Справа № 405/2085/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

25 вересня 2025 року м. Кропивницький

Подільський районний суд міста Кропивницького у складі:

головуючого судді Драного В.В.

при секретарі Дятел О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 , про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , інтереси яких представляє адвокат Пушкарьов Д.Є. звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 , про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення. В обґрунтування позову зазначено, що позивачам належить 3/5 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , решта 2/5 частки належить ОСОБА_5 . Порядок користування співвласниками квартирою визначений у судовому порядку. Протягом січня 2025 року уповноважений представник позивачів не змогла потрапити до квартири, через замінені замки на вхідних дверях. Внаслідок чого було з`ясовано, що у квартирі проживає відповідач, яка нібито має для цього законні підстави і живе там вже протягом 10 років. Проте, в квартирі жодні особи офіційно не зареєстровані, відомості про укладення щодо квартири будь-яких правочинів оренди відсутні.

Проживання відповідача в квартирі порушує право власності позивачів, і зокрема право на користування та розпорядження належним їм нерухомим майном.

За таких обставин, позивачі просять усунути їм перешкоди у користуванні належною їм часткою квартири за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виселення відповідача з даної квартири без надання іншого житлового приміщення.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18.04.2025 року прийнято позовну заяву, відкрито провадження у вказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом (повідомленням) учасників справи.

25.09.2025 року за вх. № 29117 у судове засідання представник позивачів адвокат Пушкарьов Д.Є. подав заяву, в якій просив провести розгляд справи без участі позивачів та їх представника, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена відповідно до вимог ст. ст. 128-131 ЦПК України, під розписку (а.с. 29), про причини неявки суду не повідомила, правом подання відзиву на позовну заяву не скористалась.

Третя особа у судове засідання не з`явився,про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України.

Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

За таких обставин, зі згоди представника позивачів, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належить 3/5 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 167890315 від 24.05.2019 року (а.с.8), інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 422389240 від 11.04.2025 року (а.с. 10), дубліката свідоцтва про право власності на житло від 14.10.1993 року за № 7291 (а.с.7), архівної довідки № 49046 від 06.08.2018 року ОКП «Кіровоградське ООБТІ» (а.с. 11).

З вказаних документів також вбачається, що 2/5 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_5 .

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 01.10.2024 року встановлено порядок користування співвласниками квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , у користування ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виділено дві житлові кімнати площами 16,25 кв.м та 10,33 кв.м, що максимально відповідає їх частці в праві власності на квартиру, у користування ОСОБА_5 виділено одну житлову кімнату площею 12,98 кв.м; у загальному користуванні залишити кухню площею 5,17 кв.м, коридор площею 5,47 кв.м, санвузол площею 0,98 кв.м, ванну кімнату площею 2,1 кв.м, кладову площею 1,06 кв.м. (а.с. 12-14).

Згідно листа начальника Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області за № 5240/111-25 від 24.02.2025 року, встановлено, що ОСОБА_4 , 1988 року народження, яка надала пояснення, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору оренди житла близько десяти років (а.с. 16).

Відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 10.01.2022 року по теперішній час зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджено довідкою № 007978/1 про зареєстроване місце проживання, виданою відділом реєстрації місця проживання особи управління у сфері державної реєстраціє департаменту надання адміністративних послуг Кропивницької міської ради 23.04.2025 року (а.с. 22).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України особа має право на захист свого цивільного права чи інтересу в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Згідно з положеннями ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до положень ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, справа № 6-709цс16).

Відповідно до ч. 1 ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Частиною 1 ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також ст.405 ЦК України.

Аналізуючи вказані норми матеріального права, можна дійти висновку, що користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником у будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права.

Відповідно до ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

У постанові Верховного Суду від 27 вересня 2019 року у справі № 591/7007/16-ц, зазначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та у разі необхідності, зняття особи з реєстраційного обліку, проте це право залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. При цьому визначальним для захисту права на підставі ст.391 ЦК України є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 67), володіння як фактичний стан слід відрізняти від права володіння. Зокрема, права володіння, користування та розпоряджання майном належать власнику майна незалежно від того, є він фактичним володільцем чи ні.

Згідно з ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту праві свобод інших осіб.

Виправданою метою у виниклих правовідносинах є захист прав позивачів як власників частки квартири, які гарантовані ст. 41 Конституції України, ст. ст. 317, 391 ЦК України, а також ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

Припинення права користування житловим приміщенням осіб, які не є членами сім`ї власника житлового будинку, може бути підтверджено у судовому порядку, якщо це право пов`язане із захистом права власності відповідно до ст. 391 ЦК України, за змістом якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13.10.2020 року справа № 447/455/17).

Право власності позивачів на частку квартири підтверджено належним чином, а тому вони, як законні власники, вправі здійснити захист свого порушеного права на користування своєю власністю шляхом виселення з неї відповідача.

Доказів того, що відповідач є членом сім`ї позивачів, в ході розгляду справи здобуто не було. Проживання відповідача, яка не є членом сім`ї позивачів, перешкоджає їм у користуванні та розпорядженні своєю часткою квартири.

Таким чином, з огляду на наявність достатніх підстав вважати, що відповідач без належних на це підстав проживає у квартирі, 3/5 частки якої належить позивачам, чим фактично чинить перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні власністю, відповідач утрималась від висловлення своєї позиції щодо позовних вимог (визнання/заперечення), хоча повідомлена про судовий розгляд належним чином, суд вважає, що є підстави для задоволення позову та виселення відповідача з належної позивачам частки квартири.

Згідно ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачів стягнути судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Керуючись ст. ст. 19, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 ( АДРЕСА_3 ), про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 перешкоди в користуванні належною їм часткою квартири АДРЕСА_5 шляхом виселення ОСОБА_4 з даної квартири без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 ) судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

В порядку статті 289 ЦПК України заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Подільського районного суду

міста Кропивницького В.В. Драний

.