"20" жовтня 2025 р. Справа № 363/3312/25
20 жовтня 2025 року м. Вишгород
Вишгородський районний суд Київської області у складі головуючого судді Шубочкіної Т.В., за участю секретаря судового засідання Воронюк А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа СТВ "УРОЖАЙ-2", про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення,-
Ухвалою судді від 02 липня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання.
У судове засідання сторона позивача не з`явилася, повідомлялась про розгляд справи у передбаченому законом порядку.
Відповідач у судове засідання до суду не з`явився, повідомлявся про розгляд справи у передбаченому законом порядку.
Третя особа у судове засідання до суду не з`явилась, повідомлялась про розгляд справи у передбаченому законом порядку.
Суд ухвалив здійснити заочний розгляд справи на підставі наявних матеріалів, що відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК.
В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
З`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення з наступних підстав.
На зазначеній земельній ділянці знаходиться садовий будинок господарськими приміщеннями, що були побудовані у період з 1995 року по 1999 рік., що підтверджується технічним паспортом на садовий будинок. Право власності позивача на садовий будинок посвідчується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 406142631.
Відповідач ОСОБА_2 30 січня 2025 року надав позивачу ОСОБА_1 зобов`язання, яке виклав власноручно у письмовій формі наступного змісту: « ОСОБА_2 зобов`язуюсь виселитися із садового будинку у термін до першого квітня 2025 року».
Крім того, відповідач ОСОБА_2 має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджено відповіддю від 20.06.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру.
Відповідно до положень ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч.2 ст. 321 Цивільного кодексу України).
Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свободкожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно ст. 116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.
Отже суд дійшов висновку, що з урахуванням того, що відповідач не є власником майна, членом сім`ї власника, а також не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство, то і використовувати таке майно для проживання не має права.
Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 13 жовтня 2020 року по справі № 447/455/17, провадження № 14-64цс20, зробила наступний висновок: «…Підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. …право членів сім`ї власника квартири користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за умови, що така особа є членом сім`ї власника житлового приміщення, власник житлового приміщення надавав згоду на вселення такої особи, як члена сім`ї. Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку. При цьому необхідно звернути увагу, що ЖК УРСР був прийнятий 30 червня 1983 року і він не відображає усіх реалій сьогодення. ЦК України є кодифікованим актом законодавства, який прийнято пізніше у часі, тому темпоральна колізія вирішується саме на користь нормЦК України…».
Разом з тим, варто зазначити, що особа має право користуватися відповідним житлом лише за наявності у неї права приватної власності на таке житло, або за умови набуття статусу члена сім`ї власника відповідного будинку (квартири). Припинення права власності особи на будинок (квартиру) припиняє і похідне право членів її сім`ї на користування цим будинком (квартирою).
Вказане вище твердження узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові по справі №199/3216/16-ц від 21.11.2018 року.
Таким чином, ОСОБА_2 порушує права та законні інтереси ОСОБА_1 як власника, та позбавляє її на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном.
Цей факт разом з іншими зазначеними аргументами, свідчать про необхідність усунення перешкод в користуванні житлом шляхом виселення відповідача з належного позивачу майна, з метою захисту її прав та законних інтересів, та є належним способом захисту порушених прав.
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 41,47 Конституції України, ст. ст.. 319, 321, 379 ЦК України, ст. ст. 10-12, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа СТВ "УРОЖАЙ-2", про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривні 20 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вишгородського районного суду Київської області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт № НОМЕР_3 , РНОКПП - НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Суддя Т.В. Шубочкіна