Справа №461/6584/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 жовтня 2025 року Галицький районний суд м. Львова
в складі: головуючого судді Волоско І.Р.
секретар судового засідання Старовецька С.І.
за участю представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, -
ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про відшкодування майнової і моральної шкоди,завданої внаслідок затоплення квартири.
Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, хоча була належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників справи, які не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду.
Водночас, суд врахував, що відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
Суду також не подано будь-яких інших доказів, які доводять об`єктивну неможливість відповідача прибути у судове засідання, прийняти участь у розгляді справи в режимі відеоконференцзв`язку, а також неможливість забезпечити участь у судовому засіданні уповноваженого представника.
Суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, а тому суд приходить до переконання про наявність законних підстав для вирішення спору по суті з ухваленням заочного рішення.
При цьому суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
При цьому, виходячи з положень ст. 16 ЦК України особа звертається до суду за захистом свого порушеного права.
Перевіривши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що позивач є власником однокімнатної квартири АДРЕСА_1 .
Поверхом вище, у квартирі АДРЕСА_2 , проживають відповідачі ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .
Приблизно 19 березня 2025 року квартиру позивача було затоплено водою.
Відповідно до акту про залиття №1 від 20.03.2025 року, причиною залиття квартири позивачки є прорив крану через несправність сантехнічного обладнання в квартирі відповідача (а.с.3).
Як вбачається з даного акту, комісією була обстежена однокімнатна квартира загальною площею 32,9 кв.м., яка розташована за за адресою: АДРЕСА_3 , на предмет злиття з вище розташованої квартири АДРЕСА_2 . Квартира розташована на 2 поверсі 3 - поверхового будинку, складається з однієї кімнати.
На день обстеження (20.03.2025) комісія встановила: під час залиття житлової однокімнатної квартири загальною площею 32,9 кв.м, яка розташована за за адресою: АДРЕСА_3 , постраждали: стеля на кухні покрилась брудними жовтими плямами, внаслідок чого відшарувалась штукатурка; вода потрапила у світильники, розташовані на стелі, що призвело до короткого замикання та пошкодження проводки; дерев`яні кухонні шафи деформувався; в туалеті стіни та стеля теж вкриті плямами, штукатурка відшарувалась та в цілому структура стін пошкоджена.
В результаті обстеження розташованої вище квартири АДРЕСА_4 виявлено: залиття квартири сталося внаслідок протікання води з квартири АДРЕСА_2 , розташованої поверхом вище. Причиною залиття став прорив крану, через несправність сантехнічного обладнання. Власники квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , не вжили жодного з належних заходів для запобігання залиттю, та не надали доступу до своєї квартири.
Були порушені норми технічної експлуатації будівель: несправність сантехнічного обладнання. Таким чином, причиною залиття квартири АДРЕСА_4 стало: прорив крану, через несправність сантехнічного обладнання, прорив води з квартири АДРЕСА_2 , розташованої поверхом вище.
Згідно із висновком експерта від 19.05.2025 року, складеним ФОП ОСОБА_8 , вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень квартири АДРЕСА_1 , що виникли внаслідок залиття, складає 106700,00 грн (а.с.14).
Як вбачається зі звіту про визначення розміру шкоди завданої залиттям з врахуванням витрат необхідних для проведення відновлювального ремонту, розмір шкоди, завданої залиттям однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , з врахуванням витрат, необхідних для проведення відновлювального ремонту, станом на дату оцінки, без врахування ПДВ становить: 106 700 (сто шість тисяч сімсот) гривень.
Вартість визначена за витратним підходом характеризує розмір засобів, необхідних для заміщення активів. Оцінюючи в рамках цього підходу, оцінювач зробив допущення вартості будівництва функціонального аналога. Поточна і потенційна прибутковість при цьому в розрахунок не бралася.
Факт завданої майну позивачки шкоди підтверджується актом про залиття та висновками експертів. Зазначеним актом про залиття зафіксовано, що причиною залиття став пошкоджений кран в квартирі відповідача, розташованій над квартирою позивача, за несправність якого відповідальність несе власник квартири АДРЕСА_5 .
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини.
Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичної підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
У справах про відшкодування шкоди потерпілі подають докази, що підтверджують факт завдання їм шкоди за участю відповідача, розмір такої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду, при цьому обов`язок доведення відсутності своєї вини несе відповідач.
Згідно усталеної судової практики при розгляді позовів про відшкодування шкоди необхідно мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними /діями/ і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тому, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Позивач не зобов`язаний доводити вину відповідача у заподіянні шкоди. Особа, якій спричинено шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Подібні висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.06.2019 року у справі № 61/8496/15-ц, провадження № 14-154цс19.
З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.
Разом із цим, вину у завданні шкоди позивачу внаслідок залиття її квартири, відповідачі належними та допустимими доказами не спростували.
Згідно з ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Статтями 12, 81ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Зі змісту ст.ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Як було встановлено судом, факт залиття квартири позивача підтверджений актом про залиття та висновками експертів, що не спростовано відповідачами.
Зазначеним актом про залиття зафіксовано, що причиною залиття став пошкоджений кран в квартирі відповідача, розташованій над квартирою позивача, за несправність якого відповідальність несе власник квартири АДРЕСА_5 .
Відповідачі не спростували належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню відшкодування майнової шкоди у розмірі 204100 грн.
Щодо стягнення моральної шкоди на користь позивача, суд доходить наступних висновків.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Суд, вирішуючи вимогу про відшкодування позивачу моральної шкоди враховує те, що в ході судового розгляду справи знайшов своє підтвердження факт пошкодження належної позивачу квартири, що є наслідком її залиття.
Звертаючись до суду з позовом, в обґрунтування позовних вимог про стягнення моральної шкоди позивач вказує, що в результаті залиття квартири у неї суттєво погіршився стан здоров`я: підвищився артеріальний тиск, страждала безсонням. На переговори з відповідачем стосовно відшкодування завданої матеріальної шкоди та на пошук судових експертів позивач витратила багато часу, фізичних та душевних сил.
Так, позивач тривалий час позбавлена можливості вести звичайний спосіб життя, вільно користуватися житловим приміщенням.
Тому, відповідно до ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується особою, яка була визнана винною в спричиненні шкоди, тобто відповідачем.
У постанові Верховного Суду від 09.11.2022 року у справі № 212/7628/21 (провадження № 61-7265св22) зазначено, що «виходячи з положень ст. ст. 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди, в цілому, як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи, незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (п. 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 року у справі № 216/3521/16-ц)».
Таким чином, суд вважає, що внаслідок залиття позивач отримала стрес, який позначився на перебігу її звичайного життя, оскільки вона хвилювалася про те, як відновити пошкоджену залиттям квартиру та відновлення можливості подальшого проживання у ній.
При цьому, вирішуючи питання про розмір компенсації моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер та об`єм заподіяних позивачу моральних страждань, ступінь їх доведеності і вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача 5000 грн. моральної шкоди і такий розмір буде відповідати вимогам розумності та справедливості та є адекватним нанесеній моральній шкоді.
З огляду на викладене вище, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню судом.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.
Керуючись ст.2,4,12,13,81,82,89, 141,263-265,268 ЦПК України, суд
позов задовольнити частково.
Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 204100,00 (двісті чотири тисячі сто) гривень 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 5000,00 (п`ять тисяч) гривень. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2281,34 гривень.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 23.10.2025.

Суддя І.Р.Волоско