КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2025 року м. Київ

Унікальний номер справи № 755/205/25

Апеляційне провадження № 22-ц/824/12331/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Євграфової Є.П., Саліхова В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Марченка М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 квітня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Марфіної Н.В., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2024 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив стягнути з відповідача заборгованість за послуги з постачання гарячої води, централізованого опалення та абонентської плати в сумі 94 024, 28 грн з урахуванням інфляційної складової боргу та 3% річних та судові витрати пов`язані з розглядом даної справи.

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що відповідач була власником квартири АДРЕСА_1 , згідно з договором міни від 04 грудня 2023 року, а позивач надає для зазначеного будинку послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. За квартирою АДРЕСА_1 обліковується два особові рахунки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 . Так, за особовим рахунком № НОМЕР_1 значиться заборгованість з постачання теплової енергії, гарячого водопостачання та абонентське обслуговування у розмірі 23 064, 81 грн. По особовому рахунку № НОМЕР_2 значиться заборгованість з постачання теплової енергії, гарячого водопостачання та абонентське обслуговування у розмірі 42 413, 30 грн. Відповідач як боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на підставі положень статті 625 ЦК України зобов`язаний також сплатити зазначену суму боргу з урахуванням інфляційної складової та трьох процентів річних. Позивач просив стягнути з відповідача за період з жовтня 2021 року по грудень 2023 року за особовим рахунком № НОМЕР_1 з постачання теплової енергії заборгованість у розмірі 15 873, 56 грн; за гаряче водопостачання за період з жовтня 2021 року по грудень 2023 року - у розмірі 6 030, 58 грн; та абонентське обслуговування за період з листопада 2021 року до грудня 2023 року - у розмірі 1 160, 67 грн; по особовому рахунку № НОМЕР_2 - заборгованість з постачання теплової енергії за період з січня 2016 року по грудень 2023 року у розмірі 19 782, 39 грн; за гаряче водопостачання за період з січня 2016 року по грудень 2023 року у розмірі 17 992, 79 грн; та абонентське обслуговування за період з листопада 2021 року по грудень 2023 року у розмірі 1 160, 67 грн (а.с. 7-20).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16 січня 2025 року визначений розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 39-40).

Повідомлення ОСОБА_2 про розгляд справи районним судом повернулось без вручення адресату (а.с. 41-42).

Заочним рішенням суду від 30 квітня 2025 року у задоволенні позову ТОВ «Євро-реконструкція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги відмовлено (а.с. 44-50).

Не погодившись з рішенням районного суду, 27 травня 2025 року представник ТОВ «Євро-реконструкція» - адвокат Кравченко О.П. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити поданий позов у повному обсязі (а.с. 54-63).

Представник апелянта вважала, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню.

Посилалась на те, що відповідач ОСОБА_1 як єдина особа, місце постійного проживання якої з 18 серпня 1989 року було зареєстровано у квартирі станом на 30 травня 2023 року, отримала від Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації свідоцтво про право власності на всю квартиру АДРЕСА_1 , яка в цілому складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 76, 80 кв м. 04 грудня 2023 року ОСОБА_1 , маючи борги за наданими до квартири комунальними послугами, обміняла її на іншу квартиру, не погасивши наявну заборгованість перед виконавцем комунальних послуг.

Також, як вказувала представник у своїй апеляційній скарзі, право приватної власності на всю квартиру, без будь-яких частин і розподілу, було вперше зареєстровано за ОСОБА_1 , а відповідно висновки суду про те, що у задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі, оскільки позивачем не надано суду документів про те, який особовий рахунок у квартирі рахується за ОСОБА_1 , що не дає суду змогу визначити, який обсяг комунальних послуг спожито відповідачем за спірний період, є помилковим, безпідставним і незаконним.

Зауважувала, що ТОВ «Євро-реконструкція» є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води для споживачів встановленої зони теплопостачання Дніпровського та Дарницького районів міста Києва з 01 липня 2024 року. Мешканці квартири та її власники з 2014 року до ТОВ «Євро-реконструкція», з метою їх ідентифікації та надання документів, для коректного нарахування коштів за надані до квартири комунальні послуги - не зверталися та будь-яких документів щодо визначеного між ними, порядку користування квартир, не надавали. Розподіл особових рахунків у квартирі АДРЕСА_1 , на два особових рахунки № НОМЕР_1 і № НОМЕР_2 , відбувся до липня 2014 року без участі теплопостачальної організації, коли ще мешканці квартири сплачували кошти за надані комунальні послуги через рахунки на оплату послуг, які виставлялися ЖЕК.

Окрім цього представник позивача зазначила в апеляційній скарзі, що саме відповідач була зареєстрована з 18 серпня 1989 року по 01 січня 2024 року у період виникнення заборгованості і є належним відповідачем у справі, тому зобов`язана сплатити у повному обсязі вартість наданих до квартири комунальних послуг.

Відзив на апеляційну скаргу не було подано.

У судовому засіданні представник позивача ТОВ «Євро-реконструкція» - адвокат Кравченко О.П. апеляційну скаргу підтримала і просила задовольнити. Представник ОСОБА_1 - адвокат Решнюк А.В. заперечував проти скарги і просив її відхилити.

Відповідач ОСОБА_1 до суду неприбула, прочас тамісце розгляду справи була сповіщена повідомленням її представника - адвоката Решнюка А.В. під письмову розписку. Факт належного повідомлення відповідача ОСОБА_1 її представник - адвокат Решнюк А.В. підтвердив у судовому засіданні про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (а.с. 85-91,110, 131).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Відповідно до частини першої ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України», № 16652/04).

Зважаючи на вимоги частини п`ятої ст. 130, ст. 131, частини другої ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 була власником квартири АДРЕСА_1 з 30 травня 2023 року по 04 грудня 2023 року. Між співвласниками квартири мав бути визначений порядок користування належної їм квартири, що давало підстави ТОВ «Євро-Реконструкція» розподілити особові рахунки за вказаною адресою. Разом з тим, звертаючись з позовом до суду, позивачем не надано документів який особовий рахунок рахується за ОСОБА_1 , що надавало б змогу визначити який обсяг комунальних послуг спожито відповідачем за спірний період.

Суд апеляційної інстанції з таким висновком не погодився, врахувавши наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ТОВ «Євро-Реконструкція» на підставі рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 01 червня 2012 року № 198 (переоформлено рішенням від 21 червня 2016 року № 1159) видана Ліцензія на вид господарської діяльності - постачання теплової енергії (а.с. 30).

Відповідно п. 3.3. Статуту ТОВ «Євро-Реконструкція», основними видами господарської діяльності товариства серед іншого є виробництво, транспортування та постачання теплової енергії споживачам; надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої види (а.с. 27-29).

ТОВ «Євро-Реконструкція» здійснює надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води в будинку АДРЕСА_2 .

Як встановлено з копії договору міни від 04 грудня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Карою О.О. і зареєстрованого за № 8386, ОСОБА_1 міняла належну їй на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією 30 травня 2023 року, згідно з рішенням № 43-133/23 від 30 травня 2023 року. Право власності на квартиру зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01 серпня 2023 року, за номером запису про право власності/довірчої власності: 51265394, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 21).

Згідно з розрахунком заборгованості за житлово-комунальні послуги по житловому приміщенню - квартирі АДРЕСА_1 , за період з жовтня 2021 року по грудень 2023 року за особовим рахунком № НОМЕР_1 з постачання теплової енергії у розмірі 15 873, 56 грн., 35.06 грн.3% річних та 434,70 грн. інфляційних втрат на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України; за гаряче водопостачання за період з жовтня 2021 року по грудень 2023 року у розмірі 6 030, 58 грн. 15.68 грн. 3% річних та 176,37 грн. інфляційних втрат на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України; та абонентське обслуговування за період з листопада 2021 року до грудня 2023 року у розмірі 1 160, 67 грн., 0.85 грн.3% річних та 10,99 грн. інфляційних втрат на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України (а.с. 7-12).

По особовому рахунку № НОМЕР_2 значиться заборгованість з постачання теплової енергії за період з січня 2016 року по грудень 2023 року у розмірі 21 609, 73 грн., 1740.62 грн. 3% річних та 5846,39 грн. інфляційних втрат на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України; за гаряче водопостачання за період з січня 2016 року по грудень 2023 року у розмірі 19 642, 90 грн., 1529.28 грн. 3% річних та 5206,25 грн. інфляційних втрат на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України; та абонентське обслуговування за період з листопада 2021 року по грудень 2023 року у розмірі 1 160, 67 грн., 0.85 грн. 3% річних та 10,99 грн. інфляційних втрат на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України (а. с. 13-20).

Перевіряючи вказані доводи апеляційної скарги судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вказано у договорі міни 04 грудня 2023 року) була власником квартири АДРЕСА_1 , з 30 травня 2023 року по 04 грудня 2023 року (а.с. 21).

Апелянт наголошував на тому, що відповідач ОСОБА_1 була зареєстрованою за вказаною адресою у квартирі АДРЕСА_1 , з 18 серпня 1989 року по 01 січня 2024 року, а також колишні мешканці: ОСОБА_3 (знятий з реєстрації 02 березня 2021 року), ОСОБА_4 (знята з реєстрації 20 листопада 2019 року), що підтверджується копією витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих/знятих з реєстрації осіб у житловому приміщенні за період з 30 січня 2017 року по 24 червня 2024 року (а.с. 78).

У судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Решнюк А.В. визнав, що відповідачка мала зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 фактично від народження у 1989 році, і вказав, що право власності на всю квартиру у 2023 році набула шляхом приватизації, надавши на підтвердження сказаного, роздруківки рішень Дніпровського районного суду міста Києва від 13 травня 2021 року у справі № 755/5983/21 про укладення договору найму житлового приміщення та від 26 вересня 2022 року у справі № 755/19080/21 про зобов`язання укласти договір найму житлового приміщення, що набрали законної сили, з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Так, рішенням суду від 13 травня 2021 року у справі № 755/5983/21 встановлено, що кімната № 8 житловою площею 13,5 кв м на підставі ордера № 123968 від 02 квітня 1964 року була надана у користування дідусеві ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на сім`ю з трьох осіб: він, дружина та донька (мати ОСОБА_1 ). Кімната № 6 житловою площею 19,00 кв м також була надана (приєднана) зазначеній сім`ї на підставі рішення виконавчого комітету Дарницької районної ради депутатів трудящих від 08 липня 1974 року. У подальшому (бабуся ОСОБА_1 ) ОСОБА_5 здійснила поділ особових рахунків двох кімнат з колишнім чоловіком (дідусем ОСОБА_1 ) ОСОБА_3 після чого ОСОБА_5 була визнана власником особового рахунку кімнати № 6 площею 19,00 кв м, а ОСОБА_3 - власником особового рахунку кімнати № 8 площею 13,5 кв м.

Окрім цього, вказаним рішенням від 13 травня 2021 року встановлено, що з 1982 року відповідальним квартиронаймачем спірного житлового приміщення (кімнат № 6, № 7 ) була бабуся ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , після смерті якої з 2004 року договір найму житлового приміщення було укладено із батьком ОСОБА_1 - ОСОБА_6 , який помер.

Крім того, вказаним рішенням від 13 травня 2021 року встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за вказаною адресою з часу народження та після смерті батьків є єдиним користувачем квартири, тому має право на укладення з нею договору найму вказаного жилого приміщення замість попереднього наймача, що вказує на безпідставність відмови відповідача в укладенні такого договору у позасудовому порядку.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 13 травня 2021 року у справі № 755/5983/21 позов ОСОБА_1 задоволено частково, зобов`язано КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» укласти з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Договір найму житлового приміщення (кімнати № 6, № 7) загальною площею 37,2 кв.м. у комунальній трикімнатній квартирі АДРЕСА_1 . Стягнуто з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» (, м. Київ, вул. Челябінська, 9-Г) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 26 вересня 2022 року у справі № 755/19080/21 зобов`язано КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» укласти з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку зі смертю наймача ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , Договір найму житлового приміщення (кімнати №8) загальною площею 13,5 кв.м у трикімнатній квартирі АДРЕСА_1 . Стягнуто з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» (, м. Київ, вул. Челябінська, 9-Г) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Обома вище вказаними рішеннями суду від 13 травня 2021 року, що набрали законної сили 14 червня 2021 року, у справі № 755/5983/21 та від 26 вересня 2022 року, що набрало законної сили 27 жовтня 2022 року, у справі № 755/19080/21 було встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за вказаною адресою з часу народження та після смерті батьків є єдиним користувачем квартири.

На підставі частини четвертої статті 82 ЦПК України, суд враховує обставини, встановлені рішеннями Дніпровського районного суду міста Києва від 13 травня 2021 року у справі № 755/5983/21 та від 26 вересня 2022 року у справі № 755/19080/21, оскільки такі обставини встановлені відносно ОСОБА_1 - відповідача у цій справі.

Відповідно до відомостей витягу № 114579076 від 24 червня 2024 року з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих/знятих з реєстрації осіб у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 була зареєстрована за вказаною адресою з 18 серпня 1989 року по 01 січня 2024 року, тобто була знята з реєстрації після укладення договору міни від 04 грудня 2023 року (а.с. 21, 78).

Правовідносини між сторонами регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Вказані Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Пунктом 5 частини першої ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який набрав чинності з 10 грудня 2017 року, визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Таке за змістом положення містила частина перша ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції Закону чинної до 10 грудня 2017 року.

Правилами встановлено, що централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання.

Централізоване постачання холодної та гарячої води - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у холодній та гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем холодного та гарячого водопостачання.

Відповідно до абзацу 6 частини третьої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у чинній редакції на час розгляду справи у суді) плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ст.ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі несвоєчасної сплати платежів за споживання теплової енергії споживач сплачує пеню за встановленими законодавством або договором розмірами. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Відповідно до п. 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Згідно з частиною другою ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Положеннями частини другої ст. 642 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Наявність правовідносин між сторонами за договорами теплопостачання, отже і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого теплопостачання, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач отримує послуги та має здійснювати оплату виставлених рахунків.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Пунктом 1 частини першої ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

Відсутність відповідного договору між споживачем житлово-комунальних послуг та її виконавцем не є підставою для нестягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, оскільки згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають, також, із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем.

Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу, відповідачам), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги згідно з чинними тарифами.

Правовий аналіз наведених норм законодавства та встановлених судом фактичних обставин у своїй сукупності дозволяють колегії суддів апеляційного суду зробити висновок про те, що у відповідачки ОСОБА_1 наявна заборгованість зі сплати послуг з постачання теплової енергії, гарячого водопостачання, абонентської плати та наявність порушеного права ТОВ «Євро-Реконструкція».

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оскільки відповідач фактично отримувала житлово-комунальні послуги, розрахунок заборгованості складений позивачем за період, коли відповідачка ОСОБА_1 була зареєстрована і проживала у вищевказаній квартирі, користувалась наданими комунальними послугами, тому з огляду на положення частини другої ст. 638 ЦК України, між сторонами наявні договірні правовідносини.

Відсутність письмово оформленого договору між сторонами не свідчить про неотримання відповідачем відповідних послуг.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач отримувала послуги з централізованого постачання теплоенергії та гарячої води, що підтверджує наявність у відповідачки обов`язку сплачувати позивачеві за отримані послуги.

Щодо застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності.

Згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За правилами ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.

Відповідно до частини першої, п`ятої ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» визначено, що з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин.

Надалі постановами Кабінету Міністрів України цей карантин на території України продовжувався та був скасований з 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651.

Крім того, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05:30 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався та тривав на час звернення товариства до суду з позовом (20 грудня 2024 року).

Тобто, виходячи з вищенаведених положень матеріального закону, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року.

Строк позовної давності за вимогами, що виникли після 12 березня 2020 року та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважаються продовженим на підставі пунктів 12 та 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а також до скасування правового режиму воєнного стану.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Решнюк А.В. заявив про застосування ст. 267 ЦК України, наслідків спливу строку позовної давності як підставу відмови в позові, що підтверджується протоколом та звукозаписом судового засідання. Зазначав, що таку заяву відповідачка не мала можливості заявити в суді першої інстанції оскільки не була належним чином сповіщена про розгляд справи районним судом (а.с. 131).

Таку заяву на стадії апеляційного розгляду справи суд апеляційної інстанції прийняв зважаючи на встановлений судом факт неналежного повідомлення відповідача ОСОБА_1 про розгляд справи судом першої інстанції.

Так, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16 січня 2025 року визначений розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 39-40).

Повідомлення ОСОБА_2 про розгляд справи районним судом повернулось без вручення адресату (а.с. 41-42). Повідомлення ОСОБА_1 розміщенням офіційного оголошення судом на офіційному веб-сайті Судової влади України не можна вважати належним, оскільки з огляду на положення ч.ч. 11, 12 ст. 128 ЦПК України, таке повідомлення застосовується у випадку коли зареєстроване місце проживання відповідача невідоме (а.с. 43).

Натомість, суд першої інстанції у запиті про зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_1 зазначив помилкові вихідні дані дати народження відповідачки ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та отримав помилкове повідомлення що «такої людини за введеним запитом не найдено», не звернувши увагу, що достовірні відомості щодо дати народження та РНОКПП ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 РНОКПП - НОМЕР_4 ) зазначені в наданій до позовної заяви копії нотаріально посвідченого договору від 04.12.2023 року (а.с. 21, 38).

Таким чином, до позовних вимог у частині стягнення заборгованості, нарахованої з 01 січня 2016 року по 12 березня 2017 року за особовим рахунком № НОМЕР_2 , слід застосувати наслідки пропуску строку позовної давності за заявою представника відповідача, який заявив про її застосування в суді апеляційної інстанції, що підтверджується протоколом та звукозаписом судового засідання і таку заяву суд апеляційної інстанції визнав прийнятною, зваживши на встановлені колегією суддів допущені районним судом процесуальні порушення, а саме неналежне повідомлення відповідача ОСОБА_1 (а.с. 131) .

Відповідно до розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги (постачання теплової енергії) за особовим рахунком № НОМЕР_2 за період з 12 березня 2017 року по 04 грудня 2023 року включно нараховано заборгованість у розмірі 16 879, 90 грн (а.с. 13-15).

Відповідно до розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги (постачання гарячої води) за особовим рахунком № НОМЕР_2 за період з 12 березня 2017 року по 04 грудня 2023 року включно нараховано заборгованість у розмірі 15 916, 55 грн (а.с. 16-18).

Строк позовної давності до заборгованості, що виникла після 12 березня 2020 року, є продовженим.

Відповідно до розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги (плата за абонентське обслуговування) за особовим рахунком № НОМЕР_2 за період з 01 листопада 2021 року по 04 грудня 2023 року включно нараховано заборгованість у розмірі 1 160, 67 грн (а.с. 19-20).

Відповідно до розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги (постачання теплової енергії) за особовим рахунком № НОМЕР_1 за період з 01 жовтня 2021 року по 04 грудня 2023 року включно нараховано заборгованість у розмірі 15 873, 56 грн (а.с. 7-8).

Відповідно до розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги (постачання гарячої води) за особовим рахунком № НОМЕР_1 за період з 01 жовтня 2021 року по 04 грудня 2023 року включно нараховано заборгованість у розмірі 6 030, 58 грн (а.с. 9-10).

Відповідно до розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги (плата за абонентське обслуговування) за особовим рахунком № НОМЕР_1 за період з 01 листопада 2021 року по 04 грудня 2023 року включно нараховано заборгованість у розмірі 1 160, 67 грн (а.с. 11-12).

Отже, сума заборгованості за послуги надання теплової енергії, гарячої води та абонентської плати по особовому рахунку № НОМЕР_1 - 23 064, 81 грн, а по особовому рахунку № НОМЕР_2 - 33 957, 12 грн.

Враховуючи зазначені вище обставини, вказані суми заборгованості підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо позовних вимог про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, передбачених частиною другою статті 265 ЦК України.

Оскільки правовідносини, які складися між сторонами, є грошовими зобов`язаннями у силу вимог статті 509 ЦК України, тому позивач має право на отримання заборгованості за надані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії, гарячого водопостачання, абонентської плати із урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України (постанови Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13 та від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15, Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17).

Поряд з цим, згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05:30 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та триває по цей час.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» до 29 грудня 2023 року було визначено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.

Ця постанова набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.

Отже, законодавець на рівні акту Постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» встановив заборону нараховувати, у тому числі інфляційні втрати та 3% річних, і такі положення до внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 1405 від 29 грудня 2023 року стосувались території міста Києва, а тому нормативно-правовий акт (постанова) Кабінету Міністрів України №206 від 05 березня 2022 року підлягає застосуванню до врегулювання спірних правовідносин за період з 24 лютого 2022 року до 29 грудня 2023 року.

За таких обставин нараховані позивачем на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних у межах заявлених вимог за період з 24 лютого 2022 року по 04 грудня 2023 року не підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги (постачання теплової енергії) за особовим рахунком № НОМЕР_1 за період з 01 жовтня 2021 року по 23 лютого 2022 року включно нараховано суму трьох відсотків річних у розмірі 35, 06 грн, інфляційних втрат - 434, 70 грн (а.с. 7-8).

Відповідно до розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги (постачання гарячої води) за особовим рахунком № НОМЕР_1 за період з 01 жовтня 2021 року по 23 лютого 2022 року включно нараховано суму трьох відсотків річних у розмірі 15, 68 грн, інфляційних втрат - 176, 37 грн (а.с. 9-10).

Відповідно до розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги (плата за абонентське обслуговування) за особовим рахунком № НОМЕР_1 за період з 01 листопада 2021 року по 23 лютого 2022 року включно нараховано суму трьох відсотків річних у розмірі 0,85 грн, інфляційних втрат - 10, 99 грн (а.с. 11-12).

Загальна сума трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості за особовим рахунком № НОМЕР_1 , дорівнює 51,59 грн, сума інфляційних втрат - 622,06 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги (постачання теплової енергії) за особовим рахунком № НОМЕР_2 за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року включно нараховано суму трьох відсотків річних у розмірі 1 636, 10 грн, інфляційних втрат - 5 366, 69 грн (а.с. 13-15).

Відповідно до розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги (постачання гарячої води) за особовим рахунком № НОМЕР_2 за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року включно нараховано суму трьох відсотків річних у розмірі 1 437, 59 грн, інфляційних втрат - 4 773, 39 грн (а.с. 16-18).

Відповідно до рахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги (плата за абонентське обслуговування) за особовим рахунком № НОМЕР_2 за період з 01 листопада 2021 року по 23 лютого 2022 року включно нараховано суму трьох відсотків річних у розмірі 0,85 грн, інфляційних втрат - 10, 99 грн (а.с. 19-20).

Загальна сума трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості за особовим рахунком № НОМЕР_2 , дорівнює 3 074, 54 грн, сума інфляційних втрат - 10 151, 07 грн.

Отже, з відповідача підлягає стягненню:

- заборгованість за особовим рахунком № НОМЕР_1 за послуги з постачання теплової енергії, гарячої води, абонентської плати у розмірі 23 064, 81 грн, три відсотки річних у розмірі 622, 06 грн, інфляційні втрати у розмірі 51, 59 грн;

- заборгованість за особовим рахунком № НОМЕР_2 за послуги з постачання теплової енергії, гарячої води, абонентської плати у розмірі 33 957, 12 грн, три відсотки річних у розмірі 3 074, 54 грн, інфляційні втрати у розмірі 10 151, 07 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення по суті спору про задоволення позовних вимог частково.

Щодо судових витрат.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Позивач при поданні позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 3 028, 00 грн, при поданні апеляційної скарги до апеляційного суду - 4 542, 00 грн (а.с. 32, 61).

Враховуючи, що апеляційну скаргу задоволено частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції - 1 775,01 грн (58,62 %) та апеляційним судом у розмірі 2 662, 52 грн (58,62 %), сплата якого підтверджується доказами у справі.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» - задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 квітня 2025 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості -задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» () заборгованість:

- 23 064, 81 грн. за послуги з постачання теплової енергії, гарячої води, абонентської плати, 622, 06 грн. три відсотки річних, 51, 59 грн. інфляційних втрат, за особовим рахунком № НОМЕР_1 ;

- 33 957,12 грн. за послуги з постачання теплової енергії, гарячої води, абонентської плати, 3 074, 54 грн. три відсотки річних, 10 151, 07 грн. інфляційних втрат, за особовим рахунком № НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» () - 1 775, 01 грн судового збору за розгляд справи районним судом та 2 662, 52 грн за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 27 жовтня 2025 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Є.П. Євграфова

В.В. Саліхов