ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 759/19079/22

провадження № 61-16495св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_3 , ОСОБА_3 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Корольчук Ольга Сергіївна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Висіцької Ірини Володимирівни на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2023 року, ухвалене у складі судді Петренко Н. О., та постанову Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2024 року, прийняту у складі колегії суддів: Слюсар Т. А., Голуб С. А., Таргоній Д. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Корольчук О. С. (далі - приватний нотаріус КМНО Корольчук О. С.), про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності, визнання права власності на частку майна, набутого за час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Позов обґрунтовано тим, що у червні 2016 року вона разом з донькою від першого шлюбу відпочивала в смт. Лазурне Херсонської області, де познайомилася з ОСОБА_4 . У вересні 2016 року ОСОБА_4 переїхав до неї у м. Київ, де вони почали проживати разом, як одна сім`я, у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

З того часу вони проживали однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні притаманні подружжю права та обов`язки, підтримували подружні стосунки, вели спільне домашнє господарство та мали єдиний сімейний бюджет, здійснювали спільні витрати, купували майно в інтересах сім`ї та спільно виховували її (позивачки) дочку.

За час спільного проживання з ОСОБА_4 за спільні кошти вони 08 грудня 2018 року придбали нерухоме майно - однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

З метою зменшення витрат на оформлення всіх документів, податків і зборів, вони вирішили оформити квартиру лише на ОСОБА_4 .

Незважаючи на це, вони разом робили ремонт, купували меблі та техніку, речі домашнього вжитку, та навесні 2019 року переїхали жити у вказану квартиру. Відразу після переїзду вони перевели дочку позивачки у школу № 222, яка знаходиться територіально значно ближче до дому.

ОСОБА_4 хворів, у зв`язку з чим витрати на його медичне обстеження та лікування несла саме вона (позивачка), як дружина.

ІНФОРМАЦІЯ_1 на території смт. Лазурне Херсонської області у віці 38 років ОСОБА_4 помер.

У період спільного проживання однією сім`єю ні вона, ні з ОСОБА_4 не перебували в іншому зареєстрованому шлюбі.

Після смерті ОСОБА_4 вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій та рекомендовано звернутися до суду.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд:

- встановити факт проживання однією сім`єю без зареєстрованого шлюбу

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з вересня 2016 року до 22 липня 2022 року;

- визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину вказаної квартири.

Протокольною ухвалою Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2024 року замінено відповідача у справі - померлого ОСОБА_2 на правонаступницю ОСОБА_3 , яка є відповідачкою у справі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 30 жовтня

2024 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовано недоведеністю позовних вимог.

Так, відмовляючи у позові, суди виходили з того, що позивачка не довела належними, допустимими та достатніми доказами факт проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу

з вересня 2016 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При укладенні договору купівлі продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 , покупець ОСОБА_4 вказав, що на час укладання цього договору в шлюбі або фактичних шлюбних стосунках не перебуває та набуває квартиру в особисту приватну власність.

Крім того, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 28 листопада 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 продали належну їм квартиру у АДРЕСА_3 , за 532 524,24 грн, а вже 08 грудня 2018 року ОСОБА_4 придбав спірну квартиру у м. Київ за 562 568,00 грн.

Обставин належності спірної квартири ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності остання суду не довела.

Оскільки вимога про визнання права власності є похідною від вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, то суди також відмовили в її задоволенні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

09 грудня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Висіцька І. В. засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2024 року, у якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила суд скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Підставами касаційного оскарження рішення Святошинського районного суду

міста Києва від 23 жовтня 2023 року та постанови Київського апеляційного суду

від 30 жовтня 2024 року представник заявника зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права,

а саме:

- суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду

від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) та

у постановах Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 712/7830/16-ц (провадження № провадження № 61-28377св18), від 05 лютого 2020 року у справі

№ 718/3569/18-ц (провадження № 61-19455св19), від 07 грудня 2020 року у справі № 295/14208/18-ц (провадження № 61-12879св20), від 12 квітня 2021 року у справі № 564/2227/17 (провадження № 61-39960сво18), від 28 липня 2021 року у справі

№ 363/719/17 (провадження № 61-7283св19), від 21 вересня 2021 року у справі

№ 757/14880/17-ц (провадження № 61-5604св20), від 28 квітня 2022 року у справі

№ 359/9695/17 (провадження № 61-49133св18), від 18 травня 2023 року у справ

№ 344/5528/22 (провадження № 61-2003св23), від 30 серпня 2023 року у справі

№ 569/8637/21 (провадження № 61-430св23) (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);

- суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю, спільний побут, взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України). Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази щодо: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, здійснення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю, якими можуть бути інформація про фактичне місце проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру, докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного, довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Надані позивачкою докази узгоджуються з наведеним вище переліком, однак помилково не враховані судами.

Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя.

З урахуванням зазначеного, при вирішенні спору про поділ майна необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.

Також на підтвердження факту проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_4 однією сім`єю як чоловіка та дружини, пов`язаності їх спільним побутом, існування між ними взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, ведення ними спільного домашнього господарства, існування в них єдиного сімейного бюджету, здійснення спільних витрат, купівлі майна в інтересах сім`ї, тощо, позивачка разом із позовом надала належні, достатні та допустимі докази, зокрема: спільні фотознімки та відеозаписи (з червня 2016 року), акт обстеження квартири за адресою: АДРЕСА_2 , квитки на потяг до м. Херсон, на автобус - до смт Лазурне, під час спільних поїздок, довідку середньої загальної школи № 222 від 31 серпня 2022 року, медичну документацію ОСОБА_4 , квитанції та виписки з банківських рахунків про взаємозарахування коштів, чеки, квитанції, видаткові накладні, договори та інші документи на надання комунальних послуг, листування та аудіозаписи.

Незважаючи на це, надані позивачкою докази були проігноровані судами.

Суди попередніх інстанцій не врахували, що для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, які стосуються та можуть підтвердити цей факт.

Крім того, суди не звернули увагу на те, що ОСОБА_4 був власником лише частини квартири у м. Херсон, а тому вирученої суми коштів з її продажу не вистачило б на придбання спірної квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Заява ОСОБА_4 , викладена у пункті 11 договору купівлі-продажу квартири від 08 грудня 2018 року, про те, що він свідчить і гарантує, що на час укладення цього договору він в шлюбі або фактичних шлюбних відносинах не перебував та набув квартиру в приватну власність, не є дією особи, що спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, тобто не є правочином у розумінні статті 202 ЦК України, що виключає можливість визнання її (пункту 11 договору) недійсними за правилами недійсності правочинів, передбачених статтями 203, 215 ЦК України. На таку заяву (застереження) також не поширюється і положення статті 204 ЦК України щодо презумпції її правомірності.

Суди попередніх інстанцій проявили упередженість та суб`єктивність по відношенню до позивачки, зокрема, що стосується обмеження її в реалізації процесуальних прав.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу, поданому до суду у січні 2025 року, представник ОСОБА_3 - адвокат Богатиренко О. В. заперечує проти доводів сторони позивачки, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 12 грудня 2024 року касаційну скаргу касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Висіцької І. В. залишено без руху

з наданням строку для усунення її недоліків.

19 грудня 2024 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Висіцької І. В. про усунення недоліків з додатками.

Ухвалою Верховного Суду від 01 січня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Висіцької І. В., витребувано матеріали цивільної справи зі Святошинського районного суду міста Києва.

У січні 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи

12 жовтня 2007 року ОСОБА_4 уклав шлюб з ОСОБА_5 , яка взяла прізвище « ОСОБА_6 » (а. с. 32, т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_4 від вказаного шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_3 (а. с. 33, т. 1).

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 19 лютого 2018 року шлюб, зареєстрований 12 жовтня 2007 року Міським ВДРАЦС ГУЮ у Херсонській області за актовим записом № 990 між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 розірвано, та останньою змінено прізвище на « ОСОБА_8 » (а. с. 35-36, т. 1).

08 червня 2010 року ОСОБА_9 і ОСОБА_1 уклали шлюб. Від цього шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_5 у них народилась дочка ОСОБА_10 .

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 09 грудня 2014 року у справі № 759/17279/14-ц розірвано шлюб між ОСОБА_9 і ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 залишено шлюбне прізвище « ОСОБА_11 » (т. 1, а. с. 242-244).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 28 листопада 2018 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було продано ОСОБА_12 квартиру за адресою: АДРЕСА_3 . За домовленістю сторін продаж квартири вчинено за 532 524,24 грн (а. с. 249-252, т. 3).

Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 08 грудня 2018 року, укладеним між ОСОБА_4 (покупець) та ОСОБА_13 (продавець), ОСОБА_4 придбав квартиру АДРЕСА_4 . Вартість квартири становить 562 568 грн (а. с. 256, т. 3).

Відповідно до пункту 11 договору купівлі-продажу квартири від 08 грудня 2018 року покупець ОСОБА_4 на час укладення договору в шлюбі або фактичних шлюбних стосунках не перебуває та набуває квартиру в особисту приватну власність.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності від 08 грудня 2018 року ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_4 , на підставі договору купівлі-продажу від 08 грудня 2018 року (а. с. 37, т. 1, 255-257, т. 3).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Лазурне Скадовського району Херсонської області помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 18-22, т.1).

14 листопада 2022 року ОСОБА_1 як цивільна дружина подала заяву до приватного нотаріуса КМНО Корольчук О. С. про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 17, т. 1).

Також 09 березня 2023 року до приватного нотаріусу КМНО Корольчук О. С. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 звернулася його неповнолітня дочка ОСОБА_3 (а. с. 216, т. 3).

Постановою приватного нотаріуса КМНО Корольчук О. С. від 15 листопада 2022 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право власності на частину у спільному майні подружжя на квартиру АДРЕСА_4 , після смерті її цивільного чоловіка, з яким вона проживала однією сім`єю з 2016 року, - гр. ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та рекомендовано їй звернутися до суду для встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу або за визнанням права власності на частку у спільному майні (а. с. 15, т. 1).

З метою підтвердження факту проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 надала суду:

- спільні фотознімки та відеозаписи, починаючи з червня 2016 року;

- акт обстеження квартири за адресою: АДРЕСА_2 ;

- квитки на потяг до м. Херсон, квитки на автобус до смт. Лазурне;

- довідку загальної середньої школи № 222 від 31 серпня 2022 року № 01-26/93 про переведення дочки ОСОБА_1 до навчального закладу з червня 2019 року;

- консультаційний висновок спеціаліста від 26 листопада 2020 року та медичну карту амбулаторного хворого ОСОБА_4 №012091/2020 від 26 листопада 2020 року;

- рахунки, квитанції та виписки з банківських рахунків ОСОБА_1 , відкритих в АТ КБ «ПриватБанк»;

- чеки, квитанції, видаткові накладні про придбання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 як за готівку, так і за безготівковим розрахунком, речей домашнього вжитку, побутової техніки, будівельних та оздоблювальних матеріалів;

- договори та інші документи на надання комунальних послуг, зокрема акт приймання на абонентський облік води, за адресою: АДРЕСА_2 ,

- акти магазинів «Епіцентр К», «Технополіс», «Леруа Мерлен Україна»;

- скріншоти особистої переписки;

- розписку від 04 грудня 2018 року про отримання ОСОБА_1 позики від ОСОБА_14 у розмірі 10 000 дол США.

З метою встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_4 однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу в судовому засіданні було допитано свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Висіцької І. В. не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі № 1-8/99 за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», частин четвертої і п`ятої статті 22 Закону України «Про міліцію» та частини шостої статті 22 Закону України «Про пожежну безпеку» (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») вказано, що обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Частинами першою та другою статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Положеннями статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року

у справі № 372/504/17-ц.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що

є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У статті 74 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення законодавства, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20).

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, здійснення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття);3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя. З урахуванням зазначеного, при вирішенні спору про поділ майна необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від

05 жовтня 2022 року у справі № 686/15993/21, від 09 листопада 2022 року

у справі № 753/10315/19, від 16 листопада 2022 року у справі № 199/3941/20.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так

і в чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17).

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі

№ 554/8023/15 (провадження № 14-130цс19) зазначила, що, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільно нажитого майна, так

і з`ясувати час та джерела його придбання.

Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають

у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Аналогічні висновки викладено також у постанові Верховного Суду від 30 серпня 2023 року у справі № 569/8637/21 (провадження № 61-430св23).

Згідно з частинами першою - третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність

і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним

у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як на підставу для задоволення позову, ОСОБА_1 посилалася на те, що з вересня 2016 року до 22 липня 2022 року спільно проживала з ОСОБА_4 однією сім`єю без зареєстрованого шлюбу, та у результаті спільної праці та за спільно набуті грошові кошти вони придбали у грудні 2018 року спірну квартиру.

Встановлено, що з 12 липня 2007 року до 19 лютого 2018 року ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_18 .

Тобто, до 19 лютого 2018 року ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 , натомість позивачка просить встановити факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 з вересня 2016 року, при цьому зазначаючи у позові, що в період спільного проживання ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_4 не перебували у зареєстрованому шлюбі з іншими особами.

У договорі купівлі-продажу квартири від 08 грудня 2018 року міститься застереження про те, щоОСОБА_4 на час укладення договору в шлюбі або фактичних шлюбних стосунках не перебуває та набуває квартиру в особисту приватну власність.

Згідно з актом начальника ЖЕД № 4 від 05 грудня 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_10 проживали з ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_4 , до смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Водночас, судами встановлено, що вказаний акт складений виключно зі слів сусідів - ОСОБА_17 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 .

При цьому у судовому засіданні з`ясовувалась думка сусідів ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , яких суд допитав як свідків та надав їх показанням відповідну правову оцінку у сукупності з іншими доказами.

Суди встановили, що долучені позивачкою до матеріалів справи фотографії стосуються спільних поїздок, святкувань, відпочинку і прогулянок ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , однак не підтверджують факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності між сторонами саме подружніх взаємних прав та обов`язків.

З квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг, долучених позивачкою до матеріалів справи, встановлено, що таку оплату здійснював ОСОБА_4 .

З огляду на це, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що досліджені письмові докази у сукупності з показаннями свідків не доводять факт ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, і не свідчать про те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 склались та мали місце протягом періоду з вересня 2016року до 22 липня 2022 року усталені стосунки, які притаманні подружжю.

Крім того встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 28 листопада 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 продали належну їм квартиру у АДРЕСА_3 , за 532 524,24 грн, а вже 08 грудня 2018 року ОСОБА_4 придбав спірну квартиру у м. Києві за 562 568,00 грн.

Позивачка не спростувала того, що за гроші, виручені від продажу квартири в м. Херсон, ОСОБА_4 було придбано квартиру в м. Києві.

Оскільки надані позивачкою докази не підтвердили обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог в частині встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання квартири спільною сумісною власністю, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи, що вимога про визнання права власності є похідною від вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, вказана позовна вимога також не підлягає задоволенню.

Висновки, зроблені судами у цій справі, не суперечать висновкам Верховного Суду, наведеним заявником у касаційній скарзі.

Доводи касаційної скарги про те, що надані позивачкою докази на підтвердження факту проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, починаючи з вересня 2016 року, помилково не враховані судами, - необґрунтовані, оскільки суди надали належну правову оцінку цим обставинам справи і доказам на їх підтвердження.

Висновки судів щодо вирішення спору по суті не суперечать правовим висновкам, викладеним Верховним Судом у зазначених в касаційній скарзі постановах.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують, фактично зводяться до незгоди із встановленими обставинами справи та необхідності переоцінки доказів.

Слід враховувати, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

У справі, яка розглядається, надано відповідь на всі істотні питання, що виникли при кваліфікації спірних відносин. Наявність у скаржника іншої точки зору на встановлені судами обставини не спростовує законності та обґрунтованості ухвалених рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції, та фактично зводиться до спонукання касаційного суду до прийняття іншого рішення - на користь скаржника.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Висіцької Ірини Володимирівни залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник