Справа № 182/5754/25
Провадження № 2-о/0182/198/2025
У Х В А Л А

Іменем України

21.10.2025 року м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька -Шаховал І.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 , який дії в інтересах ОСОБА_2 , заінтересовані особи Нікопольський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса), Управління соціальної політики Нікопольської міської ради та Головне управління пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження -

В С Т А Н О В И В:

До Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла заява ОСОБА_1 , який дії в інтересах ОСОБА_2 , заінтересовані особи Нікопольський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса), Управління соціальної політики Нікопольської міської ради та Головне управління пенсійного фонду у Дніпропетровській області, про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження.

В обгрунтування заявлених вимог представник заявника посилається на те, що ОСОБА_2 з 2005 року проживала разом з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. В грудні 2009 року від зазначених відносин заявниця завагітніла та народила доньку ОСОБА_4 . ОСОБА_3 бажав дитину, забирав цивільну дружину з полового будинку, облаштовував побут матері та немовляти. За час спільного проживання чоловік доньку визнавав, однак, оформити свідоцтво про народження дитини вони не мали можливості через низку побутових обставин, а тому реєстрація народження дитини відбулась на підставі ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України (за заявою матері). Таким чином, у свідоцтві про народження дитини в графі «батько» було зазначено « ОСОБА_5 » зі слів матері дитини. В 2023 році ОСОБА_3 було призвано до лав Збройних сил України. Наприкінці 2024 року, заявниця отримала від ІНФОРМАЦІЯ_1 письмове сповіщення сім`ї, в якій повідомлялось, що її чоловік ОСОБА_3 04.06.2024 року зник безвісти в результаті ворожого артилерійського обстрілу. Дитина знає свого біологічного батька та усвідомлює обставини, що стались, вона пишається ним як захисником України та сама бажає встановити факт батьківства, а тому, на підставі викладеного, представник заявника звернувся до суду та просить встановити факт батьківства ОСОБА_3 , який зник безвісти за особливих обставин 04.06.2024 року, стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки встановлення даного факту для заявниці породжує юридичні наслідки, в даному випадку - необхідне для оформлення пільг дитині, призначення пенсії у зв`язку зі втратою годувальника.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Відповідно до ч.7 ст.19 ЦПК України, окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, згідно з законом, такі факти породжують юридичні наслідки, тобто, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Відповідно до ч.4 ст.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте, не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому, закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки містяться у Постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 61-18230св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20).

Як вбачається з викладених обставин та заявлених вимог, представник заявника просить суд встановити факт батьківства ОСОБА_3 , який зник безвісти за особливих обставин 04.06.2024 року, стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки встановлення даного факту для заявниці породжує юридичні наслідки, в даному випадку - необхідне для оформлення пільг дитині, призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника.

Відповідно до ст.36 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, пенсія у зв`язку із втратою годувальника призначається, зокрема, непрацездатним членам сім`ї особи, якій, відповідно до Закону України від 12.07.2018 року № 2505-VII (із змінами від 14.04.2022 року № 2191-IX) «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому, дітям пенсія у зв`язку із втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Відповідно до статті 4 Закону № 2505, особа набуває статусу такої, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту внесення про неї відомостей, що містяться у заяві про факт зникнення до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин у порядку передбаченому цим Законом, то вважається такою, що зникла безвісті за особливих обставин, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи.

Відповідно до абз.2 п.3 ч.1 статті 45 Закону № 1058, у членів сім`ї особи, якій, відповідно до Закону № 2505, надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, право на отримання у разі втрати годувальника виникає через один місяць з дня внесення інформації про безвісне зникнення особи до Єдиного реєстру досудових розслідувань або до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин.

Таким чином, встановлення факту, про який просить заявник, породжує правовий наслідок, оскільки цей факт може впливати на оформлення отримання пенсії у зв`язку із втратою годувальника, який пропав безвісти. Тому, суд приходить до висновку, що встановлення даного факту заявнику необхідно для отримання пенсії, у зв`язку з чим у заявника фактично виник спір з приводу права на його оформлення через недоведеність питання щодо батьківства особи, яка зникла безвісти.

Отже, встановлення факту батьківства ОСОБА_3 , який зник безвісти за особливих обставин 04.06.2024 року, стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заявнику необхідно для подальшого оформлення для дитини пенсії у зв`язку із втратою годувальника, у зв`язку з чим у заявника фактично виник спір з органом, який призначає та виплачує таку допомогу, що виключає можливість розгляду поданої заяви в порядку окремого провадження.

Подібний висновок міститься у Постанові Верховного Суду від 16 листопада 2020 року у справі № 140/2178/15-ц (провадження № 61-9869св20), ухвалі від 02 травня 2022 року у справі № 944/2326/21 (провадження № 61-3761ск22).

При цьому, суддя, при вирішенні питання по цій справі, з урахуванням вищезазначеного, не бере до уваги це як єдину підставу для відмови у відкритті провадження та вважає за необхідне зазначити наступне.

Змістом статті 128 СК України передбачено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Водночас, частиною першою статті 135 СК України встановлено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

У разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу (стаття 130 СК України).

Комплексний аналіз змісту статті 130 СК України свідчить, що передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства, відповідно до частини першої статті 130 СК України, є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері, а також смерть того, батьківство кого встановлюється, або оголошення такої особи померлим, що, в свою чергу, узгоджується із правовими висновками, викладеними у Постановах Верховного Суду від 17 лютого 2021 року в справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20), від 15 квітня 2021 року в справі № 361/2653/15 (провадження № 61-2239св21), від 06 червня 2024 року в справі № 672/915/23 (провадження № 61-3583св24), від 09 квітня 2025 року в справі № 213/1448/24 (провадження № 61-12171св24).

При цьому, суд зазначає, що набуття правового статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, не зменшує обсяг цивільної правоздатності такої особи (частина перша статті 8 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин»).

Зокрема, факт батьківства чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, може бути встановлений за рішенням суду у разі його смерті (частина перша статті 130 СК України).

Відтак, у разі відсутності відомостей про смерть особи, батьківство якої встановлюється, необхідним є безпосереднє звернення до суду саме із позовом про визнання батьківства (стаття 128 СК України).

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що судове рішення про визнання ОСОБА_3 померлим відсутнє, а без належних доказів на підтвердження факту смерті виключає можливість звернення до суду з заявою про встановлення факту батьківства саме в порядку окремого провадження, на підставі статті 130 СК України, а тому суд приходить до висновку, що у відкритті провадження слід відмовити з тих підстав, що дана заява не підлягає розгляду в окремому провадженні, а заявник має право звернутись до суду в порядку позовного провадження, згідно норм ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.258, 259, 263-265, 268, 293, 315, 353, 354 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , заінтересовані особи Нікопольський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса), Управління соціальної політики Нікопольської міської ради та Головне управління пенсійного фонду у Дніпропетровській області, про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал