П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2025 року

м. Рівне

Справа № 569/8720/25

Провадження № 22-ц/4815/1276/25

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Левчук О.В.

Рішення суду першої інстанції ухвалено

03 липня 2025 року в м. Рівне

(фіксування судового засідання за допомогою

звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось)

Повний текст рішення складено: 03 липня 2025 року

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика" адвоката Покрищука Антона Вікторовича на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 липня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" (далі ТОВ "Бізнес Позика" або товариство) звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання кредиту № 460637-КС-002 від 11.07.2023 в розмірі 86 938, 06 гривень, з яких: 14 420,64 гривень - за тілом кредиту; 72 517, 42 гривень - за відсотками.

Мотивуючи своїм вимоги, товариство покликалося на те, що кредитний договір було укладено сторонами в електронній формі та за ним відповідач отримав в кредит грошові кошти в розмірі 15 000 гривень на засадах строковості, поворотності, платності, але останній покладених на нього обов`язків належним чином не виконував, тому через це в нього утворилась заборгованість.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 03 липня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Бізнес Позика" заборгованість за договором про надання кредиту №460637-КС-002 від 11.07.2023 у розмірі 12 538, 27 гривень за тілом кредиту.

Відмовлено у задоволенні решти позовних вимог.

Стягнуто ОСОБА_1 на користь ТОВ "Бізнес Позика" 349,36 гривень судового збору.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що нарахування позивачем відсотків у розмірі, який майже в чотири рази перевищує суму кредиту, не відповідає передбаченим частиною третьою ст. 509 та частинами першою і другою ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності та розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Врахувавши також перебування позичальника на військовій службі, суд дійшов висновку про зменшення розміру заборгованості за відсотками до 15 000 гривень, а з огляду на часткову сплату заборгованості в сумі 16 882,37 гривні - про стягнення залишку заборгованості за тілом кредиту в розмірі 12 538,27 гривні.

На рішення суду представником ТОВ "Бізнес Позика" - адвокатом Покрищуком А.В. подано апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушенні норм процесуального права і неправильному застосуванні норм матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, заявник визнавав те, що факт проходження позичальником військової служби є підставою для зменшення нарахованої заборгованості за відсотками з користування кредитними грошовими коштами відповідно до ч. 15 ст. 14 "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", однак лише з дати початку її проходження.

Натомість заборгованість за відсотками з дати укладення кредитного договору до початку військової служби становить 59 865, 62 гривень, а тому саме ця сума за процентами є цілком законною та обґрунтованою. На переконання автора апеляційної скарги, суд помилково застосував при вирішенні спірних правовідносин законодавство та судову практику, які регулюють питання зменшення неустойки та суми компенсації за неналежне виконання боржниками обов`язків, зокрема й у зв`язку із несправедливими умовами кредитування. Заявник зважав на те, що відсотки були нараховані виключно в межах дії договору і за користування кредитними коштами, а тому вони не є неустойкою чи компенсацією та не підлягають зменшенню.

З наведених підстав просить: 1) скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні суми прострочених платежів за процентами та ухвалити в цій частині нове рішення, згідно з яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Бізнес Позика" суму прострочених платежів за процентами у розмірі 59 865, 62 гривень; 2) змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення прострочених платежів за тілом кредиту з 12 538, 27 гривень на 14 420,64 гривень; 3) в решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач у поданому запереченні просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, залишивши оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Оскільки рішення суду попередньої інстанції оскаржується лише в частині відмовлених до стягнення грошових сум, тому в іншій частині воно апеляційним судом не перевіряється.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Норма статті 526 ЦК України вказує, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 599 ЦК України встановлює, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного вкидання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

За правилами ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Законом України "Про електронну комерцію" № 675-VIII (далі Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону № 675-VIII).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII).

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як з`ясовано судом, 11 липня 2023 року між ТОВ "Бізнес Позика" та ОСОБА_1 укладено в електронній формі договір №460637-КС-002 про надання кредиту, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в розмірі 15 000 гривень, строком на 16 тижнів, з комісією за надання кредиту в сумі 2250 гривень та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,16103334 в день за зниженою відсотковою ставкою та 2 відсотками за стандартною ставкою, які застосовувалися за певних обставин.

23 серпня 2023 року між ТОВ "Бізнес Позика" та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №1 до договору № 460637-КС-002 про надання кредиту. В угоді вказувалося про те, що її підписанням позичальник підтверджує наявність у нього заборгованості перед кредитором станом на 23.08.2023 в розмірі 16 932,09 гривень, що включало: суму кредиту 14 420,64 гривень; проценти за користування кредитом 2 511,45 гривень; комісія за надання кредиту 0 гривень. Сторони домовились, що позивач списує частку заборгованості, а саме: за процентами за користування кредитом сума списання 0.00 гривень; за комісією за надання кредиту сума списання 0.00 гривень. Крім того додатковою угодою її контрагенти обумовили внести такі зміни до кредитного договору: викласти п. 2.3. Договору в новій редакції, а саме: "2.3. Строк, на який надається Кредит: 35 тижнів.". 5.2. Викласти п. 2.4. Договору в новій редакції, а саме: "2.4. Процента ставка за Кредитом: з 23.08.2023 до 18.10.2023 (включно) діє пільгова ставка 0,870775% в день, якщо Позичальник протягом вказаного періоду здійснює платежі по графіку платежів вчасно або з максимальною затримкою до трьох днів. У разі, якщо строк прострочення чергового платежу в вказаний вище період становитиме більше трьох днів, то з четвертого дня прострочення платежу і до 18.10.2023 (включно) процентна ставка становитиме 1,16103334% в день; з 19.10.2023 - 1,16103334% в день, фіксована. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку (терміну) Договору. Встановлений Договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено Кредитодавцем в односторонньому порядку.". 5.3. Викласти п. 2.7. Договору в новій редакції, а саме: "2.7. Термін дії Договору: до 06.03.2024" 5.4. Викласти п. 2.11. Договору в новій редакції, а саме: "2.11. Дата повернення Кредиту 06.03.2024".

30 жовтня, 26 грудня 2023 року, 07 березня 2024 року між ТОВ "Бізнес Позика" та ОСОБА_1 укладено додаткові угоди №№ 2, 3, 4 відповідно, які за змістом подібні додатковій угоді №1, а саме в частині підтвердження наявності певної заборгованості, списання заборгованості в сумі 0 гривень, продовження строку кредитування та дії кредитного договору тощо. При цьому додатковою угодою №4 обумовлювався строк кредитування у 83 неділі, а термін дії кредитного договору - до 06 лютого 2025 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, пункту п`ятого ч. 3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Слід зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.

Наведене узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09 квітня 1985 року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.

Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору.

Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

У своєму Рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування.

Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

При цьому відсутність позову про визнання недійсним кредитного договору не є перешкодою для врахування інтересів відповідача у цій справі з метою дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Зазначені висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12.02.2025 у справі № 679/1103/23.

Між тим, у спірних правовідносинах кредитодавець як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб ОСОБА_1 на укладення додаткових угод на вкрай невигідних для нього умовах, які він не міг оцінити належно.

Такі додаткові угоди не містили списання будь-якої заборгованості чи інших істотних змін на користь позичальника, проте продовжували строк кредитування, що вказувало на незаінтересованість кредитора у вчиненні активних дій щодо повернення боргу та забезпеченні якнайшвидшого виконання боржником зобов`язань, а сприяли зростанню грошового зобов`язання.

Тобто ТОВ "Бізнес Позика" продовжувало строк кредитування на вигідних умовах виключно для себе, хоча при цьому мало можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника.

Отже, такі дії не відповідали принципам розумності, справедливості та добросовісності, а їхнім наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Тому доводи апеляційної скарги не спонукають до скасування оскаржуваного рішення.

Незважаючи на те, що згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, будь-яких фактів про процесуально-правові порушення, що потягли би помилкове розв`язання цивільно-правового спору, заявник не надав, матеріали справи не містять, а апеляційним судом здобуто не було.

Справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика" адвоката Покрищука Антона Вікторовича залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 липня 2025 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.О. Гордійчук

Н.М. Ковальчук