Справа №442/5388/25
Провадження №2/442/1624/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2025 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі: головуючого судді Медведика Л.О.,

за участю секретаря Далявської Л.І.,

представника позивача адвоката Дмітрієвої В.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Дмітрієва Віталіна Василівна до ОСОБА_1 , за участю третьої особи приватного нотаріуса Дрогобицького міського нотаріального округу Львівської області Кекіс Галини Степанівни про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 звернулася в суд з вищезгаданим позовом, в підтвердження своїх позовних вимог покликається на те, щоїї довірителька випадково, маючи намір зібрати документи для вчинення дій по введенню в експлуатацію завершеного будівництвом об`єкта нерухомого майна дізналась, що належна їй на праві власності земельна ділянка з кадастровим номером :01:078:0057, що розташована у АДРЕСА_1 зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як така, що має власника ОСОБА_1 . За таких обставин, маючи намір захистити своє право власності, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Дмітрієва В.В. підтримала позовну заяву з підстав, зазначеній у ній. Додала, що коли позивач намагалась зареєструвати право власності на будинок, то взнала, що земельна ділянка зареєстрована за відповідачем. Договір купівлі-продажу земельної ділянки був укладений 06.05.2005 року, предметом якого була земельна ділянка та об`єкт незавершеного будівництва. На даний час земельна ділянка виставлена на ОЛХ на продаж відповідачем.

Відповідач позов визнав. Додав, що його не було на місці. Його мама йому не повідомила. Що з нею не розрахувались повністю. Вона померла. Після він подав документи на спадщину, думав, що мама все повернула назад, тому і зробив документи на земельну ділянку.

Третя особа приватний нотаріус Кекіс Г.С. просила проводити розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши думку сторін, дослідивши надані суду докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Судом встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:078:0057, площею 0, 0574 га надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (далі по тексту - Земельна ділянка) була придбана позивачем ОСОБА_2 у ОСОБА_4 , 06 травня 2005 року на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку незавершеного будівництва, посвідченого державним нотаріусом Першої Дрогобицької державної контори Єдин Л.В. за зареєстровано у реєстрі за №1 1299.

Відповідно до умов п. 2 Договору купівлі-продажу Земельна ділянка належить продавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯА № 417682, виданого згідно рішення 19 сесії 4 скликання від 15.10.2004 року № 391 та рішення 26 сесії 4 скликання від 29.03.2005 року Дрогобицької міської ради. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 0.

Відповідно до умов п. 4 Договору купівлі-продажу вартість земельної ділянки станом на 25.04.2005 року, згідно висновку про експертну грошову оцінку, виданого Дрогобицьким міським відділом Львівської регіональної філії Центру ДЗК становить 12170 грн. У пункті 5 Договору купівлі-продажу зазначено, що Продавець підтверджує факт повного розрахунку за проданий житловий будинок не завершений будівництвом та земельну ділянку і відсутність щодо Покупця будь-яких претензій фінансового характеру. Пунктом 9 Договору купівлі-продажу визначено, що право власності на житловий будинок незавершений будівництвом та земельну ділянку у Покупця виникає з моменту державної реєстрації цього Договору та після одержання її власником документу, що посвідчує право власності на земельну ділянку (Державного акта на право власності на земельну ділянку) та його державної реєстрації. Цей Договір є підставою для видачі власнику земельної ділянки Державного акту на право власності на землю. Строку для вчинення дії - отримання Державного акта на право власності на земельну ділянку для Позивача ні Договором купівлі-продажу ні нормами чинного законодавства не встановлено. Договір купівлі-продажу було зареєстровано, що підтверджується Витягом № 971691 з Державного реєстру правочинів від 06.05.2005 року.

29 жовтня 2021 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, була внесена інформація, що на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯА № 417682 від 22.04.2005 року приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Кекіс Ганною Степанівною було прийнято рішення про реєстрацію право власності за ОСОБА_4 . В подальшому, 11 листопада 2021 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, була внесена інформація, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом серія та номер 1127, виданого 11.11.2021 року приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Кекіс Ганною Степанівною було прийнято рішення про реєстрацію право власності за Відповідачем індексний номер 61531339.

Вато зазначити, що ОСОБА_2 не приймала рішення про розірвання Договору купівлі-продажу та оригінал Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯА № 417682 від 22.04.2005 року знаходиться у неї після передачі їй його ОСОБА_4 при укладенні Договору купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 321 ЦПК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ч. 2 ст. 373 Цивільного кодексу України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦПК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України (в редакції, чинній до 05.03.2009) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Частиною 1 ст. 126 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Частинами першою, другою статті 152 Земельного кодексу України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно з ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ч. 2 ст. 90 Земельного кодексу України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Як вбачається із ст. 153 Земельного кодексу України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до частин другої, п`ятої статті 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права власності на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав. У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або "вражати" договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. Такий правовий висновок викладено у постанові ОП ВС від 05 вересня 2022 року справа N 385/321/20 (№ 61-9916сво21).

Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

У постанові ВП ВС, 23.11.21, справа №359/3373/16-ц (провадження №14-2цс21), № у реєстрі 101829985 викладено правовий висновок: ... володіння нерухомим майном, яке посвідчується державною реєстрацією права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Натомість право володіння як складова права власності неправомірним (незаконним) бути не може. Право володіння як складова права власності на нерухоме майно завжди належить власникові майна (пункт 65 постанови); особа, за якою зареєстроване право власності, є володільцем нерухомого майна, але право власності (включаючи право володіння як складову права власності) може насправді належати іншій особі. Тому заволодіння земельною ділянкою шляхом державної реєстрації права власності є можливим незалежно від того, чи набув або не набув володілець право власності (і відповідно право володіння) на таку ділянку чи ні (пункт 66 постанови).

Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 388 ЦК України, яка безпосередньо встановлює порядок та умови витребування майна від добросовісного набувача встановлено, що власник має право витребувати майно від добросовісного набувача у всіх випадках, коли він набув його безвідплатно.

Відповідач, згідно даних Інформаційної довідки від 01.11.2024 року набув право власності на Земельну ділянку на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом серія та номер 1127, виданого 11.11.2021 року приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Кекіс Ганною Степанівною.

Отже, враховуючи викладені обставини, у зв`язку з тим, що Позивач не приймала рішення, не передавала прав на відчуження Земельної ділянки, вбачається, що рішення приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Кекіс Ганни Степанівни, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11.11.2021 року № 61531339 на об`єкт нерухомого майна, земельну ділянку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020 за Відповідачем підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Частина перша статті 36 Закону передбачає, що якщо під час проведення державної реєстрації прав у державного реєстратора виникає сумнів щодо справжності поданих документів, такий державний реєстратор зобов`язаний повідомити про це правоохоронні органи. З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що інститут реєстрації права власності це за своєю суттю є підтвердження державою права власності на майно за відповідною особою. При цьому, держава наділена повноваженнями підтвердити таке право особи виключно у тому випадку, якщо ця особа набула майно законно. Набуття особою у власність майна в обхід закону та надання державі документів, які не відповідають вимогам законодавства з метою введення держави в оману задля реєстрації права власності на майно, не може свідчити про правомірне набуття особою майна у власність, відтак є підставою для скасування відповідної державної реєстрації на це майно.

Відповідно до п.66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 року «Для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені статтею 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень та цим Порядком, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу» Між тим, єдиним документом, що підтверджує право власності на земельну ділянку, який вказаний у Інформаційній довідці як підстава є Державний акт на право власності на земельну ділянку ЯА № 417682 від 22.04.2005 року, який перебуває у розпорядженні Позивача. При цьому приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Кекіс Ганною Степанівною не здійснено перевірку обставин, вказаних Відповідачем у заяві на державну реєстрацію на їх відповідність чинному законодавству та за відсутності у Відповідача Державного акту було прийнято рішення 61311390.

З вищевказаного вбачається, що ділянку Відповідач набув незаконно.

Частиною першою статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. При цьому, частиною 2 статті 215 ЦК України, передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 31.07.2023 у справі №906/986/21. Віндикаційний позов належить до речово-правових способів захисту; захищає право власності в цілому, оскільки він пред`являється у тих випадках, коли порушено права володіння, користування та розпорядження одночасно. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 15.09.2023 у справі Документ сформований в системі «Електронний суд» 16.07.2025 8 №910/2722/22, від 25.07.2023 у справі №914/106/22, від 27.06.2023 у справі №916/2851/17. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (ч. 1 ст. 388 ЦК України). Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень (частина друга цієї статті у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). При цьому, відповідно до практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц). Як зазначено вище, задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц.

Даючи оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд приходить до переконання, що відповідачем незаконно набуто право власності на належну позивачу земельну ділянку, відтак, позов підлягає до задоволення.

Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Враховуючи ту обставину, що представник позивача в судовому засіданні відмовилась від позовної вимоги про стягнення судових витрат відповідача, то такі слід залишити за позивачем.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 102, 113, 43, 81, 264, 265 ЦПК України , суд, -

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) земельну ділянку з кадастровим номером :01:078:0057 (площею 0,0574 га), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.273 ЦПК України.

Суддя Медведик Л.О.