ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року

м. Харків

справа № 643/14037/24

провадження № 22-ц/818/2727/25

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Волобуєва О.О.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харків апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2025 року в складі судді Броницької М.В., -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, зареєстрованого між нею та ОСОБА_2 . 21.07.2023 Третім відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 374.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що сімейне життя між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не склалося через відсутність взаєморозуміння. З 01.01.2024 між сторонами у справі припинені будь-які шлюбні стосунки, спільне господарство сторони не ведуть, проживають окремо.

Позивач вважає що, шлюбні відносини між подружжям не можуть бути поновлені, подальше сумісне життя, примирення та збереження сім`ї неможливе. Збереження шлюбу суперечить її інтересам.

Від шлюбу сторони спільних дітей не мають.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2025 року позов задоволено.

Шлюб, зареєстрований 21.07.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Третім відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 374 - розірвано.

Рішення обґрунтовано тим, позивач надала суду докази того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Подальше перебування позивача у шлюбі з відповідачем порушує її вільне волевиявлення припинити цей шлюб, що не узгоджується із вимогами сімейного законодавства.

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечує, обставини, викладені у позовній заяві та доданих до неї матеріалах, відповіді на відзив, не спростував, то відповідно відмова у розірванні шлюбу за своєю суттю буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що не відповідає нормативному визначенню змісту шлюбних відносин та є неприпустимим у демократичному суспільстві.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, просить рішення суду скасувати та у задоволені позову відмовити. Не згоден із рішенням суду в частині неврахування його доводів щодо причин розірвання шлюбу та мотивів ухвалення рішення. Під час ухвалення рішення суд повинен дослідити, проаналізувати та, відповідно, відобразити в судовому рішення всі доводи учасників справи й надати їм належну правову оцінку, проте суд зазначеного обов`язку не виконав. Таким чином, рішення Суду має бути переглянуто. Крім того, скаржник розглядає питання про можливість примирення із позивачем.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що 21.07.2023 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб у Третьому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 374, про що видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 21.07.2023 (а.с. 6).

Судом встановлено, що з 01.01.2024 фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, спільне господарство не ведеться. Намір продовжувати шлюб чи зберегти сім`ю у позивача відсутній, а збереження цього шлюбу суперечить інтересам ОСОБА_1 . Строку на примирення просила не надавати. Відповідач та його представник щодо позовних вимог своїх заперечень не висловили.

Від шлюбу сторони спільних дітей не мають.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що сторони не дивлячись на проживання в одній квартирі, сімейні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 51 Конституції України та частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з частиною 1 статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно зі статтею 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Отже шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Незгода будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання його права вимагати розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що сімейні відносини між сторонами припинені. Подальше сімейне життя чоловіка і дружини та збереження сім`ї є неможливим, з огляду на категоричність позивача, отже суперечить його інтересам.

Примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує, порушуватиме його законні права та інтереси і суперечитиме вимогам закону.

Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 369/7035/18, провадження № 61-1658св20.

Посилання апеляційної скарги на те, що судом першої інстанції не враховано, що між сторонами у справі існує невирішений спір щодо повернення позивачкою грошових коштів та діями позивача відповідачу завдано моральної шкоди не свідчать про існування між сторонами у справі можливості зберегти сім`ю та не мають значення для вирішення спору про розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, у сторін відсутні спільні інтереси та присутні різні погляди на життя, має місце втрата почуття любові та поваги один до одного, спільне господарство сторони не ведуть, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливе і суперечить інтересам сторін.

Матеріали справи свідчать, що клопотання адвоката Кайдашова В.С. про розгляд справи за правилами загального позовного провадження у зв`язку з необхідністю подання зустрічного позову було задоволене, проте зустрічний позов подано не було, в жодне із підготовчих судових засідань та судове засідання відповідач та його представник не з`явилися.

В апеляційній скарзі скаржник не навів обґрунтованих мотивів, які б свідчили про помилковість висновків суду щодо неможливості збереження шлюбу. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких підстав, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на законність і обґрунтованість рішення суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, і суд під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, волевиявлення позивача на розірвання шлюбу, відсутність доказів, які б свідчили про можливість збереження шлюбу між сторонами, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір не вирішувалося.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційній суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Кайдашова Віталія Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 жовтня 2025 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П.Пилипчук