Справа № 644/ 8591 /23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 року м. Харків

Індустріальний районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого - судді Сітало А.К.,

за участю:

секретаря Трач М.В.,

представників позивача адвокатів: Левицької А.В., Чубенка М.С., Бацюк О.М.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Лисенка А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Харкова в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

У С Т А Н О В И В:

Директор ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» - Мостовенко О.І. звернувся до суду з позовною заявою та просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за кредитним договором № 491006703 від 25.06.2019 року та за кредитним договором № 491007788 від 15.07.2019 року в загальному розмірі 217778,10 грн. та стягнути з відповідача судові витрати.

Ціна позову визначена в розмірі 217 778,10 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 25.06.2019 між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Альфа-Банк» укладено кредитний договір № 491006703 відповідно до умов якого, банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 85265,94 грн., а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 26.06.2021 р. та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 32,00 %. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами кредитного договору.

Крім того, 15.07.2019 між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Альфа-Банк» укладено кредитний договір № 491007788 відповідно до умов якого, банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 94434,67 грн., а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 16.07.2021 р. та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 32,00 %. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами кредитного договору.

17.05.2021 між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Флексіс» укладено Договір факторингу № 2, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило на користь ТОВ «ФК «Флексіс» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у т.ч. і за договорами №49100670 від 25.06.2019 р. та №491007788 від 15.07.2019 р., які укладені між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 .

В подальшому 18.05.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу № 18-05/21, відповідно до умов якого ТОВ «Фінанс компанія «Флексіс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у т.ч. і за договорами №491006703 від 25.06.2019 р. та №491007788 від 15.07.2019 р., які укладені між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 .

У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.23 року, у т.ч. за договорами №49100670 від 25.06.2019 р. та №491007788 від 15.07.2019 р. які укладені між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 .

Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло право вимоги за кредитним договором № 491006703 від 25.06.2019 року та за кредитним договором № 491007788 від 15.07.2019 року.

Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги, відповідач не здійснює плату для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», ні на рахунки попереднього кредитора.

У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, заборгованість позичальника за договором про надання фінансових послуг № 491006703 від 25.06.2019 станом на 19.10.2023 року становить 99507,82 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 64787,74 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 29239,00 грн.; нараховані 3% річних - 1293,97 грн. та інфляційні втрати - 4187,11 грн.

Заборгованість позичальника за договором про надання фінансових послуг № 491007788 від 15.07.2019 року станом на 19.10.2023 року становить 118270,28 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 76091,98 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 35946,88 грн.; нараховані 3% річних - 1394,67 грн. та інфляційні втрати - 4836,75 грн.

Загальний розмір заборгованості позичальника ОСОБА_1 становить 217778,10 грн. яка складається з наступного: заборгованість за кредитом (тіло кредиту) - 140879,72 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 65185,88 грн.; нараховані 3% річних - 2688,64 грн.; інфляційні втрати - 9023,86 грн.

Ухвалою суду від 07.11.2023 відкрито провадження та призначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представником відповідача - адвокатом Лисенком А.О. подано відзив на позовну заяву. В обґрунтування заперечень, які зазначені у відзиві зазначено, що позивачем суду не надано доказів, щодо укладання між АТ Альфа-Банк та ОСОБА_1 договорів, а тому відсутні підстави вважати, що надані суду докази є фактично договором та не доведено наявність між сторонами кредитних правовідносин. Крім того, представник позивача посилається на те, що відповідач в оферті на укладання угоди на надання кредиту № 491006703 від 25.06.2019 просить АТ «Альфа-Банк» надати кредит для повернення заборгованості за кредитним договором № 630880825 від 16.03.2018, відкритий в АТ «Альфа-Банк», розмір - 85265, 94 грн, спосіб передачі переказ коштів на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Альфа-Банк». В акцепті пропозиції на укладання угоди про надання кредиту № , зазначено, що кредит в розмір - 85265, 94 грн. надається відповідачу для повернення заборгованості за кредитним договором № 630880825 від 16.03.2018, спосіб видачі переказ коштів на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Альфа-Банк». В меморіальному ордері № 766114 від 25.07.2019 зазначено отримувач - ОСОБА_1 , рахунок № НОМЕР_2 , призначення платежу перенесення залишків згідно класифікації і оцінки ФА відповідно до МСФЗ 9. Також, представник відповідача посилається на відсутність доказів на підтвердження переходу права вимоги за договором про відступлення прав вимоги. У зв`язку з викладеним вище, представник відповідача просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі з підстав зазначених у відзиві.

У відповіді на відзив представником позивача зазначено, що відповідач не заперечує факт укладання Договорів та отримання кредитних коштів, проте всупереч презумпції правомірності правочину посилається на ненадання належних доказів.

25.06.2019 між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Альфа-Банк» укладено кредитний договір № 491006703 відповідно до умов якого, банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 85265,94 грн., також 15.07.2019 між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Альфа-Банк» укладено кредитний договір № 491007788 відповідно до умов якого, банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 94434,67 грн.

АТ «Альфа-Банк» належним чином виконало свої зобов`язання, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами кредитних договорів, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви.

Позичальником були підписані Графікі платежів до кожної з угод та Паспорт споживчого кредиту до кожної з угод. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за договорами, надавши Позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами Кредитного договору, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви.

До позовної заяви надані меморіальні ордери від 25.06.2019 року та від 16.07.2019 року, які є належними доказами видачі коштів позичальнику ОСОБА_1 за угодами, оскільки дата та сума наданих коштів відповідає інформації з Оферти та Акцепту. ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» надані достатні та допустимі докази щодо укладення договорів та перерахування коштів за ним. Доказів зворотного відповідачем не надано, а тому посилання представника відповідача на недоведеність укладання договорів є безпідставними.

Крім того, відповідачем не було надано ніяких доказів повного виконання зобов`язань, в тому числі доказів невірного нарахування виниклої суми заборгованості по відсоткам, відповідно до умов Договору, в тому числі шляхом проведення та надання власного розрахунку. Право вимоги за кредитними договорами №491006703 від 25.06.2019 та №491007788 від 15.07.2019 укладеними між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» на підставі договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року укладеного з ТОВ «Вердикт Капітал». У зв`язку з викладеним вище, представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав зазначених у позові.

Після подання відповіді на відзив, відповідачем у встановленому порядку заперечення не подавалися.

Представник позивача - адвокат Бацюк О.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача - адвокат Лисенко А.О. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, вислухавши пояснення представників сторін та відповідача, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Статтею 13 ЦПК України визначено принципи диспозитивності цивільного судочинства. Зокрема, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК).

Судом встановлено, що 25.06.2019 між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Альфа-Банк» укладено кредитний договір № 491006703 відповідно до умов якого, Банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 85265,94 грн., а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 26.06.2021 р. та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 32,00 %.

Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами Кредитного договору, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви, зокрема меморіальним ордером № 766114 від 25.07.2019 року, відповідно до якого АТ «Альфа-Банк» перерахувало грошові кошти в сумі 85265,94 грн. на рахунок ОСОБА_1 .

Крім того, 15.07.2019 між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Альфа-Банк» укладено кредитний договір № 491007788 відповідно до умов якого, банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 94434,67 грн., а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 16.07.2021 р. та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 32,00 %.

Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами кредитного договору, що підтверджується меморіальним ордером № 34177 від 16.07.2019 року, відповідно до якого АТ «Альфа-Банк» перерахувало грошові кошти в сумі 94434,67 грн. на рахунок ОСОБА_1 .

На підтвердження факту видачі кредиту, позивач додав до позовної заяви документи що підтверджують перерахування кредитних коштів.

Таким чином, суд вважає встановленим, що між АТ «Альфа-Банк» та позичальником ОСОБА_1 укладені кредитний договір № 491006703 від 25.06.2019 року та кредитний договір № 491007788 від 15.07.2019 року на підставі яких, позичальником отримані грошові кошти в сумі 85265,94 грн. та 94434,67 грн.

17.05.2021 між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Флексіс» укладено Договір факторингу № 2, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило на користь ТОВ «ФК «Флексіс» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі і за договорами №491006703 від 25.06.2019 р. та №491007788 від 15.07.2019 р., які укладені між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 .

В подальшому 18.05.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу № 18-05/21, відповідно до умов якого ТОВ «Фінанс компанія «Флексіс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі і за договорами №491006703 від 25.06.2019 р. та №491007788 від 15.07.2019 р., які укладені між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 .

У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.23 року, у тому числі за договорами №491006703 від 25.06.2019 р. та №491007788 від 15.07.2019 р. які укладені між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 .

Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло право вимоги за кредитним договором № 491006703 від 25.06.2019 року та за кредитним договором № 491007788 від 15.07.2019 року.

Всупереч умовам кредитних договорів, відповідач не виконав свого зобов`язання та не здійснює плату для погашення кредитної заборгованості.

Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України у Постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

При умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначені повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора, які вказані в кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Частиною першою ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 629 ЦК України регламентує, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною другою ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику (кредит) частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець (кредитодавець) має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати належних йому процентів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

До основних засад цивільного судочинства віднесено диспозитивність.

Так, в силу частин 1-3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За приписами статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

Отже, враховуючи відсутність доказів, які б спростовували факт наявності у відповідача кредитної заборгованості та її розміру станом на час пред`явлення позову, беручи до уваги презумпцію правомірності правочину, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

З огляду на викладене вище, суд вважає, що позов підлягає задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за кредитним договором № 491006703 від 25.06.2019 року та за кредитним договором № 491007788 від 15.07.2019 року в загальному розмірі 217 778,10 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 140879,72 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 65185,88 грн.; нараховані 3% річних - 2688,64 грн.; інфляційні втрати - 9023,86 грн.

Розподіл судових витрат, суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За ст.137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу адвоката.

В позовній заяві представник позивача просить стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 25000,00 грн.

Згідно п. 8 ч. 2 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Суд дослідивши позовну заяву з доданими до неї матеріалами, докази надані на підтвердження понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу, вважає, що судові витрати в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Згідно положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Виходячи з положень статей 137, 141ЦПК України, статті 30 Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Таким чином, суд зобов`язаний з урахуванням обставин і складності справи надати оцінку поданим заявником доказам на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, визначити необхідний фактичний обсяг правової допомоги, співмірність витрат на правничу допомогу, за результатами чого, надати обґрунтований висновок про наявність/відсутність підстав для відшкодування таких витрат і їх розмір, а не формально (без надання оцінки доказам та аргументам) вказати про відсутність підстав для компенсації таких витрат на користь позивача за рахунок відповідача.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

В позовній заяві на виконання вимог п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України зазначено, що понесені судові витрати на правничу допомогу в загальному розмірі 25000,00 грн.

Провадження по цивільній справі відкрито в спрощеному провадженні з повідомленням (викликом) сторін.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

За наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, через призму критеріїв, встановлених статтями 137 та 141 ЦПК України, та враховуючи обсяг виконаних робіт, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Суд зазначає, що при зменшенні витрат на правову допомогу також враховує: чи змінювалася правова позиція сторін у справі; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/20852/20.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Суд, вирішуючи питання щодо витрат понесених учасником справи на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про те, що додані до позову документи, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному в позові розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Заявлені витрати на правову допомогу на загальну суму 25000,00 грн. є очевидно не співмірними із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

Отже, враховуючи, що з урахуванням категорії справи, рівня складності юридичної кваліфікації правовідносин, обсягу наданих позивачу послуг з правничої допомоги, змісту поданих процесуальних документів, принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, їхньої дійсності та необхідності, суд доходить висновку, що справедливим буде стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу у суді першої інстанції в розмірі 20000,00 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача, документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 3266,67 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 81, 95, 141, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (код , місцезнаходження: місто Київ, вул. Мечнікова, будинок 3, офіс 306) заборгованість за кредитним договором № 491006703 від 25.06.2019 року у розмірі 99507,82 грн. та за кредитним договором № 491007788 від 15.07.2019 року у розмірі 118270,28 грн., а всього стягнути - 217 778,10 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (код , місцезнаходження: місто Київ, вул. Мечнікова, будинок 3, офіс 306) судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 3266,67 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 27.10.2025.

Суддя: А. К. Сітало