Справа № 732/823/25
Провадження 2/732/360/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(повний текст)

20 жовтня 2025 року м. Городня

Городнянський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої судді Бойко А. О.,

у присутності секретаря судового засідання Пінчук С. М.,

розглянувши у судовому засіданні у залі суду в м. Городня цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_2 ) про поділ спільного майна подружжя,

УСТАНОВИВ:

Адвокат Рябінін Денис Дмитрович, який діє на підставі ордера про надання правничої допомоги серії СВ № 1129598 в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Городнянського районного суду Чернігівської області з позовом до ОСОБА_2 , у якому представник позивача просив в порядку поділу спільного майна подружжя:

визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку в праві власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 ;

визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку в праві власності на земельну ділянку загальною площею 0,2500 га, кадастровий номер :01:000:0340, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_3 ;

визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку в праві власності на земельну ділянку загальною площею 0,0339 га, кадастровий номер :01:000:0341, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 ;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину грошових коштів, які розміщені на депозитному рахунку, відкритому у АТ КБ «ПриватБанк», у сумі 31275,00 грн, з відповідною частиною відсотків по депозиту;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину грошових коштів, які розміщені на депозитному рахунку, відкритому у АТ КБ «ПриватБанк», у сумі 1500,00 доларів США, з відповідною частиною відсотків по депозиту. Також представник позивача просив вирішити питання судових витрат, які складаються з судового збору та витрат на правову допомогу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 11.12.2020 сторони уклали шлюб. 24.04.2023 рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області шлюб між позивачем та відповідачкою розірваний. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з відповідачкою. За період шлюбу за спільні кошти придбане спірне майно житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , та земельні ділянки площею 0,2500 га, площею 0,0339 га. Крім зазначеного майна, за час перебування у шлюбі, за спільні кошти сторонами було внесено два депозити (банківські вклади) в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», точну загальну суму депозитних вкладів та дату їх відкриття, відповідачу невідомо, оскільки їх оформлено було на ім`я відповідачки. Орієнтована сума банківських вкладів 3500 доларів США та депозит на суму 62550,00 грн.

Позивач з 26.03.2022 перебуває на військовій службі. Кошти, які внесені на депозитні рахунки відповідачкою, складаються в основному з доходів саме позивача, і з його грошового забезпечення як військовослужбовця. Відповідачка офіційно не працює, на даний час перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною та отримує від позивача аліменти на утримання дитини та на своє утримання.

Оскільки кошти, що були накопичені в період перебування сторін у шлюбі, які відповідачка внесла на депозитні рахунки на своє ім`я, вважаються спільним майном подружжя, а тому підлягають поділу в рівних частинах.

Відповідачка в добровільному порядку не бажає вирішувати питання про поділ майна, а тому позивач звертається до суду із вказаним позовом.

Ухвалою судді від 06 червня 2025 року прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

09.06.2025 від представника позивача адвоката Рябініна Д. Д. надійшло клопотання про об`єднання справ № 732/823/25 і № 732/710/25 в одне провадження. З посиланням на ч. 2 ст. 188 ЦПК України адвокат Рябінін Д. Д. вказує, що з огляду на те, що на сьогодні в провадженні Городнянського районного суду Чернігівської області знаходяться дві справи, предметом розгляду яких є поділ спільного майна подружжя одного і того ж майна, з метою процесуальної економії часу, повного та всебічного розгляду справи, вважає за доцільне об`єднати вказані справи в одне провадження.

17.06.2025 від представника позивача адвоката Рябініна Д. Д. надійшла заява, в якій останній позов та клопотання про об`єднання справ (№ 732/823/25 та № 732/710/25) в одне провадження підтримує в повному обсязі.

Ухвалою суду від 18.06.2025 відмовлено відповідачу у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі.

25.06.2025 від представника відповідачки адвоката Водолагіна С. М. надійшла письмова заява, в якій останній просить відмовити в задоволенні клопотання про об`єднання справ № 732/823/25 і № 732/710/25 в одне провадження та зупинити провадження у справі № 732/823/25 до набрання законної сили рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

07.07.2025 від представника позивача адвоката Рябініна Д. Д. надійшла заява про залишення без розгляду позовних вимог в частині визнання за позивачем права власності на 1/2 частину житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , та на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0340, а також на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0341.

07.07.2025 від представника позивача адвоката Рябініна Д. Д. надійшла заява з проханням залишити без розгляду його клопотання від 04.06.2025 про об`єднання справ (732/823/25 та 732/710/25) в одне провадження.

Під час підготовчого засідання 12 вересня 2025 року клопотання представника відповідачки про зупинення провадження у справі було залишено без розгляду.

У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином.

20.10.2025 до суду надійшла заява представника позивача адвоката Рябініна Д. Д. з проханням розглянути справу без його участі та участі позивача, позов підтримує в повному обсязі.

Відповідачка та її представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином.

02.10.2025 через систему «Електронний суд» надійшла заява представника відповідачки адвоката Водолагіна С. М. з проханням провести судове засідання без його участі та участі відповідачки. Свою позицію, викладену у відзиві, підтримує та просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, поклавши судові витрати на позивача.

Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Заяви сторін задоволені судом.

Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

03.07.2025 через систему «Електронний суд» від представника відповідачки адвоката Водолагіна С. М. надійшов відзив на позов, в якому представник відповідачки вказав, що відповідачка не визнає позовні вимоги в повному обсязі.У провадженні Городнянського районного суду Чернігівської області вже перебуває справа №732/710/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, а саме на 1/2 частину житлового будинку та 1/2 частину земельних ділянок, які предметом спору у даній справі. Отже, відповідачка вважає, що позивач, подавши аналогічний позов до неї, тим самим визнав її позовні вимоги.

Щодо позовних вимог про визнання за позивачем права власності на 1/2 частину грошових коштів, розміщених на депозитному рахунку в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в сумі 31275 грн та на 1/2 частину грошових коштів в сумі 1500 доларів США, розміщених на депозитному рахунку в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», відповідачка заперечує з приводу їх задоволення, виходячи з наступного. Депозитного рахунку, відкритого в АТ «КБ «ПРИВАТБАНК на суму 1500 доларів США на ім`я ОСОБА_2 , не існує. Щодо коштів на депозитному рахунку в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на суму 31275,00 грн, відповідачка вважає, що вимоги в цій частині теж не підлягають задоволенню, оскільки депозитного рахунку на суму 31275 грн, відкритого в АТ «КБ «ПРИВАТБАНК на ім`я ОСОБА_2 , теж не існує. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на вимогу суду надав дві копії депозитних договорів від 23.11.2024 на суму 5000 грн та від 23.06.2024. Відповідачка вважає, що кошти, які знаходяться на вказаних рахунках, не підпадають під спільне майно подружжя, оскільки належать неповнолітньому ОСОБА_4 .

Відповідачка звертає увагу суду, що 03.11.2023 Семенівським районним судом Чернігівської області видано судовий наказ про стягнення з позивача на користь відповідачки аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 з 31.10.2023. Саме ці кошти отримані, як аліменти, а тому відповідачка внесла на депозитні рахунки, саме для неповнолітнього сина.

Щодо витрат на правничу допомогу, то вказана сума є надмірною і не підлягає задоволенню. На переконання відповідача витрати на правничу допомогу не можуть перевищувати 8000,00 грн (а. с. 150-152, том 1).

Врахувавши позицію сторін, вивчивши письмові докази, з`ясувавши позицію сторін по суті заявлених вимог, визначившись із правовідносинами між ними та нормою права, яка підлягає застосуванню до правовідносин сторін, суд дійшов такого висновку.

Розглядаючи письмове клопотання представника позивача про залишення позовних вимог без розгляду в частині визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку та земельних ділянок, суд дійшов висновку, що вказане клопотання підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Оскільки представник позивача подав заяву про залишення позовних вимог без розгляду в частині визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку та земельних ділянок, скориставшись наданим правом відповідно до норм ЦПК України, суд вважає за доцільне залишити без розгляду позовні вимоги в цій частині.

Оскільки, судом задоволено клопотання сторони позивача про залишення позовних вимог без розгляду в частині визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку та земельних ділянок, суд не досліджує обставини та докази з приводу залишених без розгляду позовних вимог.

Судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 11 грудня 2020 року, про що Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) зроблено відповідний актовий запис №1676. Прізвища подружжя « ОСОБА_7 », « ОСОБА_7 » (а. с. 21 том 1).

З дослідженого в судовому засіданні рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 24 квітня 2025 року встановлено, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірваний. Рішення набрало законної сили 26.05.2025(а. с. 87-89 том 1).

З наданих суду АТ КБ «ПРИВАТБАНК» документів убачається, що на ім`я ОСОБА_2 період її перебування у шлюбі із позивачем були відкриті депозитні рахунки: № НОМЕР_3 від 23.11.2024, №72987567 від 23.11.2024, №72987348 від 23.11.2024 та № НОМЕР_4 від 23.06.2024 (а. с. 144 том 1).

Згідно із виписками по депозитних рахунках № НОМЕР_5 за період з 11.12.2020 по 24.04.2025, № НОМЕР_3 за період з 23.11.2024 по 24.04.2025 та № НОМЕР_4 за період 23.06.2024 по 24.04.2025 здійснювався рух коштів по вказаних рахунках, а саме здійснювалося поповнення депозиту, нараховувалися проценти, були здійснені перекази на інші рахунки (а. с. 224-257 том 1).

Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ст. 7 Сімейного Кодексу України (далі СК України) сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

У ч. 1 ст. 60 СК України вказано, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно із ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70 СК України, ч. 2 ст. 372 ЦК Українидружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, у разі поділу майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Частинами 1, 3, 4 ст. 368 ЦК України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 22 Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи із дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до п. 23 вищевказаної постанови, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені із цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом.

Положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними у період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того із подружжя, хто її спростовує.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом не встановлено обставин, що мають істотне значення, які б давали підстави для відступлення від принципу рівності часток сторін при поділі спільної сумісної власності.

Отже, суд дійшов висновку, що кошти на депозитних рахунках, відкритих на ім`я відповідачки під час перебування у шлюбі із позивачем, є спільною сумісною власністю і підлягають поділу між сторонами порівну.

Відповідачка ОСОБА_2 у поданому на позов відзиві заперечувала щодо визнання коштів на депозитних рахунках спільним майном подружжя, посилаючись на те, що вказані кошти належать неповнолітньому ОСОБА_4 , оскільки були внесені нею з аліментів, які сплачував відповідач на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина.

З дослідженого в судовому засіданні судового наказу від 03.11.2023, виданого Семенівським районним судом Чернігівської області встановлено, що судом стягнуто із ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), період стягнення з 31 жовтня 2023 року, і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 193-194 том 1). Стягнуті судом аліменти зараховувалися на рахунок ОСОБА_2 № НОМЕР_6 (а. с. 198-199 том 1).

Суд, аналізуючи обставини справи та доводи, якими відповідачка обґрунтовує свої заперечення, зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з того, що основними засадами (принципами) цивільного законодавства, зокрема є: верховенство права, змагальність сторін, диспозитивність, розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами (ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. І в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Як вбачається із змісту правової позицій викладеної у постанові Верховного Суду від 24.01.2020 року у справі № 61-36178св18, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 16.12.2015 у справі № 6-2641цс15, норми Сімейного кодексу України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 192 ЦК України (гл. 13 ЦК України Речі. Майно) законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Законом України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Судом встановлено, що спільною сумісною власністю колишнього подружжя єгрошові кошти в розмірі 1500 доларів США на рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_2 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та грошові кошти в розмірі 31275,00 грн на рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_2 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням, підстави для відступу від якої потребують доведення. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Щодо руху коштів по депозитних рахунках, то з матеріалів справи вбачається, що така інформація наявна саме за період шлюбу сторін. При цьому не зазначено, що зарахування коштів здійснювалося за цільовим призначенням, як аліментні платежі.

Призначення платежу «аліменти на дитину» є юридичною необхідністю, без якої переказ коштів не може бути зарахований як аліменти.

Верховний Суд усвоїй постанові від 05.08.2025 у справі №390/2379/24 зазначав, що грошові перекази без конкретного призначення не можуть автоматично зараховуватися як сплата аліментів, навіть якщо інших боргів між сторонами немає, тобто для зарахування платежу як аліментів у призначенні має бути чітко вказана мета.

Аналіз перевірених і оцінених доказів та законодавства переконує суд, що в розумінні статей 77, 78 ЦПК України позивачем надані належні, достовірні, допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, які не викликають сумніву і є достатніми для їх задоволення. При цьому, відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами презумпцію спільності права власності сторін на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що грошові кошти, які знаходяться на рахунках в банку в національній та іноземній валютах, відкриті на ім`я ОСОБА_2 , та які є предметом спору, набуті подружжям ОСОБА_7 у період шлюбу, внесені за час зареєстрованого шлюбу та обліковувалися на розрахунковому рахунку на ім`я відповідачки та є спільним майном подружжя, що підтверджується дослідженими під час розгляду справи доказами. Вказане майно підлягає поділу між подружжям в рівних частках, а заявлений позов є таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі в межах заявлених позовних вимог.

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги в частині залишені без розгляду за клопотанням позивача та в іншій частині задоволені, а тому судовий збір частково у розмірі 1702,30 грн підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно із частинами 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Представником позивача надано суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу договір про надання правничої допомоги від 18.03.2025, укладеного між адвокатом Рябініним Д. Д. та ОСОБА_1 , Акт прийому-передачі наданих послуг від 18.03.2025, згідно якого вартість наданих послуг складає 20000,00 гривень та типової форми № КО-1 до прибуткового касового ордеру про отримання 20000,00 грн від ОСОБА_1 (а. с. 16-18 том 1).

Розмір судових витрат заперечувався відповідачкою, яка вважала суму 20000,00 грн надмірною. На думку відповідачки, розмір витрат на правничу допомогу не повинен перевищувати 8000,00 грн.

Суд з урахуванням складності справи, порядку її розгляду, задоволення позовних вимог, обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, з урахуванням принципу розумності та справедливості, вважає вказані витрати є співмірними зі складністю справи та обсягом вищезазначених наданих адвокатом послуг, приходить до висновку про те, що з відповідачки підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі у розмірі 20000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 12, 81, 141, 211, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача адвоката Рябініна Д. Д. про залишення без розгляду позовних вимог в частині визнання за позивачем права власності на 1/2 частину житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , та на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0340, а також на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0341, задовольнити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, задовольнити.

У порядку поділу спільного майна подружжя:

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину грошових коштів, які розміщені на депозитному рахунку, відкритому у АТ КБ «ПриватБанк», у сумі 31275,00 грн, з відповідною частиною відсотків по депозиту;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину грошових коштів, які розміщені на депозитному рахунку, відкритому у АТ КБ «ПриватБанк», у сумі 1500,00 доларів США, з відповідною частиною відсотків по депозиту.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1702,30 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено та підписано 24.10.2025.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_2 ).

Суддя А. О. Бойко