Справа № 650/1043/25
провадження № 2-о/650/73/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2025 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області

в складі: головуючого Сікора О.О.,

за участю секретаря Завістовської Л.А.,

заявника ОСОБА_1 ,

представник заявника - ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої особи Чаюк А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Велика Олександрівка цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого звернувся представник - адвокат Богуненко Сергій Георгійович, заінтересована особа - Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника звернувся до суду з вказаною заявою в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт постійного проживання на території України на час проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року), і на час набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, яка безперервно проживала за адресою: АДРЕСА_1 . до 21 вересня 1997 року.

В обґрунтування вимог заяви представник заявника вказав, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець міста Кривий Ріг Дніпропетровської області, народився у 1-му пологовому будинку міста Кривий Ріг, про що свідчить повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження. Після народження проживав разом з батьками у АДРЕСА_1 , де родина мешкала постійно до 1997 року.

Після смерті матері заявника, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 21 вересня 1997 року, його забрала до себе бабуся по лінії батька, у село Орлове Бериславського району Херсонської області, де він продовжив проживання та навчання в місцевій школі, закінчивши дев`ять класів.

Представник заявника зазначає, що встановлення факту постійного проживання матері заявника ОСОБА_3 на території України на час проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) та на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) має юридичне значення, оскільки саме цей факт є підставою для визнання заявника особою, яка має право на набуття громадянства України, та подальшого оформлення паспорта громадянина України вперше.

Як зазначає представник, мати заявника ОСОБА_3 , уродженка України, постійно проживала на її території, мала українське походження, середньо-спеціальну освіту та працювала у 3-й міській лікарні міста Кривий Ріг з 28 серпня 1989 року по 19 квітня 1993 року на посаді санітарки терапевтичного відділення № 1. На час проголошення незалежності України та на момент набрання чинності Законом «Про громадянство України» вона проживала за адресою: АДРЕСА_1 , тобто на території України, без виїзду за її межі.

Смерть ОСОБА_3 підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть (№9 від 26 серпня 2024 року), лікарським свідоцтвом про смерть №2297 від 23 вересня 1997 року та повторним свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 23 липня 2022 року Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області.

Представник зазначає, що батько заявника ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , також є уродженцем України, проживав за тією ж адресою у місті Кривий Ріг, працював водієм на міському молокозаводі, а згодом проживав у селі Орлове Херсонської області до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

На підтвердження викладених обставин до заяви додано копії документів: витяги з державного реєстру актів цивільного стану громадян, довідки про місце проживання, свідоцтва про народження, свідоцтва про смерть, пояснення свідків та інші матеріали, які підтверджують факт безперервного проживання матері заявника на території України з моменту народження і до смерті.

Крім того, у заяві зазначено, що під час життя ОСОБА_3 не виїжджала за межі України, а тому на момент проголошення незалежності України та набрання чинності Законом України «Про громадянство України» постійно проживала на території держави, що підтверджується також поясненнями свідка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка є рідною сестрою ОСОБА_1 по лінії матері (дівоче прізвище - ОСОБА_6 ).

З огляду на наведене представник заявника вважає, що суд має встановити факт постійного проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України на час проголошення незалежності України та на час набрання чинності Законом України «Про громадянство України», оскільки від цього факту безпосередньо залежить реалізація права ОСОБА_1 на набуття громадянства України та оформлення паспорта громадянина України вперше.

20 травня 2025 року представник заінтересованої особи Чаюк Аліна Сергіївна, яка діє від імені Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області, надала до суду письмові пояснення у справі.

Представник ДМС вказала, що проведеною перевіркою встановлено: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звертався 19 січня 2022 року до Високопільського сектору УДМС у Херсонській області для оформлення паспорта громадянина України вперше, надавши свідоцтво про народження та довідку про звільнення з місць позбавлення волі. Під час розгляду його звернення з`ясовано, що документи, які підтверджують факт проживання батьків заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року, відсутні.

08 липня 2022 року Головним управлінням ДМС у Дніпропетровській області заявнику було відмовлено в оформленні паспорта громадянина України та рекомендовано звернутися до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання його батьків на території України у вказані дати.

У письмових поясненнях наведено дані з відомчої інформаційної системи ДМС, відповідно до яких мати заявника, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була документована паспортом громадянина колишнього СРСР серії НОМЕР_2 , виданим 04 червня 1984 року Центрально-Міським РВВС міста Кривий Ріг, що підтверджує факт її перебування у громадянстві колишнього СРСР.

Також зазначено, що батько заявника, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 , оформленим 18 серпня 2007 року Високопільським РВ УМВС України в Херсонській області у зв`язку з втратою паспорта громадянина колишнього СРСР серії НОМЕР_4 , виданого 18 вересня 1985 року.

Представник ДМС наголосила, що питання набуття громадянства України регулюється положеннями статті 3 Закону України «Про громадянство України» та Указом Президента України №215 від 27 березня 2001 року, яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України. Згідно з пунктами 7 та 10 зазначеного Порядку, для оформлення належності до громадянства України особа, яка на момент проголошення незалежності України не досягла повноліття, має подати або документи, що підтверджують факт проживання батьків на території України станом на 24 серпня 1991 року, або судове рішення про встановлення відповідного юридичного факту.

У зв`язку з цим представник ДМС підтвердила, що наявність судового рішення про встановлення факту постійного проживання матері заявника на території України у зазначений період є необхідною передумовою для подальшого документування заявника паспортом громадянина України.

Крім того, у поясненнях надано стислий виклад документів, поданих до суду разом із заявою, зокрема: свідоцтво про народження заявника, довідку про місце проживання батька, свідоцтво про смерть матері, довідку з місця її роботи, пояснення свідка ОСОБА_5 , довідки з органів місцевого самоврядування, а також відповіді ДМС у Дніпропетровській і Миколаївській областях.

Представник ДМС звернула увагу, що не всі надані документи можуть бути визнані належними доказами у розумінні статті 77 ЦПК України, оскільки частина з них містить лише загальну інформацію про особу, але не підтверджує безпосередньо факт проживання батьків на території України у 1991 році.

Посилаючись на пункт 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», представник вказала, що у порядку окремого провадження встановлюються лише ті факти, які породжують юридичні наслідки і не можуть бути підтверджені іншим шляхом.

Отже, представник ОСОБА_7 просила суд долучити надані письмові пояснення до матеріалів справи та при ухваленні рішення врахувати викладену позицію Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області.

На судовому засіданні заявник ОСОБА_1 пояснив, що народився у місті Кривий Ріг Дніпропетровської області та з моменту народження до 1997 року постійно проживав на території України. Після смерті матері ОСОБА_3 проживав разом із бабусею у селі Орлове Бериславського району Херсонської області, де навчався у місцевій школі та фактично перебував до повноліття.

Заявник зазначив, що його мати - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була уродженкою України, мала постійне місце проживання у місті Кривий Ріг, працювала у 3-й міській лікарні цього міста, ніколи не виїжджала за межі України та проживала там до своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 . На момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) та на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) вона постійно проживала на території України.

Заявник повідомив, що документів радянського зразка, які б підтверджували належність його матері до громадянства колишнього СРСР, у нього не збереглося, оскільки після її смерті частина документів була втрачена. Однак він має інші документи, які підтверджують факт її проживання в Україні, зокрема свідоцтво про народження, витяг з Державного реєстру актів цивільного стану про смерть, довідки з місця роботи та пояснення родичів.

Також заявник пояснив, що встановлення зазначеного факту необхідне для подальшого оформлення ним паспорта громадянина України вперше, оскільки без такого рішення суду відповідні органи Державної міграційної служби відмовляють у здійсненні реєстраційних дій.

На судовому засіданні представник заявника - адвокат Богуненко Сергій Георгійович пояснив, на підтвердження зазначених обставин до матеріалів справи подано копію відповіді КНП «Криворізька міська лікарня №3» №111 від 24 січня 2025 року, згідно з якою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно працювала у 3-й міській лікарні міста Кривий Ріг на посаді санітарки терапевтичного відділення №1 у період з 28 серпня 1989 року (наказ №110-к від 25 серпня 1989 року) по 19 квітня 1993 року (наказ №76-к від 19 квітня 1993 року).

Крім того, відповідно до цієї ж довідки, з 16 травня 1990 року по 21 березня 1993 року ОСОБА_3 перебувала у частково оплачуваній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що підтверджує не лише її офіційне працевлаштування в Україні, але й постійне фактичне проживання на її території у зазначений період.

Також представник звернув увагу суду на те, що на момент проголошення незалежності України заявник був дитиною віком 1 рік і 5 місяців та проживав разом із матір`ю, яка не виїжджала за межі України, що узгоджується з вимогами пункту 7 та пункту 10 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України, затвердженого Указом Президента України №215 від 27 березня 2001 року.

На судовому засіданні представник заінтересованої особи ОСОБА_7 пояснила, що звернення заявника відповідає порядку, визначеному законодавством, оскільки для набуття громадянства України у подібних випадках необхідне судове рішення про встановлення факту постійного проживання одного з батьків на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року.

Представник зазначила, що за результатами перевірки документів установлено, що мати заявника, ОСОБА_3 , була документована паспортом громадянина колишнього СРСР, оформленим у 1984 році Центрально-Міським РВВС міста Кривий Ріг, а тому перебувала у громадянстві СРСР та постійно проживала на території України. Водночас відомості про її реєстрацію або зняття з реєстрації місця проживання в базах ДМС відсутні у зв`язку з тривалим часом, що минув.

Представник підтримала необхідність судового встановлення зазначеного юридичного факту, оскільки лише на підставі такого рішення Управління ДМС матиме правові підстави для документування ОСОБА_1 паспортом громадянина України. При вирішення заявлених вимог поклалася на розсуд суду.

Вислухавши сторони по справі, дослідивши письмові докази, перевіривши наведені заявником обставини, суд вважає, що заяву належить задовольнити, зважаючи на таке.

ОСОБА_1 народився в 1-му пологовому будинку міста Кривий Ріг Дніпропетровської області ІНФОРМАЦІЯ_7 , про що свідчить повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження. Проживав до 1997 року разом з батьками у місті Криви й Ріг Дніпропетровської області. У подальшому, з 1997 року переїхав до бабусі у село Орлове, де навчався у Загальноосвітній школі 1-111 ступенів - дитячий садок та закінчив 9 класів Орлівської загальноосвітньої школи 1-111 ступенів.

На даний час ОСОБА_1 зареєстрований з 16 січня 2017 року за адресою: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання АДРЕСА_3 .

Його мати - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , українка, проживала на той час за адресою: АДРЕСА_1 . Мала середню-спеціальну освіту.

Згідно з довідкою КНП «Криворізька міська лікарня №3» №111 від 24 січня 2025 року, ОСОБА_3 працювала у вказаному медичному закладі на посаді санітарки терапевтичного відділення №1 з 28 серпня 1989 року по 19 квітня 1993 року, про що свідчать наказ №110-к від 25 серпня 1989 року про прийняття на роботу та наказ №76-к від 19 квітня 1993 року про звільнення.

Крім того, із зазначеної довідки вбачається, що з 16 травня 1990 року по 21 березня 1993 року ОСОБА_3 перебувала у частково оплачуваній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Таким чином, на час проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) вона перебувала у відпустці по догляду за своїм сином - заявником ОСОБА_1 , який на той момент мав вік один рік і п`ять місяців, що підтверджує її фактичне проживання на території України.

Згідно Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть (№ витягу 9) від 26 серпня 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_3 померла, що підтверджується також Лікарським свідоцтвом про смерть № 2297 від 23 вересня 1997 року виданого Криворізькою судово медичною експертизою та повторним Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 виданого Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області 23 липня 2022 року.

Його батько - ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_8 у селі Орлове Високопільського району Херсонської області. При народженні сина проживав за адресою: АДРЕСА_4 . Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження сина працював у місті Кривий Ріг на міськмолокозаводі шофером. Згідно довідки № 150 від 27.07.2022 року Кочубеївської сільської ради ОТГ колишнього Високопільського району Херсонської області ОСОБА_4 останній час бувзареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_9 . Помер внаслідок онкологічного захворювання, але Свідоцтво про смерть в реєстрі відсутнє, документально факт смерті не підтверджений.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Звернення заявника до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, безпосередньо є пов`язаним з підтвердження існування обставин, з якими закон пов`язує набуття громадянства України та є необхідним для отримання паспорту громадянина України.

За встановленими обставинами заявник не має жодного документу, що унеможливлювало його звернення до компетентних органів в Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, саме тому єдиним можливим способом захисту є звернення до суду із заявою про встановлення фактів, які згідно закону дають підстави для отримання паспорту як громадянина України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»).

Встановлення факту постійного проживання на території України ОСОБА_3 є підставою для оформлення заявником належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.

Відповідно до підпункту «а» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (підпункт «в» пункту 8 Порядку).

Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення.

Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20).

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, дійшов висновку, що надані заявником та долучені до матеріалів справи письмові докази є належними, допустимими та достатніми для підтвердження факту постійного проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року.

Згідно з довідкою КНП «Криворізька міська лікарня №3» №111 від 24 січня 2025 року, ОСОБА_3 дійсно працювала у цьому закладі на посаді санітарки терапевтичного відділення №1 з 28 серпня 1989 року по 19 квітня 1993 року, про що свідчать наказ №110-к від 25 серпня 1989 року про прийняття на роботу та наказ №76-к від 19 квітня 1993 року про звільнення. Відповідно до зазначеної довідки, з 16 травня 1990 року по 21 березня 1993 року вона перебувала у частково оплачуваній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Відомості, підтверджені цією довідкою, не суперечать іншим наявним у справі доказам та узгоджуються з установленими обставинами справи, зокрема із записом про народження сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також з даними про місце проживання родини у АДРЕСА_1 . Такі обставини свідчать про постійне фактичне проживання матері заявника на території України у період, що має юридичне значення.

Суд ураховує, що зазначена довідка є офіційним документом, виданим установою охорони здоров`я, яка зберігає первинні кадрові документи, тому вона відповідає вимогам статей 76 та 77 ЦПК України щодо належності та допустимості доказів.

Інші письмові матеріали, зокрема повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження заявника, витяг про смерть ОСОБА_3 , довідка органу місцевого самоврядування про місце проживання батька заявника та інші документи, узгоджуються між собою, утворюють послідовну доказову сукупність і підтверджують безперервність проживання родини заявника на території України.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 на момент 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року постійно проживала на території України, мала офіційне місце роботи, користувалася соціальними правами, передбаченими законодавством України, і не виїжджала за межі держави.

Керуючись статтями 4, 13, 80-81, 293, 315 ЦПК України Великоолександрівський районний суд Херсонської області

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого звернувся представник - адвокат Богуненко Сергій Георгійович, заінтересована особа - Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт постійного проживання на території України на час проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року), і на час набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, яка безперервно проживала за адресою: АДРЕСА_1 . до 21 вересня 1997 року.

Судові витрати покласти на заявника.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Херсонського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 23 жовтня 2025 року.

Суддя: О.О. Сікора