КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/1512/2025
справа №758/5067/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Верланова С.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 20 січня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Петрова Д.В.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , державного реєстратора, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Києва Меженської Кароліни Сергіївни, треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , приватний нотаріус Хіміч Олена Анатоліївна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, -

встановив:

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.

У квітні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Києва Меженської К. С., треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , приватний нотаріус Донецького міського нотаріального округу Химич О. А., про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири.

Вимоги позову мотивує тим, що згідно з даними реєстрових книг КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» станом на 08 листопада 2019 року 40/100 частини квартири АДРЕСА_1 було зареєстрована на праві власності за позивачем, а 60/100 її частини - за ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, після чого у невстановлених осіб виник умисел на шахрайське заволодіння квартирою.

За вказаним фактом розпочато досудове розслідування кримінального провадження №0004579, відомості про яке внесено до ЄДРСР.

Згідно договору купівлі-продажу від 18 листопада 2011 року позивач та ОСОБА_5 відчужили свої частки квартири на користь ОСОБА_3 .

Стверджує, що зазначений договір позивач не підписував, відтак він є підробленим. З 2000 року позивач постійно проживає в Німеччині та фізично не міг підписати оспорюваний правочин у м. Донецьку, оскільки не в`їжджав в цей час на територію України.

Мотивуючи наведеним, з посиланням на статті 203, 215 ЦК України просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 18 листопада 2011 року, посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Химич О.А. за №1148 (нотаріальний бланк ВРЕ № 112645); скасувати рішення про державну реєстрацію прав та обмежень №50356460 від 20 грудня 2019 року, прийняте державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Меженською К. С.

2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва в складі судді Петрова Д. В., від 20 січня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі продажу квартири від 18 листопада 2011 року, посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Химич О. А. за № 1148 (нотаріальний бланк ВРЕ № 112645).

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та обмежень № 50356460 від 20 грудня 2019 року, прийняте державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Меженською К. С.

Задовольнивши позов, суд першої інстанції послався на висновок судової почеркознавчої експертизи № СЕ-19/111-21/36687-ПЧ від 10 серпня 2021 року та зробив висновок, що спірний договір, укладений від імені позивача, підписаний не ним, а іншою особою. Суд вказав, що спірний договір було укладено без волевиявлення ОСОБА_2 , відтак наявні підстави для визнання недійсним спірного договору на підставі частини третьої статті 203 та частини першої статті 215 ЦК України.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.

Постановою Київського апеляційного суду від 13 березня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Подільського районного суду м. Києва від 20 січня 2023 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Верховоного Суду від 06 червня 2024 року ухвалу Київського апеляційного суду від 08 січня 2024 року, постанову Київського апеляційного суду від 13 березня 2024 року скасовано, передано справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 серпня 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Подільського районного суду міста Києва від 20 січня 2023 року. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 20 січня 2023 року.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на незаконність, необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказує, що ОСОБА_1 придбав квартиру для проживання своєї родини, скориставшись інформацією, розміщеною у відкритому рекламному джерелі.

Квартира придбана за спільні кошти подружжя та кошти родини дружини, за реальну ринкову вартість цього об`єкту нерухомого майна. Наразі у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані та проживають члени родини ОСОБА_1 , у тому числі неповнолітня дитина ОСОБА_6 , 2014 року народження.

Стверджує, що ОСОБА_1 при укладанні договору купівлі-продажу квартири нічого не було відомо про взаємовідносини попередніх власників. Документи, що були надані продавцем квартири повністю відповідали вимогам закону.

Вказує, що оскаржуване судове рішення безпідставно вмотивоване Висновком експерта Київського НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/111-21/36687-ПЧ від 10 серпня 2021 року. Вказує, що походження копії цього документу не відомо. Експертиза проведена в межах кримінального провадження.

Зокрема вказує, що на дослідження експерту надано договір купівлі-продажу від 18 листопада 2011 року, ВРЕ №112645. Вказаний документ відсутній у учасників процесу, його походження не відомо.

Вказує, що особливістю цієї справи є необхідність у витребуванні та дослідженні доказів, що знаходяться на тимчасово окупованих територіях.

Проведення Подільським УП ГУНП у м. Києві досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0004579 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4статті 190 КК України, предметом якого є обставини, що стосуються обставин спору по даній справі, свідчить про наявність підстав для зупинення провадження по даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у кримінальній справі.

Вказує, що позивач має спір про право власності на майно, яке перебуває у володінні третьої особи, але вимог до неї він не заявляє. Позиція позивача спрямована на приховування реально існуючого спору про власність не з відповідачем, а з іншою особою, та є спробою маніпуляції рішення суду як створеним доказом в іншій справі.

Мотивуючи наведеним, просить суд рішення Подільського районного суду міста Києва від 20 січня 2023 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, або зупинити провадження у справі до вирішення кримінальної справи за кримінальним провадженням № 0004579.

4. Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.

06 лютого 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_2 на апеляційну скаргу.

В обґрунтування відзиву посилається на необґрунтованість та помилковість апеляційної скарги.

Вказує, що купуючи квартиру, ОСОБА_1 мав проявити обережність та розумну обачність, зокрема, належним чином перевірити історію відчуження квартири і таким чином виявити ризики, пов`язані із можливими негативними наслідками володіння квартирою.

Факт того, що подружжям ОСОБА_7 за власні кошти придбано квартиру та проживання у квартирі неповнолітніх дітей не спростовують того факту, що ОСОБА_1 , як покупець квартири, не проявив обережність та розумну обачність.

Вказує, що ОСОБА_1 не надано суду жодних доказів на спростування доказів, наданих позивачем на підтвердження позовних вимог.

Вказує, що ОСОБА_2 , будучи власником 40/100 квартири, має право звернутись до суду з метою захисту свого права власності на це майно, оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 фактично позбавили позивача гарантованого права власності, уклавши оспорюваний договір.

Положення статті 251 ЦПК України не надає суду цивільної юрисдикції права, а також не встановлює обов`язку зупиняти розгляд цивільної справи через незавершене органами Національної поліції України досудове розслідування.

Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскаржуване рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меженської К.С. судові витрати, пов`язані з апеляційним розглядом №755/5067/21, солідарно.

09 лютого 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив адвоката Папазової Г.А., яка діє в інтересах Державного реєстратора, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меженської К.С., на апеляційну скаргу.

Вказує, що позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права в частині вимог про скасування запису про державну реєстрацію, оскільки на час звернення до суду були чітко визначені норми законодавства в частині обрання вірного способу захисту своїх порушених прав шляхом скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чм скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав, що є самостійною підситавою для відмови у задоволенні позову.

Зазначає, що посилання в оскаржуваному рішенні на матеріали досудового розслідування є неприпустимим з огляду на те, що станом на дату винесення оскаржуваного рішення обвинувального вироку не ухвалено.

Звертає увагу, що задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивач є власником лише 40/100 частин квартири, відповідно заявляти вимоги відносно скасування договору купівлі-продажу в цілому є неприпустимим, оскільки 60/100 спірної квартири належали ОСОБА_5 , який помер.

Мотивуючи наведеним, просить суд у задоволенні позовних вимог за позовом ОСОБА_2 відмовити.

5. Позиція учасників справи.

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_1 та його представник - адвокат Буркацький В.Л. підтримали доводи апеляційної скарги, просили суд її задовольнити.

Представниця Державного реєстратора, приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу у м. Києві Меженської К.С. - адвокат Папазова Г.А. апеляційну скаргу підтримала, просила суд її задовольнити.

Адвокати Коваль В.Б. та Романюк І.М., які діють в інтересах позивача ОСОБА_2 , проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили оскаржуване рішення залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за їх відсутності, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.

6. Позиція суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи та їх представників, які з`явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

7. Фактичні обставини справи, установлені судом.

Установлено, що згідно даних свідоцтва про право власності на житло 40/100 частин приміщення у квартирі спільного заселення АДРЕСА_1 зареєстрована в БТІ на праві приватної, спільної власності та належить ОСОБА_2 та членам його сім`ї ОСОБА_8 в рівних долях (том 1 а.с. 10-11).

Згідно даних договору дарування частин квартири убачається, що ОСОБА_8 подарував, а ОСОБА_2 прийняв у дар 40/200 частин квартири АДРЕСА_1 .

Згідно даних витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №194091179 від 20 грудня 2019 року убачається, що квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 18 січня 2011 року (том 1 а.с. 17).

Згідно інформаційної довідки Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» № КВ-2019 № 43627 від 08 листопада 2019 року, згідно з даними реєстрових книг Бюро квартира АДРЕСА_1 на праві власності була зареєстрована за:

60/100 частин - ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації житла Подільської райдержадміністрації 04 квітня 1997 (наказ № 10713 від 04 квітня 1997 року) та зареєстрованого в Бюро 08 квітня 1997 року за реєстровим № 7537;

40/200 частин - ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації житла Подільської райдержадміністрації 04 квітня 1997 року (наказ № 10714 від 04 квітня 1997 року) та зареєстрованого в Бюро 08 квітня 1997 року за реєстровим № 7537;

40/200 частин - ОСОБА_2 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мойсеєнко Т. О. від 29 листопада 2006 року № 4983 та зареєстрованого в Бюро 14 грудня 2000 року за реєстровим № 7537 (том 1 а.с.18).

З даних витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 28 грудня 2019 року убачається, що органом досудового розслідування зареєстровано кримінальне провадження №0004579 за заявою ОСОБА_9 .. Згідно фабули витягу: невстановлена особа, перебуваючи у невстановленому слідством місці та часі, діючи умисно шляхом обману заволоділа квартирою АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_2 (4/10) і ОСОБА_5 (6/10) (том 1 а.с.24-26).

Згідно даних інформаціїї з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер витягу 195279286 від 27 грудня 2019 року квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27 грудня 2019 року, серія та номер 8028, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куксовою М. С. Підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 50523581 від 27 грудня 2019 року, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м. Києва Куксова М.С. (том 1 а.с. 35).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер витягу 197021756 від 21 січня 2020 року квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 21 січня 2020 року, серія та номер 174, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплун Ю.В. Підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 50735540 від 21 січня 2020 року, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м. Києва Каплун Ю. В. (том 1 а.с. 40).

Згідно даних висновку судової почеркознавчої експертизи від 10 серпня 2021 року №СЕ-19/111-21/36687-ПЧ, підпис який розташований на зворотному боці договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , зареєстрованого у реєстрі за № 1148, поруч із рукописним написом « ОСОБА_2 - виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою з наслідуванням його підпису (том 1 а.с. 157-162).

В матеріалах справи наявна ксерокопія примірника договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного 18 січня 2011 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_10 та ОСОБА_3 ( том 4 а.с. 112).

Згідно відповіді Подільського УП ГУНП у м.Києві від 17 квітня 2025 року слідчим відділом здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному що ЄДРДР за №0004579, договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 18 січня 2011 року було вилучено та направлено до суду завірену копію цього договору, договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 18 листопада 2011 року в матеріалах досудового розслідування відсутній ( том 4 а.с. 111).

8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.

Згідно із частинами 1-3,5 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу.

Правочин вважається таким, що вчинено в письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами (частина 2 статті 207 ЦК України).

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частин 1-2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Основним речово-правовим способом захисту права власності є віндикаційний позов.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.

Відповідно до статті 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно з частиною 1 статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна.

Таким чином, у випадку, якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, останній може розраховувати на повернення такого майна, незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття сторонніми особами, і має право звернутися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).

Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Такі правові висновки наведені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14- 208цс18).

У справі, що переглядається колегією суддів, позивач вказує, що не підписував договір купівлі-продажу квартири від 18 листопада 2011 року, тобто вимоги мотивує тим, що спірна квартира вибула із власності позивача не з його волі.

Отже, слід констатувати, що за наведених обсвин належним способом захисту є вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, проте таких вимог у цій справі не заявлено.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що такий договір в матеріалах справи відсутній, натомість до матеріалів справи долучено копію договору купівлі-продажу від 18 січня 2011 року, укладеного « ОСОБА_2 ».

Крім цього, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до частини 1 статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина 1 статті 48 ЦПК України).

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 4 частини 2 статті 175 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина 2 статті 48 ЦПК України).

Позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів. Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є їхні спільні права чи обов`язки; 2) права і обов`язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права й обов`язки (стаття 50 ЦПК України).

Згідно з частинами 1 та 2 статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що сторонами у справі є позивач і відповідач, між якими саме і виник спір, за вирішенням якого позивач звернувся до суду з позовом до відповідача.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).

У пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 (провадження № 14-517цс19) зазначено, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача.

Близькі за змістом висновки сформульовані також у пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17.

Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 січня 2024 року в справі № 947/6589/21 (провадження № 61-10253св23)).

Апеляційний суд зазначає, що спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Державний реєстратор не може виступати належним відповідачем у такому спорі.

При цьому, апеляційний суд констатує, що залучення до участі у даній справі третьою особою ОСОБА_1 не нівелює обставин розгляду спору про права та обов`язки вказаної особи за відсутності у неї необхідного процесуального статусу відповідача у справі.

У розумінні статті 53 ЦПК України підставою участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору є їх заінтересованість у результатах вирішення спору, а саме - ймовірність виникнення в них у майбутньому права на позов або можливості пред`явлення до них позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача. Водночас предмет спору повинен перебувати поза межами цих правовідносин, в іншому разі такі особи можуть мати самостійні вимоги на предмет спору. Для таких третіх осіб у принципі неможливий спір про право з протилежною стороною у відповідному судовому процесі. Якщо зазначений спір допускається, то ця особа обов`язково повинна мати процесуальний статус (становище) співвідповідача у справі, а не третьої особи.

Подібні висновки наведено Верховним Судом у постановах від 20.08.2019 у справі №910/13209/18, від 26.05.2020 у справі № 922/2743/18, від 26.01.2022 у cправі №917/2041/20.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер витягу 197021756 від 21 січня 2020 року квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 .

Разом з цим, позовних вимог до ОСОБА_1 , який на теперішній час є власником спірної квартири, не заявлено, а залучено його як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Аналіз суб`єктного складу учасників справи дозволяє зробити висновок, що позивачем подано позов до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині.

Суд першої інстанції на викладене вище уваги не звернув, зробив помилковий висновок про задоволення позову, ухваливши судове рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина 2 статті 376 ЦПК України).

Зважаючи на викладене, апеляційний суд робить висновок про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення Подільського районного суду міста Києва від 20 січня 2023 року з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 20 січня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , державного реєстратора, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Києва Меженської Кароліни Сергіївни, треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , приватний нотаріус Хіміч Олена Анатоліївна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 30 жовтня 2025 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді С.М. Верланов

В.В. Соколова