Провадження № 2/761/8163/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарях: Фоміній О.Д., Левчук Р.В.,

за участі:

позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Герасимчук І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Мегабанк», третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі копії наказу про звільнення та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

13 червня 2025 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Мегабанк» про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі копії наказу про звільнення та відшкодування моральної шкоди.

Під час розгляду справи як третю особу було залучено Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки видачі копії наказу про звільнення у розмірі 50 604,76 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн..

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що у період з 09.08.2022 по 09.04.2025 (дату звільнення) позивач працював в Акціонерному Товаристві «МЕГАБАНК» та 09.04.2025 після закінчення робочого дня на офіційну електронну адресу банку направлено заяву про звільнення позивача 09.04.2025 за власним бажанням.

15.04.2025 на офіційну електронну адресу банку направлено заяву про видачу позивачу копії наказу (розпорядження) про звільнення, а також письмового повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні.

Лише 14.05.2025 на електрону пошту отримано відповідь банку, підписану КЕП, із запитуваними документами (наказом про звільнення та розрахунком при звільненні). Як зазначає позивач, вказаними незаконними діями банку порушене його гарантоване трудовим законодавством право на отримання у день звільнення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а також інші права.

Тому на підставі положень ч.5 ст.235 КЗпП України за період з 11.04.2025 року по 13.05.2025 року (включно) з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток в загальному розмірі 50 604,76 грн. (2 200,20 грн. х 23 дня).

Також позивач вказує, що несвоєчасна видача копії наказу про звільнення призвела до порушення нормальних життєвих зв`язків позивача, що потребувало від нього додаткових зусиль для організації свого життя внаслідок відсутності джерел до існування. Крім того, після звільнення позивачу було відмовлено декількома організаціями (у т.ч. державними установами) у розгляді його кандидатури та прийнятті на роботу внаслідок відсутності підтвердження про закінчення роботи у відповідача (через відсутність наказу про звільнення та, відповідно, внесеного запису про звільнення до трудової книжки). Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди позивач врахував характер та обсяг страждань, яких він зазнав у зв`язку з порушенням прав з боку відповідача щодо тривалого строку отримання наказу про звільнення, відсутність засобів до існування, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, можна стверджувати, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 10 000,00 грн. грошового відшкодування моральної шкоди.

06.08.2025 року до суду надійшов відзив відповідача на заявлені вимоги в якому представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Як зазначено у відзиві, 09.04.2025 надійшло розпорядження від 05.04.2025 року №15/2604 видане ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про оповіщення військовозобов`язаних які працюють в АТ «МЕГАБАНК» за вхідним листом від 09.04.2025 №1260, разом із Повісткою №184/1П ІНФОРМАЦІЯ_2 . 09.04.2025 видано наказ № 101-К про оповіщення ОСОБА_2 щодо виклику до ІНФОРМАЦІЯ_2 на виконання Розпорядження від 05.04.2025 року №15/2604 виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вхідним листом від 09.04.2025 №1260. Яким, наказано сповістити про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 18.04.2025 о 16 год. 00 хв та визначено про необхідність доведення наказу Позивачу 10 квітня 2025 року. 09.04.2025 в неробочий час на електронну адресу АТ «МЕГАБАНК» - надійшла заява Позивача від 09.04.2025 про звільнення на підставі ст.ст. 39, п.1. ст.38 з вимогою звільнити його саме з 09.04.2025. 10.04.2025 до 09 год. 00 хв. Позивач з`явився в приміщенні офісу Банку, за адресою, вул. Січових Стрільців 17, поверх 7, м. Київ, та повідомив, що останнім на електронну адресу АТ «МЕГАБАНК» направлено заяву на звільнення на підставі вищезазначених положень КЗпП України та вважає, що останнім днем є 09 квітня 2025 року також позивач зазначив що надасть нову адресу для листування. 10.04.2025 при спробі вручити Позивачу повістки про виклик був складений АКТ №1 «Про відмову ОСОБА_2 в ознайомленні наказу від 09.04.2025 №101-К». 10.04.2025 видано наказ про звільнення Позивача за № 104-К яким зазначено звільнити з 10.04.2025 за власним бажанням у зв`язку з переїздом на нове місце проживання, згідно ст. 38 КЗпП України та доручено головному бухгалтеру провести остаточний розрахунок та вважати останнім робочим днем ОСОБА_1 09.04.2025. Того-ж дня проведено розрахунок з Позивачем що підтверджується Платіжною Інструкцією від 10 квітня 2025 року №101266 (#) та розрахунковою карткою № НОМЕР_1 за квітень 2025р відносно головного юрисконсульта ОСОБА_1 . Наказ про звільнення та розрахунок по оплаті праці позивач очікувати відмовився та покинув офісне приміщення Банку до їх виготовлення. Отже на виконання заяви позивача були вчинені всі необхідні дії щодо звільнення Позивача, за умови його відсутності 10 квітня 2025 року. 15.04.2025 на електронну адресу АТ «МЕГАБАНК» - надійшла заява Позивача про видачу останньому копії наказу (розпорядження) про його звільнення із займаної посади, надання письмового повідомлення про нарахування про виплачені суми при звільненні. Додатково позивач просив направити відповідь в розумні строки. 14.05.2025 на виконання зазначеної заяви направлено відповідь на запит надано відповідь та направлено запитувані документи. 19.05.2025 (п`ятниця) від Позивача надійшла засобами поштового зв`язку Заява від 16.05.2025 про негайне внесення до Трудової книжки відповідно запису про звільнення та встановлено строк виконання Банку 2 дні. На виконання зазначеної вище вимоги, 21.05.2025 Банком направлено Лист та трудову книжку з внесеними відповідними записами.

Як зазначив представник відповідача, позивач є адвокатом та здійснює адвокатську діяльність як самозайнята особа, відомості про припинення адвокатської діяльності в єдиному реєстрі адвокатів України, за формою - Індивідуальна адвокатська діяльність відсутні. Крім того, з відкритих джерел можливо встановити, що Позивач здійснює адвокатську діяльність та не припиняв її здійснювати про що вбачається з витягу ЄРАУ (відсутність відміток про зупинення або припинення адвокатської діяльності) та з єдиного державного реєстру судових рішень (надалі - ЄДРСР) (справи №759/8242/25, №523/8824/23, № 757/46979/24-ц). Твердження Позивача про несвоєчасну видачу наказу про звільнення у вказаний період перешкоджало працевлаштуванню та отриманню належаних йому соціальних (трудових) гарантій не відповідає дійсності, оскільки Позивач перебуває у статусі самозайнятої особи «Адвокат» з 16.07.2019 (згідно відомостей з ЄРАУ), та здійснює професійну діяльність, а за таких обставин з врахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду по справі № 761/38813/21 не вважається безробітним та не може бути вимушеного прогулу в самозайнятої особи.

У відзиві вказано, що Верховний Суд дійшов висновку, що середній заробіток у зв`язку із затримкою видачі трудової книжки виплачується працівникові, якщо така затримка призвела до вимушеного прогулу працівника, тобто затримка видачі трудової книжки перешкодила його працевлаштуванню. Отже, для застосування цієї норми права необхідно наявність таких умов: затримка у видачі трудової книжки; вина власника або уповноваженого ним органу; вимушений прогул, викликаний затримкою видачі трудової книжки» (Постанова Верховного суду від 14.07.2021 у справі № 569/6979/20 (провадження № 61-429св21). В даному випадку враховуючи наявну інформацію, що Позивач є адвокатом та не зупиняв своєї професійної діяльності що вбачається з ЄРАУ, не можливо стверджувати, що несвоєчасне отримання наказу призвело до вимушеного прогулу.

Позивач звертаючись до суду з вимогою про відшкодування моральної шкоди, посилався на те, що внаслідок неотримання ним наказу про звільнення №104-К від 10.04.2025 призвело до порушення нормальних життєвих зав`язків Позивача, що потребувало від нього додаткових зусиль для організації свого життя внаслідок відсутності джерел до існування, крім того, після звільнення Позивачу було відмовлено декількома організаціями (у т.ч. державними установами) у розгляді його кандидатури та прийнятті на роботу внаслідок відсутності підтвердження про закінчення роботи у відповідача (через відсутність наказу про звільнення та, відповідно, внесеного запису про звільнення до трудової книжки). Відповідні відомості не відповідають дійсності, з урахуванням того, що позивач є Адвокатом, не зупиняв та не припиняв своєї адвокатської діяльності, здійснював її з моменту звільнення та продовжує її здійснювати. За таких обставин не можливо погодитись з вищезазначеними твердженнями, Позивачем не надано жодного та допустимого доказу, що Позивачем вчинялись спроби працевлаштуватись до декількох організацій (в т.ч. до державних установ).

14.08.2025 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій позивач наполягає на задоволенні заявлених вимог з підстав, викладених у позовній заяві.

02.09.2025 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив в якій представник відповідача наполягає на відмові в задоволенні заявлених вимог з підстав, викладених у відзиві на заявлені вимоги.

Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення заявлених вимог.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання.

На підставі положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальший розгляд позовної заяви у відсутність представника третьої особи.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, вислухавши сторони, враховуючи їх процесуальні заяви, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав.

Частина 1 статті 47 КЗпП України (в редакції станом на 09.04.2025 року) роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Частина 5 статті 235 КЗпП України передбачає, що у разі затримки видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення з вини роботодавця працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Як встановлено в судовому засіданні, з 09.08.2022 року ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з відповідачем.

09.04.2025 року о 22:19 год (тобто після закінчення робочого дня) ОСОБА_1 подав через електронну пошту відповідача заяву про власне звільнення за власним бажанням 09.09.2025 року згідно п.4 ч.1 ст.36 КЗпП України, на підставі статті 39 КЗпП України, у відповідності до ч.1 ст.38 КЗпП України у зв`язку з неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання, а також з інших поважних причин).

Як встановлено в судовому засіданні, на наступний робочий день - 10.04.2025 року позивач перебував на робочому місці приблизно до 09.20 год. та на той час ще не був виготовлений та підписаний наказ про його звільнення.

Наказом №104-К від 10.04.2025 року ОСОБА_1 , головного юрисконсульта Відділу супроводження судового провадження Управління юридичного забезпечення, звільнено з 10.04.2025 року із займаної посади за власним бажанням у зв`язку з переїздом на нове місце проживання, згідно ст.38 КЗпП України.

В подальшому, позивач не з`являвся за місцезнаходженням відповідача та 15.04.2025 року о 17 год. 40 хв. на електронну пошту відповідача направив заяву з проханням видати копію наказу про звільнення.

Листом від 14.05.2025 року відповідач направив на адресу позивача копію наказу про звільнення.

Частина 5 статті 235 КЗпП України передбачає можливість стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу працівникау разі затримки видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення з вини роботодавця.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудову функцію.

Позивач не надав суду доказів, що внаслідок неотримання копії наказу про звільнення він був позбавлений можливості працювати та отримувати дохід, а тому суд не вбачає підстав для задоволення вимог в частині стягнення середньої заробітної плати.

Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тому не підлягають задоволенню похідні вимоги про відшкодування моральної шкоди.

На підставі статті 141 ЦПК України, оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, судові витрати позивача покладаються на нього.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 77-81, 141, 213, 263, 264, 265 ЦПК України, ст. ст. 47, 235 КЗпП України, суд

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Мегабанк», третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі копії наказу про звільнення та відшкодування моральної шкоди- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Н.Г.Притула