ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 677/921/24

Провадження № 22-ц/820/1978/25

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Дубова М.В.

з участю: представника позивача, представника третьої особи

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 677/921/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 30 червня 2025 року, ухвалене суддею Вознюком Р.В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей Красилівської міської ради Хмельницької області, про позбавлення батьківських прав.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

В травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Красилівського районного суду Хмельницької області з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа - служба у справах дітей Красилівської міської ради Хмельницької області, про позбавлення батьківських прав, у якому просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Красилівського районного суду від 09.08.2022 по справі № 677/536/22 шлюб, зареєстрований 19.11.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного між ним ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвано.

Відповідно до Cвідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого повторно 03.07.2012 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Красилівського районного управління юстиції у Хмельницькій області, матір`ю дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є відповідач.

З квітня 2021 року й до теперішнього часу позивач піклується про здоров`я сина, його фізичний, духовний та моральний розвиток, повністю його утримує

Натомість відповідач не піклується про здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток дитини, не утримує його, не виконує своїх материнських обов`язків, не спілкується з дитиною та не забезпечує його гармонійний розвиток. Син проявляє прихильність до позивача, який здатний в повній мірі забезпечити належний догляд за дитиною та створити необхідні належні умови його проживання. Відповідач в 2021 році забрала усі особисті речі та покинула сім`ю, виїхала за межі України та з того часу не поверталась. Відповідач життям сина не цікавиться, не проявляє щодо нього будь-якої материнської турботи та уваги, не займається його вихованням та не приймає будь-якої участі у його матеріальному утриманні, взагалі не спілкується із ним.

Відповідно до Рішення № 4 засідання Комісії з питань захисту прав дитини при Красилівській міській раді (протокол № 2 від 12.01.2023) визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до рішення Красилівського районного суду від 01.05.2023 по справі №677/1551/22 відповідача визнано такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків. Це виражається у тому, що вона не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що порушує нормальне самоусвідомлення дитини, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, жодного разу не приходила до школи, де навчаються діти та не цікавилась його навчанням. Відповідач ніякої допомоги на утримання дитини не надавала і не надає по цей час, не дбає про нормальне самоусвідомлення дитини, не сприяє засвоєнню загальне визначених норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей.

У зв`язку із цим, позивач звертався до Красилівського районного суд Хмельницької області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, про що 09.02.2023 було видано судом Судовий наказ про стягнення з відповідача аліментів на сина ОСОБА_4 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, але не більше 10 (десяти) прожиткових мінімумів і дитину відповідного віку, та не менше ніж 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму і на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 03.02.2023 і до досягнення дитиною повноліття.

Враховуючи те, що відповідач жодним чином не була позбавлена інформації стосовно місця перебування його та дитини, а з його боку ніколи не створювалися перешкоди щодо участі матері у вихованні сина, вищевикладені обставини свідчать фактичне вольове небажання відповідача виконувати відносно своєї дитини батьківські обов`язки, покладені на неї Законом.

Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 30 червня 2025 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, вважає рішення суду незаконним, та таким що ухвалене у зв`язку з невідповідністю висновків суду дійсним обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що відповідачка з квітня 2021 року життям сина ОСОБА_5 не цікавиться, не проявляє щодо нього будь-якої материнської турботи та уваги, не займається його вихованням та не турбується станом його здоров`я, не займається його лікуванням, не піклується про його фізичний, духовний та моральний розвиток, не приймає будь-якої участі у його матеріальному утримання та не спілкується з сином.

Апелянт зазначає, що відповідачка жодного разу не відвідала загальноосвітньої школи де навчається їх син ОСОБА_5 , не цікавилась тим, як син завершив навчання у школі та склав іспити.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду змінити.

Згідно ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є батьком, а відповідач ОСОБА_2 матір`ю неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З 19.11.2011 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Красилівського районного суду від 09.08.2022 року.

Рішенням виконавчого комітету Красилівської міської ради Хмельницької області №1761 від 20.06.2024 затверджено висновок Служби у справах дітей Красилівської міської ради Хмельницької області про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_3 .

Відповідно до висновку Служби у справах дітей Красилівської міської ради Хмельницької області, неповнолітній ОСОБА_3 знаходиться на повному утриманні батька.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Преамбулою Конвенції визначено, що держави-учасниці беруть до уваги принципи, закладені в Декларації прав дитини, яка прийнята Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року. У відповідності до 6 принципу цієї Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю.

Із положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч. 4 ст. 10 ЦПК України слідує, що суд застосовує при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Мамчур проти України» ("Mamchur v. Ukraine", заява №10383/09, рішення від 16 липня 2015 року, п. 100) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Також у рішенні від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» («Hunt v. Ukraine», заява №31111/04, п.п. 57-58) Європейський суд з прав людини вказав на те, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина.

У відповідності з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно із ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

У відповідності до п.п.15 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.03.2007, № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (постанова Верховного Суду від 12.09.2019 року у справі № 638/6919/16-ц).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду, зокрема від 24.06.2020 року у справі № 344/6374/18, від 08.04.2020 року у справі № 645/731/18, від 29.01.2020 року у справі № 127/31288/18, від 29.01.2020 року у справі № 643/5393/17, від 17.01.2020 року у справі № 712/14772/17, від 25.11.2019 року у справі № 640/15049/17, від 24.04.2019 року у справі № 331/5427/17, від 13.03.2019 року у справі № 631/2406/15-ц.

Як видно з матеріалів справи, сторони по справі припинили шлюбні стосунки у 2022 року, дитина залишилася проживати з батьком, відповідачка досить тривалий час не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, належним чином не приймала участь у вихованні сина, однак вказані обставини не є безумовними та достатніми для позбавлення відповідачки батьківських прав без її попередження про зміну ставлення до дитини та застосування такого крайнього заходу впливу.

При цьому з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_2 зловживає алкоголем чи вживає наркотичні засоби, притягувалася до адміністративної відповідальності за невиконання своїх батьківських обов`язків, застосувала насильство щодо дитини чи негативно впливає на його духовний та фізичний розвиток.

Крім того неповнолітній ОСОБА_6 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що двічі спілкувався з мамою по телефону, двічі вона надсилала йому кошти, 13.06.2024 заяву до служби про те, що з матір`ю не спілкується він написав на прохання батька.

Також в сукупності з іншими доказами суд критично оцінює висновок Служби у справах дітей Красилівської міської ради Хмельницької області про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , затвердженого рішенням виконкому №1761 від 20.06.2024 р.

У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При цьому, висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 10 листопада 2023 року у справі №401/1944/22, від 15 листопада 2023 року у справі №932/2483/21).

Не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини факт стягнення з відповідача на користь позивача аліментів, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного матеріального утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав (постанова Верховного Суду від 16.01.2019 року, справа № 199/5032/16-ц).

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про відмову у позову є вірними, при цьому, зважаючи на те, що відповідачка в певній мірі нехтувала своїми батьківськими обов`язками щодо свого сина ОСОБА_5 , достатні підстави для застосування до неї крайнього заходу впливу у виді позбавлення її батьківських прав стосовно неповнолітнього сина з врахуванням інтересів дитини, інтересів самої відповідачки, вимог сімейного законодавства, рішень Європейського суду з прав людини, судової практики Верховного Суду на даний час відсутні.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне попередити відповідачку про необхідність зміни ставлення до дитини.

Крім того, суд звертає увагу, що в разі, якщо відповідачка не змінить свого ставлення до дитини, позивач не позбавлений можливості повторно звернутись до суду з аналогічним позовом.

З вищевказаних підстав доводи апеляційної скарги про безпідставність висновків суду про відмову в позові, наявність підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав щодо сина, так як вона не приймає участі у вихованні дитини, не спілкується з сином, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, слід відхилити.

Як зазначено в мотивувальній частині постанови за встановлених судом обставин справи на даний час вказані обставини не є безумовними та достатніми для позбавлення відповідачки батьківських прав та застосування такого крайнього заходу впливу.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові є законним та обгрунтованим, в той же час підлягає зміні резолютивна частина рішення шляхом її доповнення про попередження ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 30 червня 2025 року змінити, доповнити резолютивну частину судового рішення наступним абзацом:

Попередити ОСОБА_2 про необхідність належного виконання батьківських обов`язків та зміни ставлення до виховання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Покласти на службу у справах дітей Красилівської міської ради Хмельницької області обов`язок контролю стосовно виконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 жовтня 2025 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова