Справа № 510/270/25
Провадження № 2/510/1278/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

07 жовтня 2025 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-за участю секретаря Лабановой С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у судове засідання, яке призначалося на 07.08.2025р., 07.10.2025р., будучи належним чином сповіщені, не явились, про причину неявки суд не сповістили, були попереджені, що на підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки без поважних причин або неповідомлення суду про причини неявки, справа буде розглянута у їх відсутності на підставі даних, що є в матеріалах справи. Відзивів на позов не надали.

Представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_5 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив справу розглянути без його участі.

Згідно із ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У зв`язку із цими обставинами суд прийняв рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Представник позивачки проти заочного розгляду справи не заперечував.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; копія довідки про реєстрацію місця проживання особи ОСОБА_2 ; копія свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ; копія свідоцтва про народження ОСОБА_2 ; копії ситуаційних схем земельних ділянок; копії витягів від 17.01.2025р. із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок; копія заяви ОСОБА_4 від 03.10.2019р. про відмову від спадщини; копії заяв ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 03.10.2019р. про прийняття спадщини; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.11.2024р.; копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 06.11.2023р.; копія державного акту серії ЯМ №044656 від 04.10.2012р. на право власності на земельну ділянку земельну ділянку площею 0,5183 га із кадастровим номером :01:004:0078, розташовану на території Плавнівської сільської ради Ренійського (нині Ізмаїльського) району Одеської області (масив № НОМЕР_1 , діл. № 82 (за межами населеного пункту)), виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; копія державного акту серії ЯМ №019638 від 14.10.2012р. на право власності на земельну ділянку земельну ділянку площею 2,056 га із кадастровим номером :01:003:0197, розташовану на території Плавнівської сільської ради Ренійського (нині Ізмаїльського) району Одеської області (масив № НОМЕР_2 , діл. № 3 (за межами населеного пункту)), виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка у справі протягом тривалого час спільно мешкала із нині померлим ОСОБА_6 , відповідачі являються дітьми та вдовою померлого.

За життя ОСОБА_6 належало наступне майно:

земельна ділянка площею 0,5183 га із кадастровим номером :01:004:0078, розташована на території Плавнівської сільської ради Ренійського (нині Ізмаїльського) району Одеської області (масив № НОМЕР_1 , діл. № 82 (за межами населеного пункту)), виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акту серії ЯМ №044656 від 04.10.2012р. на право власності на земельну ділянку;

земельна ділянка площею 2,056 га із кадастровим номером :01:003:0197, розташована на території Плавнівської сільської ради Ренійського (нині Ізмаїльського) району Одеської області (масив № НОМЕР_2 , діл. № 3 (за межами населеного пункту)), виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акту серії ЯМ №019638 від 14.10.2012р. на право власності на земельну ділянку.

За життя ОСОБА_6 не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Отже, після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на все належне йому майно (у т.ч. і на вищевказані земельні ділянки). Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_6 були його дружина та діти, а також ОСОБА_1 , яка тривалий час спільно мешкала із ОСОБА_6 , доглядала його. У передбачений законом строк після смерті ОСОБА_6 його дружина - ОСОБА_4 звернулась до нотаріуса із заявою про відмову від спадщини, діти померлого також звернулись із заявами, але про прийняття спадщини після смерті батька. ОСОБА_1 , як спадкоємиця четвертої черги за законом, звернулась до Ренійського районного суду Одеської області із позовом про визнання права власності на спадкове майно. Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 06.11.2023р. (справа №510/841/21) було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , визнано право власності за нею на земельні ділянки загальною площею 2,66 га, що належали ОСОБА_6 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 . Як було встановлено судом під час розгляду справи №510/841/21, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , хоча і звернулись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті батька, на спадщину не претендували, не заперечували, щоб її прийняла ОСОБА_1 . Під час звернення ОСОБА_1 до суду із позовом із вимогами про визнання права власності на спадкове майно нею не був врахований весь обсяг спадкового майна, були вказані тільки земельні ділянки загальною площею 2,66 га. Як з`ясувалось пізніше, ОСОБА_6 належали також і земельні ділянки площею 0,5183 га та 2,056 га, у зв`язку із чим, позивачка була вимушена знов звернутися до суду із відповідними вимогами.

Таким чином, у встановлений законом строк ОСОБА_1 не звернулась із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, проте вона прийняла спадщину за законом в порядку ч. 3 ст.1268 ЦК України, оскільки спільно мешкала із спадкодавцем в останні роки його життя і на момент його смерті. Факт спільного мешкання позивачки із ОСОБА_6 підтверджується доводами, викладеними у рішенні Ренійського районного суду Одеської області від 06.11.2023р. (справа №510/841/21).

В даний час, бажаючи оформити прийняття спадщини, ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса, однак в юридичному оформленні прийняття спадщини їй було відмовлено, про що свідчить постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.11.2024р.

Необхідні нотаріусу документи позивачка надати не може у зв`язку із втратою їх спадкодавцем.

Окрім вищевказаного, перешкодою в оформленні прийняття спадщини є також і те, що згідно п. 7 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України 22.02.2012р. №296/5, у справах нотаріуса залишаються копії (фотокопії) правовстановлюючого документу - при видачі свідоцтва про право на спадщину. На копіях (фотокопіях) правовстановлюючого документу проставляється відповідна відмітка «згідно з оригіналом» із зазначенням дати та підпису нотаріуса.

Отже, після смерті ОСОБА_6 це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на земельні ділянки, як на об`єкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець.

Таким чином, позивачка прийняла спадщину за законом в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, що залишилася після померлого ОСОБА_6 , і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, відповідачка ОСОБА_4 її не прийняла, відмовилась від неї, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо позовних вимог відзивів не надали, під час розгляду цивільної справи №510/841/21 щодо питання прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_6 не заперечували.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Як було встановлено судом, ОСОБА_1 у справі є спадкоємицею четвертої черги за законом (ст. 1264 ЦК України). Вона останні роки життя доглядала за ОСОБА_6 , мешкала із ним за його адресою, вела спільно господарство та доглядала за домоволодінням. На час смерті ОСОБА_6 позивачка мешкала разом із ним.

У передбачений законом строк для прийняття спадщини позивачка не звернулась до нотаріальної контори із відповідною заявою. Як зазначила позивачка, після смерті ОСОБА_6 у неї були відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивачка також не має можливості.

Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину фактично, оскільки її воля, як спадкоємиці за законом, була виражена у її діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігає копії правовстановлюючих документів на земельні ділянки, розпоряджується щодо їх цільового використовування тощо).

Таким чином, позивачка прийняла спадщину за законом (як спадкоємець четвертої черги) в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України після смерті ОСОБА_6 , із яким більше п`яти років спільно мешкала до його смерті та продовжує володіти спадковим майном після смерті спадкодавця.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, суд вважає, що позивачка є суб`єктом набуття права власності на земельні ділянки з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 258, 259, 264 - 265, 268, 280-289, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 15, 328, 1216, 1217, 1218, 1226, 1264, 1268, 1269, 1270 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) в порядку спадкування за законом право власності на:

земельну ділянку площею 0,5183 га із кадастровим номером :01:004:0078, розташовану на території Плавнівської сільської ради Ренійського (нині Ізмаїльського) району Одеської області (масив № НОМЕР_1 , діл. № 82 (за межами населеного пункту)), виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акту серії ЯМ №044656 від 04.10.2012р. на право власності на земельну ділянку;

земельну ділянку площею 2,056 га із кадастровим номером :01:003:0197, розташовану на території Плавнівської сільської ради Ренійського (нині Ізмаїльського) району Одеської області (масив № НОМЕР_2 , діл. № 3 (за межами населеного пункту)), виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акту серії ЯМ №019638 від 14.10.2012р. на право власності на земельну ділянку,

що належали ОСОБА_6 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте Ренійським районним судом Одеської області за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

На рішення може бути подана апеляційна скарга позивачем до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст. 284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Вячеслав ДУДНИК