ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року м. Фастів

Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Анапріюк С.П.,

за участю секретаря Куценко К.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У провадженні Фастівського міськрайонного суду Київської області перебуває зазначена цивільна справа.

Фастівський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 15 вересня 2025 року відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

07 жовтня 2025 року та 13 жовтня 2025 до суду подано спільну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» та ОСОБА_1 про затвердження мирової угоди у справі, до якої долучено підписану сторонами мирову угоду від 01 жовтня 2025 року у цивільній справі №381/4805/25.

Згідно з умовами мирової угоди, сторони погодили, що ОСОБА_1 зобов`язується сплатить борг відповідно до наступного графіку: 15.10.2025 8759,78 грн, 15.11.2025 8759,78 грн, 15.12.2025 8759,78 грн, 15.01.2026 8759,78 грн, 15.02.2026 8759,78 грн.

Суд, ознайомившись зі змістом мирової угоди, перевіривши матеріали справи, дійшов такого висновку.

Одним із принципів цивільного судочинства, крім верховенства права, складовою якого є принцип законності, є також диспозитивність, яка, відповідно до частини третьої статті 13 ЦПК України, передбачає у тому числі можливість для учасника справи розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно із ч. 7 ст. 49 ЦПК України, сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу.

Мета, зміст, порядок укладення сторонами мирової угоди та її затвердження судом визначені у статті 207 ЦПК України.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 207 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

Частиною п`ятою статті 207 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Отже, зміст статті 207 ЦПК України свідчить, що обов`язковою умовою затвердження судом мирової угоди є її відповідність вимогам закону і відсутність порушення прав чи законних інтересів третіх осіб.

Тобто йдеться про дотримання як вимог, передбачених процесуальних законодавством, так і вимог, які унормовані приписами цивільного законодавства.

Відповідність змісту мирової угоди вимогам матеріального закону передбачає, зокрема, аналіз об`єкта мирової угоди майна, яким за умовами мирової угоди розпоряджаються її суб`єкти.

Для з`ясування того чи не порушує мирова угода права та законні інтереси інших осіб, суд повинен встановити, що: 1) майно, яке передається за мировою угодою, не вилучене з обігу і не обмежене в обігу; 2) учасники мирової угоди мають право розпоряджатися цим майном, що підтверджується правовстановлюючими документами; 3) майно, яке передається за мировою угодою, не перебуває під арештом і щодо нього відсутній спір з іншими особами.

Визнанням мирової угоди суд засвідчує відповідність умов цієї угоди вимогам закону та дотримання балансу законних прав та інтересів сторін, дотримання вимог (принципу) справедливості судового рішення у спосіб визначений в умовах мирової угоди.

Цивільним процесуальним законом на суд покладено обов`язок під час визнання мирової угоди перевірити, чи не суперечать умови мирової угоди закону, чи не порушують такі умови права, свободи та інтереси інших осіб, чи не суперечать дії законного представника однієї із сторін мирової угоди інтересам особи, яку він представляє, чи мають представники сторін відповідні повноваження на укладення мирової угоди та роз`яснити сторонам наслідки визнання мирової угоди.

Умови мирової угоди мають бути викладені чітко та недвозначно для уникнення неясності та спорів стосовно її змісту під час виконання.

Суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана відповідно до її умов, або якщо така угода остаточно не вирішує спір чи може призвести до виникнення нового спору.

Отже, вирішуючи питання щодо затвердження мирової угоди, суд має з`ясувати чи не суперечать умови мирової угоди, зокрема, вимогам закону.

Обставини у справі, що розглядається судом, свідчать про таке.

Відповідно до предмету спору у цій справі, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» звернулось до суду з вимогою до ОСОБА_1 про стягнення на свою користь заборгованості за кредитним договором у розмірі 31376,50 грн.

За змістом мирової угоди, сторони домовились про сплату відповідачем боргу відповідно до погодженого ними графіку.

З огляду на це суд висновує, що подана сторонами мирова угода суперечить нормам чинного законодавства та є невиконуваною.

Відповідно до цивільного процесуального законодавства, в ухвалі про затвердження мирової угоди, у резолютивній частині, суд повинен докладно й чітко викласти її умови і зазначити про припинення провадження у справі, а також вирішити питання, пов`язані із судовими витратами у справі.

Затвердження судом мирової угоди з одночасним припиненням провадження у справі є одноактною (нерозривною) процесуальною дією і не може розглядатися як два самостійних акти окремо щодо затвердження мирової угоди і щодо припинення провадження у справі.

Отже, мирову угоду не можна розглядати як договір у цивільно-правовому розумінні і визнавати недійсною у позовному провадженні, оскільки порядок її укладання та затвердження регламентовано відповідними положеннями ЦПК України.

У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди та під час її виконання у примусовому порядку, суперечливі умови цієї угоди унеможливлять виконання відповідної ухвали суду.

З огляду на викладене суд вважає, що умови цієї мирової угоди суперечать вимогам чинного законодавства, а тому відсутні підстави для її затвердження

Керуючись ст. 207, 258-260, 261 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» та ОСОБА_1 про затвердження мирової угоди.

Продовжити судовий розгляд справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повна ухвала виготовлена 22.10.2025.

Суддя Сніжана АНАПРІЮК