відсотками, 19 555,57 грн заборгованість за комісією;

- з суми боргу за кредитним договором від 18.07.2020 №301 в розмірі 34 760,22 грн з яких: 19 940,57 грн заборгованість за кредитом, 5,17 грн заборгованості за відсотками, 14 814,48 грн заборгованість за комісією.

Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 09.06.2025 позовні вимоги АТ «ПУМБ» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованість у розмірі 71 432,71 грн та судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення районного суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на його невмотивованість, необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, суд першої інстанції не надав правової оцінки факту відсутності у матеріалах справи доказів видачі кредитних коштів, первинних бухгалтерських документів, зокрема копії меморіальних ордерів, заяв на видачу готівки, платіжних доручень тощо.

ОСОБА_1 стверджує, що розрахунок заборгованості за кредитним договором, на який посилається позивач, містить лише загальну вартість несплаченого кредиту та відсотки, без зазначення детального розрахунку, який включав би суми щомісячного платежу, суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків.

Указує, що виписка, приєднана позивачем до матеріалів справи, не підписана працівником банку, не містить печатки банку та з неї не можна встановити, по якому договору вона видана.

Наголошує на тому, що позивачем неправомірно нараховано комісію за користування кредитом, вказаний платіж є платою за послугу банку, вимагати який, з урахуванням положень ст. 11, 12 ЗУ «Про споживче кредитування» та ч. 3 ст. 55 ЗУ «Про банки та банківську діяльність», заборонено.

Зазначає, що кредитний договір містить декілька варіантів строку його дії та розмірів процентної ставки, а публічна пропозиція, надана позивачем, не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити зміни в його умови. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та порядок здійснення банком комплексного банківського обслуговування, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитним лімітом, неустойки за несвоєчасне погашення кредиту, надана банком публічна пропозиція на укладення договору не може розцінюватись, як належний доказ, що узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позовні вимоги АТ «ПУМБ» суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 порушені зобов`язання з повернення кредитних коштів, що встановлені умовами кредитних договорів, станом на 09.09.2024 за нею обліковується прострочена заборгованість у загальному розмірі 71 432,71 грн, розмір якої підтверджений наданим до суду розрахунком, який здійснено відповідно до умов договорів та не спростовано відповідачем.

Однак повністю погодитись з таким висновком районного суду апеляційний суд не може, зважаючи на наступне.

Судом у справі встановлено, що 28.02.2020 сторони уклали договір споживчого кредиту у вигляді заяви №001 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а. с. 15), відповідно до якого ОСОБА_1 був наданий споживчий кредит в розмірі 30 800,00 грн (п. 2) на споживчі цілі строком на 36 місяців (п.3).

У тексті заяви зазначено особисті данні відповідачки, а також підписанням цієї заяви ОСОБА_1 беззастережно підтвердила, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування (далі ДКБО) фізичних осіб, розміщені на сайті АТ «ПУМБ» в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийняття ДКБО послуг, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у банку), а при обранні послуги з укладення договору страхування, підписання заяви підтверджує свою згоду на укладення договору страхування на зазначених умовах.

Відповідно до умов договору споживчого кредиту (без послуги страхування) розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості складає 3,99% (п. 4), розмір процентної ставки 0,01 % річних (п. 5), спосіб надання споживчого кредиту на загальні споживчі цілі банківський переказ на рахунок НОМЕР_1 в АТ «ПУМБ», код отримувача , отримувач ОСОБА_1 (п. 7), найменування кредитного продукту кредит на загальні цілі GP X-sell ВСЕЯСНО (36) банківський переказ (п. 8). Платіжний період, визначений у договорі, з 28.02.2020 по 28.02.2023 згідно з графіком. Сума платежу за розрахунковий період складає 2 084,61 грн та 2 084,33 грн (останній платіж), комісія за обслуговування кредитної заборгованості 1 228,92 грн щомісяця.

ОСОБА_1 отримала від банку примірник заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування №001 від 28.02.2020, що підтверджено її підписом.

Також відповідачкою власноручним підписом підписано Паспорт споживчого кредиту (а. с. 16).

Згідно з копією платіжної інструкції №TR.41267398.79865.8810 від 28.02.2020 на рахунок ОСОБА_1 перераховано кредитні кошти по договору №001 у сумі 30 800,00 грн (а. с. 44-а).

18.07.2020 між ОСОБА_1 та Банком укладено договір споживчого кредиту у вигляді заяви №301 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а. с. 13), відповідно до якого ОСОБА_1 був наданий кредит в розмірі 40 000,00 грн (п. 2) на споживчі цілі строком на 24 місяці (п.3).

Відповідно до умов цього договору розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості складає 2,99% (п. 4), розмір процентної ставки 0,01% річних (п. 5), спосіб надання споживчого кредиту на загальні споживчі цілі банківський переказ на рахунок НОМЕР_1 в АТ «ПУМБ», код отримувача , отримувач ОСОБА_1 (п. 7), найменування кредитного продукту кредит на загальні цілі GP X-sell ВСЕЯСНО (24) банківський переказ (п. 8). Платіжний період, визначений у договорі, з 18.07.2020 по 18.07.2022 згідно з графіком. Сума платежу за розрахунковий період складає 2 862,84 грн та 2 862,73 грн (останній платіж), комісія за обслуговування кредитної заборгованості 1 196,00 грн щомісяця.

Крім згаданих у кредитному договорі від 28.02.2020 №001 умов ОСОБА_1 також просила перевипустити її карту до пакету «Кредит Плюс» до рахунку НОМЕР_1 у гривні у відповідності з умовами ДКБО та тарифами Банку, що є невід`ємною частиною ДКБО. Підписанням цієї заяви підтвердила, що нею отримана у непошкодженому стані платіжна карта № НОМЕР_2 і ПІН, а також що з правилами користування платіжною карткою ознайомлена та зобов`язується їх дотримуватись.

ОСОБА_1 власноручним підписом підписано Паспорт споживчого кредиту (а. с. 14).

Згідно з копією платіжної інструкції №TR.43138193.59331.8810 від 20.07.2020 на рахунок ОСОБА_1 перераховано кредитні кошти по договору №301 у сумі 40 000,00 грн (а. с. 45).

До позову банком додано Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (нова редакція діє з 12.06.2019), затверджена рішенням Правління Банку протокол №760 від 11.06.2019, яка не містить підпису відповідачки (а.с. 26-37).

09.09.2024 АТ «Перший український міжнародний банк» направив ОСОБА_1 письмову вимогу (повідомлення) про погашення протягом 30 днів з моменту отримання цього листа заборгованості за кредитними договорами №001 та №301, яка станом на 09.09.2024 склала 71 432,71 грн (а. с. 38-39, 40-41).

На підтвердження заборгованості Банком до позовної заяви додано:

- розрахунок заборгованості за договором №001 від 28.02.2020, за яким станом на 09.09.2024 її розмір становить 36 672,49 грн (а. с. 46-48), з яких:

17 112,17 грн заборгованість по сумі кредиту;

4,75 грн заборгованість по процентам;

19 555,57 грн заборгованість по комісії;

- розрахунок заборгованості за договором №301 від 18.07.2020, за яким станом на 09.09.2024 її розмір становить 34 760,22 грн (а. с. 49-51), з яких:

19 940,57 грн заборгованість по сумі кредиту;

5,17 грн заборгованість по процентам;

14 814,48 грн заборгованість по комісії.

З виписок за згаданими кредитними договорами вбачається, що кредитні кошти зараховані на рахунок відповідачки та нею на погашення заборгованості сплачено кошти по кредитному договору №001 від 28.02.2020 у загальній сумі 29 217,60 грн (а.с. 52-58а) та по кредитному договору №301 від 18.07.2020 у загальній сумі 33 100,00 грн (арк. 59-64), які Банком зараховувались на погашення тіла кредиту, відсотків та комісії.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У ст. 10 ЦПК визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Статтею 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди ( ч. 1 ст. 638 ЦК України).

У частині 1 статті 526 ЦК України вказано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Статтею 634 цього Кодексу передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, кредитні договори №001 від 28.02.2020 та №301 від 18.07.2020 містять основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, в них зазначено суму кредиту, дату видачі, строк кредитування, розмір процентів, умови кредитування. Їх підписано ОСОБА_1 у день укладення договорів.

За вказаних обставин, колегія суддів уважає встановленим факт укладення між ОСОБА_1 та АТ «Перший український міжнародний банк» кредитних договорів №001 від 28.02.2020 та №301 від 18.07.2020.

Відповідно до пунктів 1, 2 розділу І Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, це положення розроблене відповідно до Законів України «Про Національний банк України», «Про банки і банківську діяльність», «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та основних принципів міжнародних стандартів фінансової звітності. Це Положення встановлює основні вимоги щодо бухгалтерського обліку та бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України. Підпунктом 14 пункту 3 цього розділу визначено, що первинний документ це документ, який містить відомості про операцію.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, на яку посилається відповідач, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Отже, копії платіжних інструкцій №TR.41267398.79865.8810 від 28.02.2020 та №TR.43138193.59331.8810 від 20.07.2020 про перерахування кредитних коштів на рахунок ОСОБА_1 , містять обов`язкові реквізити первинних бухгалтерських документів в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» і є належними та допустимим доказами в розумінні ст. 77-78 ЦПК України, тож доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.

Посилання ОСОБА_1 на п.п. 4.1,4.2, 4.8, 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління НБУ №254 від 18.06.2003, апеляційним судом відхиляються, оскільки Положення втратило чинність 07.07.2018, тобто до укладення кредитних договорів, які є предметом судового розгляду.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», п. 62, 63 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75, виписка з банківського рахунку є первинним документом, що підтверджує здійснені по банківському рахунку операції. Верховний Суд у постанові від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц наголосив, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки по картковим рахункам можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Такі висновки викладені Верховним Судом у постановах: від 22.11.2023 у справі № 619/1384/21, від 17.12.2020 у справі № 278/2177/15, від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14, від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18.

Таким чином, саме виписка по рахунку є належним і допустимими доказом, що підтверджує виконання позивачем умов кредитного договору щодо надання в користування кредитних коштів та користування позивачем кредитними коштами.

Матеріали справи містять виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 в АТ «Перший український міжнародний банк», відповідно до яких 28.02.2020 на рахунок відповідача надійшло 30 800,00 грн, призначення платежу - надання кредитних коштів згідно з кредитним договором №001 від 28.02.2020, а 18.07.2020 40 000,00 грн, призначення - надання кредитних коштів згідно з кредитним договором №301 від 18.07.2020.

З указаних виписок також вбачається, що ОСОБА_1 здійснювались платежі по кредитному договору №001 від 28.02.2020 у загальній сумі 29 217,60 грн (а. с. 52-58а) та по кредитному договору №301 від 18.07.2020 у загальній сумі 33 100,00 грн (арк. 59-64), які Банком зараховувались на погашення тіла кредиту, відсотків та комісії.

Отже, з виписок за згаданими кредитними договорами вбачається, що кредитні кошти зараховані на рахунок відповідачки та нею на погашення заборгованості сплачувались кошти.

Згідно з пунктом 22 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09.04.1985 року на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі № 1-12/2013 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 зазначив, що з огляду на приписи частини 4 статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

У частині другій статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» вказано, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №496/3134/19.

У разі, якщо у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 31.08.2022 у справі №202/5330/19).

Згідно з п. 5.7.3 публічної пропозиції AT «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, комісія за обслуговування кредитної заборгованості за споживчим кредитом встановлюється за послуги Банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредит), розрахунково-касове обслуговування щодо споживчого кредит), надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості сплачується щомісячно в термін сплати процентів за користування споживчим кредитом за відповідний розрахунковий період у розмірі, вказаному у заяві на приєднання до договору, від початкової (наданої) суми споживчого кредиту (база розрахунку комісії). Комісія за обслуговування кредитної заборгованості за наданим споживчим кредитом розраховується за повний місяць у якому відбувається повернення заборгованості. Під повним місяцем, у цій частині 5 Розділу II цього договору, розуміється період, який визначається від попереднього до наступного терміну (дати) платежу згідно з графіком платежів.

Однак, банк не надав належних та допустимих доказів того, що саме з цією редакцією публічної пропозиції AT «ПУМБ» була ознайомлена ОСОБА_1 та що вона погодилася з нею, відтак відсутні підстави вважати, що сторони договору належним чином обумовили та визначили умови та порядок сплати комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

У пункті 4 договору споживчого кредиту №001 від 28.02.2020 визначено, що розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості складає 3,99%. Необхідність внесення плати (комісії) за обслуговування кредиту передбачена в розділі «Графік платежів». Розмір такої комісії становить 1 228,92 грн щомісяця.

Також пунктом 4 договору споживчого кредиту №301 від 18.07.2020 визначено розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99%, що згідно з графіком платежів становить 1 196,00 грн щомісяця.

Однак, у заявах на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту, отже положення пунктів 4 заяви №001 від 28.02.2020 та заяви №301 від 18.07.2020 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Таких же висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06.11.2023 у справі №204/224/21 щодо подібних правовідносин.

У пунктах 74, 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/3156/17 сформульовано висновки про те, що такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Отже, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона, за загальним правилом, може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину.

Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги і заперечення й вирішити спір по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (п. 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18, п. 6.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, п. 33.4.-33.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.07.2022 у справі №496/3134/19).

У зв`язку з викладеним, відсутні підстави для стягнення нарахованої позивачем у даній справі заборгованості по комісії за обслуговування кредитної заборгованості на суму 19 555,57 грн по кредитному договору №001 від 28.02.2020 та на суму 14 814,48 грн по кредитному договору №301 від 18.07.2020, доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу.

За відсутності доказів щодо наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем, вчинення банком додаткових дій з обслуговування кредитної заборгованості, вказану суму коштів слід урахувати при визначенні розміру сплаченої кредитної заборгованості і відповідно зменшити зазначену у розрахунку позивача суму заборгованості з 71 432,71 грн до 8 492,32 грн (1 587,15 грн + 6 905,17 грн), виходячи з розрахунку:

- за кредитним договором №001 від 28.02.2020 до 1 587,15 грн (30 800,00 грн (сума кредиту) + 4,75 грн (проценти) 29 217,60 грн (сплачені кошти на погашення заборгованості);

- за кредитним договором №301 від 18.07.2020 до 6 905,17 грн (40 000,00 грн (сума кредиту) + 5,17 грн (проценти) 33 100,00 грн (сплачені кошти на погашення заборгованості).

Не заслуговують на увагу посилання відповідача на зазначення у кредитному договорі декількох варіантів строку його дії та розмірів процентної ставки, оскільки такі ні у кредитному договорі №001 від 28.02.2020, ні у кредитному договорі №301 від 18.07.2020 не зазначені.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга банку підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні шляхом зменшення стягнутої з АТ «ПУМБ» на користь ОСОБА_1 заборгованості з 71 432,71 грн до 8 492,32 грн, а в іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 Кодексу).

Позивачем заявлено позов про стягнення 71 432,71 грн боргу, а судом апеляційної інстанції стягнуто 8 492,32 грн, що становить 11,89% від задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено на 11,89%, АТ «ПУМБ» підлягає відшкодуванню сплачений ним судовий збір за подання позову до суду першої інстанції в розмірі 288,02 грн (2 422,40 грн (а.с. 1) х 11,89%), відтак рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» судового збору підлягає зміні шляхом зменшення стягнутої суми судового збору з 2 422,40 грн до 288,02 грн.

У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги на суму 8 492,32 грн, що становить 88,11% (100% - 11,89%) від оскаржуваної суми 71 432,71 грн, з АТ «ПУМБ» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 3 201,56 грн (3 633,60 грн (а. с. 143) х 88,11%) судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 375, 376 ч. 1 п. 3, 4, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 09 червня 2025 року в частині визначених до стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» суми заборгованості за кредитом та суми судового збору - змінити, зменшивши суму заборгованості з 71 432,71 грн до 8 492,32 грн, а суму судового збору з 2 422,40 грн до 288,02 грн.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 3 201,56 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Позивач: Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» - , місцезнаходження юридичної особи: м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4.

Відповідач: ОСОБА_1 - РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Головуюч О.Є. Мамонова

Судді: Н.В. Висоцька

Н.В. Шитченко