УХВАЛА

23 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 308/18168/24

провадження № 61-12927ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 лютого 2025 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року у справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року Товариство з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» (далі - ТДВ «Експрес Страхування») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 26 березня 2021 року між ТДВ «Експрес Страхування» та ТОВ «Синергія Оіл» укладено Генеральний договір добровільного страхування наземних транспортних засобів 207.21.000014.

19 березня 2021 року між ТДВ «Експрес Страхування» та ТОВ «Синергія Оіл» укладено Страховий сертифікат № 209.21.2591198 до Генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів від 26 березня 2021 року 207.21.000014. Строк дії договору страхування з 01 квітня 2021 року до 31 березня 2022 року, страхова сума 425 000,00 грн. Цим договором застраховано транспортний засіб «Renault Dokker», державний номерний знак НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 . Франшиза за договором страхування - 0,0% (0,00 грн).

Зазначав, що 14 грудня 2021 року о 10 год 30 зв на 8 км 200 м автомобільної дороги М-08 обхід м. Ужгорода - контрольно-пропускний пункт «Ужгород» сталася дорожньо-транспортна пригода: водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Toyota RAV4», державний номерний знак НОМЕР_3 , не вибрала безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотрималася безпечної дистанції, в результаті чого здійснила зіткнення з застрахованим автомобілем «Renault Dokker», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_1 , що підтверджується постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 січня 2022 року у справі № 308/17537/21.

14 грудня 2021 року до позивача звернувся власник транспортного засобу «Renault Dokker», державний номерний знак НОМЕР_1 із заявою про проведення виплати страхового відшкодування для відновлення автомобіля на розрахунковий рахунок СТО ТОВ «Форвард Автоцентр».

Відповідно до умов договору страхування № 209.21.2591198 ТДВ «Експрес Страхування» здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 105 218,00 грн.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Toyota RAV4», державний номерний знак НОМЕР_3 , кузов № НОМЕР_4 , станом на 14 грудня 2021 року застрахована у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - ПрАТ СК «УСГ») на підставі полісу № АР/5055002, обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Ліміт відповідальності страховика становить 130 000,00 грн, франшиза становить 2 600,00 грн.

25 квітня 2023 року позивач звернувся до ПрАТ СК «УСГ» із позовною заявою про відшкодування шкоди (в порядку суброгації за полісом № АР/5055002), за якою відкрито судове провадження у справі № 910/6765/23.

11 липня 2023 року на рахунок позивача від ПрАТ СК «УСГ» надійшли грошові кошти у розмірі 77 723,67 грн.

25 липня 2023 року позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог, у зв`язку з частковою оплатою суми боргу ПрАТ «СК «УСГ» у розмірі 77 723,67 грн.

17 жовтня 2023 року Господарським судом м. Києва винесено рішення у справі № 910/6765/23 про відмову у задоволенні решти позовних вимог, у зв`язку з тим, що правомірними є вимоги позивача про відшкодування відповідачем виплаченого страхового відшкодування в розмірі 77 723,67 грн (80 323,67 грн матеріальний збиток - 2 600,00 грн. франшиза). Разом з тим, як установлено судом вище 11липня 2023 року відповідачем сплачено на користь позивача грошові кошти в сумі 77 723,67 грн, а тому підстав для стягнення суми грошових коштів у розмірі 24 894,33 грн суд не вбачає, оскільки ПрАТ «СК «УСГ» здійснило виплату, керуючись пунктом 22.1 статті 22 та статті 29 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» - з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, якого для пошкодженого ТЗ становить 0,37. Пояснював, що відповідно до рахунку-фактури від 30 грудня 2021 року № ФФ212941 ТОВ «Форвард Автоцентр» вартість відновлювального ремонту ТЗ «Renault Dokker», державний номерний знак НОМЕР_1 становить 105 218,00 грн.

У подальшому суму відновлювального ремонту підтверджено актами наданих послуг від 30 червня 2022 року № 1527 та від 30 грудня 2022 року№ 3222.

Враховуючи часткове погашення суми боргу ПрАТ СК «УСГ» у розмірі 77 723,67 грн в порядку суброгації, на користь ТДВ «Експрес Страхування» підлягає відшкодуванню відповідачем сума 27 494,33 грн (105 218,00 грн (сума виплаченого страхового відшкодування) - 77 723,67 грн (сума виплачена ПрАТ СК «УСГ» за полісом АР/5055002) = 27 494,33 грн).

З огляду на викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТДВ «Експрес Страхування» 27 494,33 грн страхового відшкодування.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 лютого 2025 року, залишеним без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року, позов ТДВ «Експрес Страхування» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТДВ «Експрес Страхування» суму витрат сплаченого відшкодування в порядку суброгації в розмірі 27 494,33 грн. Вирішено питання по судовим витратам.

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 лютого 2025 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення процесуальних норм, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ТДВ «Експрес Страхування» відмовити.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, ціна позову в яких не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову визначається у справах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку (пункт 1 частини першої статті 176 ЦПК України).

Ціна позову у цій справі складає 27 494,33 грн, що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2025 року (30 х 3 028,00 грн = 90 840 грн).

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.

Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не наведено.

Посилання заявника на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу касаційного оскарження не заслуговують на увагу, оскільки з указаних підстав підлягають оскарженню рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті, зокрема, у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тобто такі доводи є виконанням вимог процесуального закону щодо змісту будь-якої касаційної скарги, а тому самі по собі не вказують на фундаментальність порушених у скарзі питань для формування єдиної правозастосовчої практики, та не свідчить про наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обгрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 лютого 2025 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року у справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков
Р. А. Лідовець
Д. Д. Луспеник