Провадження № 2/761/6275/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді: Пономаренко Н.В.

з участю секретаря: Яцишина А.О.,

представника позивача: ОСОБА_1 ,

відповідачки: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в:

У квітня 2025 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 06.05.2006 між позивачем ОСОБА_3 та відповідачкою ОСОБА_2 , було зареєстровано шлюб, про що у Книзі реєстрації шлюбів Відділу реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києва, актовий запис №296. У шлюбі у сторін народилась донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування заяви вказано, що сімейне життя між позивачем та відповідачкою поступово погіршилось, зникли наші спільні інтереси, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносини.

У позовній заяві зазначено, що позивач з відповідачкою не проживають, як сім`я. Причиною цього позивач вказує, що відповідачка не працює, не заробляє кошти, через, що він вліз в борги, оскільки постійно вимушений був оплачувати всі потреби дружини.

Позивач вважає, що їх шлюб фактично припинив існування, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, у зв`язку з чим наполягає на його розірванні. Ведення між ними спільного господарства припинено, та за його глибоким переконанням, подальшого сенсу підтримувати немає. Строк на примирення просить не надавати.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21.04.2025 року було відкрито провадження в цивільній справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

14.10.2025 до суду надійшли письмові пояснення позивача ОСОБА_3 .

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

В судовому засіданні відповідачка не заперечувала щодо розірвання шлюбу, однак заперечувала щодо обставин викладених у позовній заяві. Відповідачка зазначила, що до 21.05.2025 сторони проживали разом та вели спільне господарство, а підставою розірвання шлюбу є подружня зрада.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідачу, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Так, згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебувають в зареєстрованому шлюбі з 06 травня 2006 року, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 296, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу сторони мають двох дітей:

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , актовий запис про народження № 2005, що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого повторно серії НОМЕР_2 (а.с.10), яка станом на день розгляду справи є. повнолітньою;

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , актовий запис про народження № 1191, що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого повторно серії НОМЕР_3 (а.с. 9).

Вимогами ст. 112 СК України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України).

Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження та під час розірвання шлюбу.

Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Згідно положень ч. 3 та ч. 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя, зокрема, має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Відтак, з матеріалів справи та з встановлених судом обставин в судовому засіданні, суд не вбачав виявлення бажання у подружжя надання їм строку на примирення, враховуючи і те, що в судовому засіданні не було заявлено відповідних клопотань з цього приводу.

За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст. ст. 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно з ч. 1, 2 і ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Судом враховано, що відповідачка безпосередньо в судовому засіданні не заперечувала проти розірвання шлюбу, однак заперечувала обставини викладені у позовній заяві.

При цьому, сторони зазначили різні обставини, як щодо причин, підстав розірвання шлюбу, так і щодо строків припинення шлюбних відносин, а також обставин ведення спільного господарства.

Судом встановлено, що шлюб існує формально і його збереження не відповідає інтересам сторін та інтересам їх дитини.

Відповідачка не виявила бажання змінювати прізвище на дошлюбне.

З огляду на зазначене, суд прийшов до висновку, що сім`я сторін розпалась і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам та інтересам їх дітей, а тому позов підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 110, 112, 113 СК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд , -

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ), зареєстрований 06 травня 2006 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис № 296 - розірвати.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено: 16.10.2025.

Суддя: