П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2025 року

м. Рівне

Справа № 918/134/24

Провадження № 22-ц/4815/1287/25

Головуючий у Здолбунівському районному суді

Рівненської області: суддя Кушнір О.Г.

Рішення суду першої інстанції

(скорочений текст) проголошено:

о 15 год. 35 хв. 26 червня 2025 року

у м. Здолбунів Рівненської області

Повний текст рішення складено: 01 липня 2025 року

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Гордійчук С.О.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, - керівник Здолбунівської окружної прокуратури Рівненської області;

позивач Здолбунівська міська рада Рівненського району Рівненської області;

відповідач1 ОСОБА_1 ;

відповідач2 Товариство з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп";

за участі: прокурора Гіліс Ірини Володимирівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" адвоката Лук`янчука Сергія Михайловича на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 червня 2025 року у цивільній справі за позовом керівника Здолбунівської окружної прокуратури Рівненської області в інтересах держави в особі Здолбунівської міської ради Рівненського району Рівненської області до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" про витребування земельної ділянки,

в с т а н о в и в:

У лютому 2024 року в Господарський суд Рівненської області звернувся керівник Здолбунівської окружної прокуратури Рівненської області в інтересах держави в особі Здолбунівської міської ради Рівненського району Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" (далі ТОВ "Акріс Агро Груп") про витребування земельної ділянки.

Мотивуючи свої вимоги, прокурором вказувалося, що ОСОБА_1 , будучи членом Фермерського господарства ім. Шевченка (далі ФГ ім. Шевченка або підприємство), яка не є його засновником та не передавала земельну ділянку до цього підприємства, безоплатно отримала у власність земельну ділянку площею 2,8438 га, кадастровий номер: :00:001:0341. Ця ділянка перебувала у постійному користуванні ФГ ім. Шевченка.

При цьому надання земельної ділянки з цільовим призначенням "для ведення фермерського господарства" відбувалося на загальних підставах, проте із земель, що вже перебували у користуванні підприємства.

Згодом ОСОБА_1 фермерську діяльність не здійснювала, а земельну ділянку передала в оренду ТОВ «Акріс Агро Груп». Отже, метою отримання спірної земельної ділянки було не створення та ведення фермерського господарства ОСОБА_1 одноосібно або з іншими особами, а отримання її безкоштовно, за пільговою процедурою поза конкурсом, без проведення земельних торгів.

Тому просив витребувати з володіння відповідачів у комунальну власність на користь Здолбунівської територіальної громади дану земельну ділянку.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 23 травня 2024 року у справі №918/134/24 позов керівника Здолбунівської окружної прокуратури Рівненської області в інтересах держави в особі Здолбунівської міської ради Рівненського району Рівненської області задоволено.

Витребувано з володіння ОСОБА_1 у комунальну власність на користь Здолбунівської територіальної громади в особі Здолбунівської міської ради Рівненського району Рівненської області земельну ділянку площею 2, 8438 га, кадастровий номер: :00:001:0341.

Витребувано від ТОВ "Акріс Агро Груп" у комунальну власність на користь Здолбунівської територіальної громади в особі Здолбунівської міської ради Рівненського району Рівненської області земельну ділянку площею 2, 8438 га, кадастровий номер: :00:001:0341.

Вирішено питання про судові витрати.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18 грудня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Рівненської області від 23 травня 2024 року задоволено частково.

Рішення Господарського суду Рівненської області від 23 травня 2024 року скасовано.

Провадження у справі закрито.

Роз`яснено прокурору, що справа має розглядатися у порядку цивільного судочинства та про його право протягом десяти днів з дня отримання ним постанови звернутися до Північно-західного апеляційного господарського суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22 січня 2025 року заяву Здолбунівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Здолбунівської міської ради до ОСОБА_1 , ТОВ "Акріс Агро Груп" про витребування земельної ділянки передано до Здолбунівського районного суду Рівненської області.

Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 13 лютого 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом керівника Здолбунівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Здолбунівської міської ради Рівненського району Рівненської області до ОСОБА_1 , ТОВ "Акріс Агро Груп" про витребування із володіння відповідачів у комунальну власність на користь Здолбунівської міської територіальної громади в особі Здолбунівської міської ради земельної ділянки площею 2, 8438 га, кадастровий номер: :00:001:0341.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 червня 2025 року позов керівника Здолбунівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Здолбунівської міської ради Рівненської області задоволено.

Витребувано із володіння ОСОБА_1 та у ТОВ "Акріс Агро Груп" у комунальну власність на користь Здолбунівської територіальної громади в особі Здолбунівської міської ради Рівненського району Рівненської області земельну ділянку площею 2, 8438 га, кадастровий номер: :00:001:0341.

Стягнуто із ОСОБА_1 і ТОВ "Акріс Агро Груп" на користь Рівненської обласної прокуратури по 3 028 гривень судових витрат з кожного.

На судове рішення ОСОБА_1 та представником ТОВ "Акріс Агро Груп" адвокатом Лук`янчуком С.М. подано апеляційні скарги.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, що полягало у порушенні норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права і невідповідності висновків суду обставинам справи, просить його скасувати, залишивши позов без розгляду або відмовивши у його задоволенні.

Обґрунтовуючи її, зазначалося про відсутність підстав для звернення прокурора за захистом інтересів держави в особі Здолбунівської міської ради. Так, у ст. 1311 Конституції України чітко визначено, що прокуратура уповноважена здійснювати представництво інтересів лише держави, а не територіальних громад (органів місцевого самоврядування). З огляду на це судом не враховано правила ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", ч.ч. 3-5 ст. 56 ЦПК України, висновки Верховного Суду, що зроблені у постанові від 28 квітня 2021 року у справі №922/3219/20 і Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі №91/2385/18, Рішення Конституційного Суду України від 05 червня 2019 року №4-р(ІІ)2019.

Хибними вважає і доводи прокурора про застосування норм Земельного кодексу України у редакції від 27 травня 2021 року, оскільки до застосування підлягали положення редакції Земельного кодексу України від 01 січня 2017 року.

Тому звертає увагу на те, що позовну заяву слід було залишити без розгляду відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 226 ЦПК України.

Не вбачаючи підстав для витребування земельної ділянки, покликалася на набуття нею права власності в законному порядку на підставі ст.ст. 31, 32, 116, 118, 122 ЗК України, ст. 13 Закону України "Про фермерське господарство". Оскільки на час передачі спірної земельної ділянки у власність заявника 23 березня 2017 року орган місцевого самоврядування не утримував на власному балансі земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, тому його прав передачею у власність земельної ділянки на користь ОСОБА_1 порушено не було.

При цьому посилається і на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 12 лютого 2019 року у справі №918/335/17, а обставини, що встановлені у ній, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України вважає преюдиційними при вирішенні цієї справи.

На думку заявника, пред`явлення прокурором позову містить ознаки непропорційного втручання у право та мирне володіння майном, що унеможливлено ст. 1 Першого протоколу Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішеннями Європейського суду з прав людини у справах "Спорронг і Льоннрот проти Швеції", "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", "Шокін проти України", "Сєрков проти України", "Колишній король Греції та інші проти Греції", "Булвес" АД проти Болгарії", "Трегубенко проти України", "EastFlliance Limited" проти України". Отже, непропорційне втручання у право на мирне володіння майном полягає у витребуванні з власності фізичної особи земельної ділянки, яка набута на підставі рішення органу державної влади за відсутності будь-якої неправомірної поведінки цієї особи.

У поданому відзиві керівник Здолбунівської окружної прокуратури, вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Представник ТОВ "Акріс Агро Груп" адвокат Лук`янчук С.М. у своїй апеляційній скарзі покликався на неправильне застосування судом попередньої інстанції норма матеріального права і порушення норм процесуального права.

На обґрунтування апеляційної скарги вказувалося про порушення судом вимог ст. 1 Першого протоколу Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішеннями Європейського суду з прав людини у справах "Спорронг і Льоннрот проти Швеції", "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", "Шокін проти України", "Сєрков проти України", "Колишній король Греції та інші проти Греції", "Булвес" АД проти Болгарії", "Трегубенко проти України", "EastFlliance Limited" проти України".

Вважає, що з урахуванням принципу "неналежного урядування" витребування з власності фізичної особи земельної ділянки, яка набута у власність на підставі рішення органу державної влади, за відсутності будь-якої неправомірної поведінки цієї особи, є непропорційним втручанням у право на мирне володіння майном відповідно до рішень Європейського суду з прав людини у справах "Стретч проти Сполученого Королівства" і "Рисовський проти України".

Посилається на недодержання судом норм процесуального права, а саме ч. 11 ст. 187 ЦПК України та норм матеріального права ч. 5 ст. 390 ЦК України. Так, 09 квітня 2025 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача", Прикінцевими та перехідними положеннями якого передбачено зворотну дію у часі в частині умов і порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна. Тому суд повинен був відповідно до ч. 5 ст. 390 ЦК України при задоволенні позову одночасно вирішити питання про компенсацію вартості земельної ділянки на користь добросовісного набувача.

На думку заявника, у цьому випадку прокурору слід було внести на депозитний рахунок суду суму грошових коштів у розмірі вартості майна з метою імовірної компенсації особі витребовуваної земельної ділянки. Тобто після відкриття провадження у справі суду слід було залишити позовну заяву без руху з наданням строку для усунення недоліків, який не повинен перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали (ч. 11 ст. 187 ЦПК України). При цьому звертає увагу на ряд відповідних ухвал судів першої інстанції в інших справах.

Заявник також зазначав про неврахування судом обставин пропущення прокурором позовної давності і необхідність застосування ст. 267 ЦК України, адже у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №369/6892/15-ц і від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц зроблено висновок, що на віндикаційні позови держави та територіальних громад (в особі органів державної влади і місцевого самоврядування відповідно) поширюється загальна позовна давність. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки уповноважений орган, яким на той час було Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області, знав про прийняте ним рішення (наказ) ще 23 березня 2017 року, тобто у день прийняття наказу №17888/16-17-СГ про передачу земельної ділянки відповідачу у власність, тому на момент звернення прокурора із позовом минуло майже сім років з дня набуття права власності на земельну ділянку. Ця обставина є підставою для відмови у задоволенні вимог прокурора в інтересах держави.

З наведених міркувань просить скасувати оскаржуване рішення, ухваливши нове про відмову керівнику Здолбунівської окружної прокуратури в задоволенні позову.

У поданому відзиві керівник Здолбунівської окружної прокуратури, вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу представника ТОВ "Акріс Агро Груп" без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявників, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційних скарг.

Згідно зі ст.ст. 263, 367 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як з`ясовано судом, Державним актом на право постійного користування землею серії РВ №00031, виданого 29 квітня 1998 року на підставі рішення Здолбунівської районної Ради народних депутатів Здолбунівською району Рівненської області від 22.04.1998 за № 159, зі змінами в землекористуванні, внесеними рішенням Здолбунівської районної ради від 20.09.2000 № 166 (ділянка 2-3 площею 2,28 га), стверджується, що ОСОБА_2 надано в постійне користування земельну ділянку для ведення селянського (фермерського) господарства площею 45,5 га в межах згідно з планом, що розташована на території Копитківської сільської ради Здолбунівською району (на цей час - Здолбунівська міська територіальна громада).

ОСОБА_2 створено ФГ ім. Шевченка, яке зареєстроване як юридична особа 17 березня 1998 року та внесено відповідні відомості до Єдиного державного реєстру за №0000439.

Рішенням засновника ФГ ім. Шевченка - ОСОБА_2 від 12.02.2015 №15 уведено в число членів господарства ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та внесено зміни в установчі документи фермерського господарства.

Пунктом п.1.5 статуту ФГ ім. Шевченка (в новій редакції), затвердженого рішенням засновника ФГ ім. Шевченка від 15.02.2015 № 15, визначено членами господарства ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

Відповідно до заяви від 26 лютого 2015 року, посвідченої приватним нотаріусом Чайковською А.О. та зареєстрованої у реєстрі за № 82, ОСОБА_2 висловив свою згоду на вилучення земельної ділянки площею 47,78 га, що знаходиться на території Копитківської сільської ради і перебуває у його постійному користуванні відповідно до Державного акту на право постійного користування землею РВ № 00031 (з додатком), та не заперечив щодо її відведення членам ФГ ім. Шевченка.

У подальшому до Головного управління Держземагенства у Рівненській області від 16 членів ФГ ім. Шевченка, які не є засновниками підприємства та не передавали земельні ділянки до нього як його учасники та фактично стали його членами лише 12 лютого 2015 року, надійшла заява про передачу їм безоплатно у власність земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) із земель, що перебувають у постійному користуванні, відповідно до Державного акту серії РВ № 00031 та додатку до нього. Заява 27 лютого 2015 року зареєстрована за вх. № 468/0/17-1.

На підставі цієї заяви Головним управлінням Держземагенства у Рівненській області прийнято наказ від 16.03.2015 № 17-254/16-15-СГ про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю) за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, які перебувають у постійному користуванні ОСОБА_2 на території Копитківської сільської ради Здолбунівського району.

Протоколом загальних зборів членів ФГ ім. Шевченка від 01.08.2016 в присутності голови ОСОБА_2 та 16 нових членів господарства вирішено провести поділ земель сільськогосподарських угідь (рілля) ФГ ім. Шевченка площею 45,5011 га на 16 земельних часток (паїв) порівну по 2,8438 га.

Також протоколом загальних зборів членів ФГ ім. Шевченка від 28.08.2016 погоджено «Проект організації земель сільськогосподарського призначення державної власності, які перебувають у постійному користуванні ОСОБА_2 на території Копитківської сільської радії Здолбунівського району на земельні частки (паї) площею 45,5011 га», та встановлено фактичний розподіл земельних часток (паїв), у т.ч. і земельної ділянки ОСОБА_1 площею 2,8438 га.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області № 17-891/16-17-СГ від 23.03.2017 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю), як члену ФГ ім. Шевченка, за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, які перебувають у постійному користуванні ОСОБА_2 , на території Копитківської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області; припинено право постійного користування земельною ділянкою площею 2,8438 га громадянину ОСОБА_2 для ведення селянського (фермерського) господарства, що посвідчене Державним актом на право постійного користування землею серії РВ № 00031, виданого відповідно до рішення Здолбунівської районної Ради народних депутатів Здолбунівського району Рівненської області від 22.04.1998 № 159, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею від 29.04.1998 за № 21, на території Копитківської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області; передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,8438га (кадастровий номер: :00:001:0341) для ведення фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю), як члену ФГ ім. Шевченка, за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Копитківської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 04 квітня 2017 за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером: :00:001:0341 площею 2,8438 га для ведення фермерського господарства (номер відомостей про речове право: 19871760).

У подальшому ОСОБА_1 фермерську діяльність не здійснювала, а земельну ділянку передала в оренду для сільськогосподарських потреб юридичним особам, що підтверджується укладеними нею договорами оренди землі від 20.07.2018 з ТОВ «Акріс Агро» (право оренди припинено 14 грудня 2020 року) та від 22 жовтня 2020 року з ТОВ «Акріс Агро Груп» зі строком дії на сім років.

За умовами пунктів 1, 2 договору оренди землі від 22.10.2020, укладеного між ОСОБА_1 (орендодавець) та ТОВ «Акріс Агро Груп» (орендар), орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку площею 2,8428 га, кадастровий номер: :00:001:0341, сільськогосподарського призначення, яка знаходиться у межах Копитківської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області.

Договір укладено на сім років з дати його укладення. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Крім того, договір підлягає автоматичному продовженню у порядку, визначеному законодавством та договором (пункт 7 договору).

Право оренди земельної ділянки зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14 грудня 2020 року (номер запису про інше речове право: 39806961).

Спірні правовідносини виникли між сторонами в звязку із приватизацією земельної ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства за рахунок земельної ділянки, що перебувала на праві постійного користування у фермерського господарства, з подальшим переданням цієї ділянки в оренду іншій юридичній особі, регулювання яких здійснюється Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України, Законом України «Про фермерське господарство».

Відповідно до ст.ст. 387, 388 ЦК України у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо:

1) воно було продане або передане у власність у порядку, встановленому для виконання судових рішень;

2) воно було продане такому набувачеві на електронному аукціоні у порядку, встановленому для приватизації державного та комунального майна.

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно зі ст. 32 ЗК України у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, громадянам України - членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.13 Закону України «Про фермерське господарство» члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю). Членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Земельні ділянки, на яких розташовані житлові будинки, господарські будівлі та споруди фермерського господарства, передаються безоплатно у приватну власність у рахунок земельної частки (паю).

Норми частин першої, третьої ст.116 ЗК України передбачають, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно із ч.ч. 1, 6 ст.118 ЗК України громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

Отже, для реалізації права на приватизацію землі, визначеного ст.32 ЗК України та ст.13 Закону України «Про фермерське господарство», фізична особа - майбутній засновник фермерського господарства - повинен попередньо отримати земельну ділянку в користування для створення фермерського господарства.

Якщо особа увійшла до складу членів фермерського господарства після його створення, тобто не отримавши для такого створення земельної ділянки, то вона не має права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки, яка перебуває у користуванні цього фермерського господарства. Для отримання земельної ділянки у власність вона має звертатися до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в загальному порядку, визначеному ст. ст.116, 118 ЗК України.

Земельна ділянка, що перебуває у користуванні фермерського господарства, може бути передана у власність фізичній особі - члену цього господарства, лише після припинення прав останнього на таку ділянку.

Тому член фермерського господарства, який отримав земельну ділянку у користування для створення фермерського господарства і раніше не набув права на земельну частку (пай), може цю (отриману ним) земельну ділянку приватизувати у межах розміру земельної частки (паю) за умови припинення права користування нею фермерським господарством. Якщо ж член фермерського господарства не отримував у користування земельну ділянку для його створення, а лише увійшов до складу членів цього господарства, він має право отримати у власність земельну ділянку у передбаченому законом розмірі, проте в загальному порядку, зокрема із земель, які не перебувають у власності чи користуванні фермерського господарства.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верхового Суду від 20.06.2023 у справі № 633/408/18.

Відносини, пов`язані із створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, Законом України «Про фермерське господарство» та іншими нормативно-правовими актами України.

Згідно зі ст.12 Закону України «Про фермерське господарство» (у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) землі фермерського господарства можуть складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; б) земельних ділянок, що належать громадянам членам фермерського господарства на праві приватної власності; в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. Права володіння та користування земельними ділянками,які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

За вимогами ч.1 ст.5 Закону України «Про фермерське господарство» право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство.

Членами фермерського господарства можуть бути подружжя, їх батьки, діти, які досягли 14-річного віку, інші члени сім`ї, родичі, які об`єдналися для спільного ведення фермерського господарства, визнають і дотримуються положень Статуту фермерського господарства. Членами фермерського господарства не можуть бути особи, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом). При створенні фермерського господарства одним із членів сім`ї інші члени сім`ї, а також родичі можуть стати членами цього фермерського господарства після внесення змін до його Статуту (ч.1, 2 ст.3 ЗаконуУкраїни «Про фермерське господарство»).

При цьому згідно із ст.8 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою.

Нормами Закону України «Про фермерське господарство» запроваджено механізм, за яким земельна ділянка спочатку надається в оренду громадянину з метою здійснення підприємницької діяльності (для ведення фермерського господарства), проте останній може використовувати її лише шляхом створення фермерського господарства як форми здійснення своєї підприємницької діяльності.

Зазначене дає змогу констатувати, що створенню фермерського господарства передує, по-перше, бажання й ініціатива громадянина здійснювати підприємницьку діяльність на власний ризик саме у такій формі з метою отримання прибутку та, по-друге, вирішення питання про отримання земельної ділянки для ведення фермерського господарства у власність та/або користування, що є необхідною умовою реалізації ним права на створення такого фермерського господарства, а також державної реєстрації останнього як юридичної особи. Створення фермерського господарства громадянином України передбачає визначену законом послідовність дій, а земельні ділянки надаються саме для створення фермерського господарства, а не для іншої цілі.

Після укладення громадянином договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства та створення цим громадянином фермерського господарства права й обов`язки орендаря такої земельної ділянки за договором оренди землі переходять від громадянина до фермерського господарства з дня проведення його державної реєстрації (подібні висновки висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 13 березня 2018 року у справі № 348/992/16-ц, від 22 серпня 2018 року у справі № 606/2032/16-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 677/1865/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 574/381/17-ц, від 26 червня 2019 року у справі № 628/778/18, від 02 жовтня 2019 року у справі № 922/538/19).

При цьому у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 927/79/19 вказано, що укладення з орендодавцем та подання державному реєстратору додаткової угоди до договору оренди землі про заміну орендаря з громадянина на фермерське господарство чинним законодавством України не передбачено, відповідно не є обов`язковим.

Отже, з моменту реєстрації фермерського господарства та набуття статусу юридичної особи обов`язки землекористувача здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому надавалася відповідна земельна ділянка для ведення фермерського господарства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 922/989/18).

Крім того, з висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленого у постановах від 20 березня 2019 року у справі №615/2197/15-ц та від 30 червня 2020 року у справі №927/79/19, видно, що у відносинах, а також спорах з іншими суб`єктами, голова фермерського господарства, якому була передана у власність, постійне користування чи оренду земельна ділянка, виступає не як самостійна фізична особа, власник, користувач чи орендар земельної ділянки, а як представник (голова, керівник) фермерського господарства. У таких правовідносинах їх суб`єктом є не фізична особа (голова чи керівник фермерського господарства), а фермерське господарство як юридична особа.

Повно і правильно зясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав прокурор, суд першої інстанції обгрунтовано задовольнив позов.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про відсутність у керівника Здолбунівської окружної прокуратури підстав представляти інтереси Здолбунівської міської ради, то з ними погодитися не можна.

Так, Здолбунівською окружною прокуратурою на адресу Здолбунівської міської ради скеровано лист від 13.12.2023 № 54-1849вих-23 про наявні підстави для вжиття заходів цивільно-правового характеру щодо витребування у комунальну власність спірної земельної ділянки.

У відповідь на лист окружної прокуратури орган міського самоврядування своїм листом № 2771/03-20/23 від 19.12.2023 повідомив, що ним заходи претензійно-позовного характеру щодо витребування земельної ділянки не вживались.

Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

З урахуванням висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, прокурором дотримано вимоги ст. 53 ГПК України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", тобто є наявні підстави для представництва інтересів держави прокуратурою в суді.

У постанові Верховного Суду від 08 лютого 2019 року у справі № 915/20/18 суд касаційної інстанції зазначив, що інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також й у захисті прав та свобод місцевого самоврядування, яке не має загальнодержавного характеру, але спрямоване на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи (пункт 7. 23). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 914/225/18.

Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2019 року у справі № 904/583/18 вказав, що як вбачається з оскаржуваної постанови, судом апеляційної інстанції дано детальну оцінку доводам відповідача, що прокурором не обґрунтовані підстави здійснення його представництва, та вказано, що необхідність захисту інтересів держави прокурор обґрунтовано аргументував тим, що звернення з цим позовом спрямоване, насамперед, на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільнозначимого питання законності передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення, яке проведено з порушенням вимог чинного законодавства.

Цим обставинам суд попередньої інстанції уже дав детальну і вичерпну оцінку.

Покликання представника ТОВ "Акріс Агро Груп" на помилкове незастосування судом ч. 5 ст. 390 ЦК України і обов`язкову компенсацію органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна спростовуються наявністю в заінтересованої особи права звернутися до суду за стягненням такої компенсації. Разом з тим правовою підставою для пред`явлення позову є норма ст. 387 ЦК України, а не ч. 5 ст. 390 цього Кодексу, на що судом уже зауважувалося.

Не заслуговують на увагу і аргументи автора апеляційної скарги про порушення норм процесуального права судом, в т.ч. і ч. 11 ст. 187 ЦПК України.

Так, згідно із абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Однак будь-яких фактів про процесуально-правові дефекти, що потягли би помилкове розв`язання земельного спору, заявник не надав, матеріали справи їх не містять, а апеляційним судом здобуто не було.

При цьому встановлено й відсутність обставин, які свідчили би про обов`язкове скасування судового рішення внаслідок існування підстав, передбачених ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Також колегія суддів не погоджується і з доводами апеляційної скарги ТОВ "Акріс Агро Груп" про застосування наслідків спливу позовної давності і відмову з цих міркувань у позові.

Згідно із ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Між тим, як у суді першої інстанції, так і в апеляційному суді відповідачами не заявлялися заяви/клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності, а матеріали справи їх не містять.

Не можна погодитися внаслідок їх необгрунтованості із твердженнями заявників про залишення судом без уваги ст. 1 Першого протоколу Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішень Європейського суду з прав людини у справах "Спорронг і Льоннрот проти Швеції", "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", "Шокін проти України", "Сєрков проти України", "Колишній король Греції та інші проти Греції", "Булвес" АД проти Болгарії", "Трегубенко проти України", "EastFlliance Limited" проти України", "Стретч проти Сполученого Королівства" і "Рисовський проти України".

З приводу інших аргументів про хибність оскаржуваного рішення, то звертаєтсья увага, що законності процедури передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_1 дотримано не було, а, отже, вона здійснює правомочності власника щодо неї незаконно.

При цьому право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права (ч.1 ст.761 ЦК України).

Отже, набуття ОСОБА_1 у власність спірної земельної ділянки є незаконним, а тому передача її у користування ТОВ «Акріс Агро Груп» є також незаконною.

Згідно з усталеною практикою судів власник може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, і для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19).

В решті доводи апеляційних скарг також колегією суддів відхиляються як такі, що не грунтуються на матеріалах спарви і вимогах закону.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" адвоката Лук`янчука Сергія Михайловича залишити без задоволення, а рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 червня 2025 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 21.10.2025

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М.Ковальчук

С.О. Гордійчук