Справа №: 398/4150/20
провадження №: 2/398/29/25
УХВАЛА

Іменем України

"27" жовтня 2025 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Авраменка О.В.,

з участю секретаря судового засідання Міщенко С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Олександрії в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в якому позивач просить поділити між нею та відповідачем спільне майно подружжя, та визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , без виділу її в натурі.

Ухвалою суду від 30.10.2024 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

Учасники справи, належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання, призначене на 27.10.2025 року, не з`явилися.

27.10.2025 року через систему «Електронний суд» представник позивача ОСОБА_1 адвокат Пороло М.М. подав до суду заяву про відмову від позову, в якій також зазначив, що наслідки відмови від позову та закриття провадження у справі, йому та позивачу відомі та зрозумілі. Крім того, просив розглянути цю заяву без його участі та участі позивача.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Гулян Я.В. подала заяву, в якій вона просила розгляд справи проводити без її участі та участі відповідача. Зазначила, що не заперечує проти задоволення заяви представника позивача про відмову від позову. Крім того, на підставі ч. 5 ст. 142 ЦПК України, просила вирішити питання щодо розподілу судових витрат та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн.

Підстав для відкладення розгляду справи, визначених ст. ст. 223 та 240 ЦПК України, судом не встановлено.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить таких висновків.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. В разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Пунктом 4 частини 1 статті 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Оскільки відмова від позову є правом позивача, при цьому відмова від позову не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, то суд приходить до висновку про можливість прийняття відмови від позову та як наслідок закриття провадження у справі.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору (ч. 2 ст. 256 ЦПК України).

Щодо судових витрат суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 255 ЦПК України передбачено, що постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

У разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача (ч. 5 ст. 142 ЦПК України).

Отже, при застосуванні ч. 5 ст. 142 ЦПК України судом має бути встановлена наявність/відсутність саме необґрунтованих дій позивача. Такі критерії встановлюються судом у кожній справі відповідно до встановлених обставин. Тобто, стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи (зокрема витрат на професійну правничу допомогу), у разі закриття провадження у справі, можливе лише у випадку доведення стороною та встановлення судом необґрунтованості дій позивача, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно, пред`явивши позов; чи систематично протидіяв правильному вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Близька за змістом позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі №922/3787/17, від 09.07.2019 у справі №922/592/17, від 24.03.2021 у справі №922/2157/20, від 21.01.2020 у справі №922/3422/18, від 26.04.2021 у справі №910/12099/17, від 19.04.2021 у справі №924/804/20.

Разом з тим, Верховний Суд акцентує, що поняття «необґрунтованість дій позивача» не є тотожнім таким поняттям як «зловживання правом», «неправомірність дій» або ж «встановлення того, що спір виник внаслідок необґрунтованих дій позивача» (така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 01.12.2022 у справі №922/2017/17).

Відповідно до положень статей 2, 4, 13, 142, 206 ЦПК України право на звернення до суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується, і ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у суді.

Відмова від позову за заявою позивача є практичною реалізацією принципу диспозитивності цивільного судочинства, адже саме учаснику справи належить право розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Тобто, сам по собі факт подання заяви/клопотання про залишення позову без розгляду, чи то відмову від позову у справі не підтверджує ані відсутність спору позивача з відповідачем, ані відсутність предмета спору, ані свідоме порушення позивачем охоронюваних законом прав та інтересів відповідача та не свідчить про наявність безумовних підстав для компенсації судових витрат відповідачу.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.03.2024 у справі №905/1840/21.

Суд, вирішуючи клопотання представника відповідача щодо відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн, виходить з того, що подання позову у цій справі не може беззаперечно свідчити про необґрунтованість дій позивача та пред`явлення ним завідомо необґрунтованого позову чи зловживання процесуальними правами, адже доступ до суду є правом особи, гарантованим державою. При цьому, надане законом право, зокрема на відмову від позову, не може автоматично свідчити про необґрунтованість дій позивача щодо пред`явлення позову до відповідача про поділ спільного майна подружжя.

Також, в ході судового розгляду цієї справи судом не встановлено, що позивач від моменту звернення до суду із позовною заявою до закриття провадження у справі відносно відповідача діяв недобросовісно, зловживав процесуальними правами, протидіяв вирішенню спору, чи мав на меті ущемлення прав та інтересів відповідача.

Так само, як і не встановлено обставин доведення відповідачем та його представником необґрунтованості дій позивача, які призвели до закриття провадження у справі, якими не надано суду відповідних доказів на підтвердження таких дій позивача чи свідчень зловживання ним своїми процесуальними правами при поданні заяви про відмову від позову відносно відповідача.

Обов`язком сторін у цивільному процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 81ЦПК України).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні заяви представника відповідача про розподіл судових витрат та стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 49, ч. 5 ст. 142, ч. ч. 1, 3 ст. 206, п. 4 ч. 1 ст. 255, ст. 260 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Прийняти відмову від позову представника позивача ОСОБА_1 адвоката Пороло Миколи Миколайовича.

Закрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Відмовити у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Гулян Яніни Вікторівни про розподіл судових витрат та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя О.В.Авраменко