Справа № 554/7930/22
Провадження № 2/645/471/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року м. Харків

Немишлянський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Мартинової О.М.,

секретар судових засідань Кривченко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

в с т а н о в и в:

15.08.2022 року до Октябрського районного суду м.Полтави надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якій позивач просить суд стягнути на свою користь 55117,22 грн. неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, що утворилася за період з 27.06.2014 року по 22.02.2022 року.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилалася на те, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 27.02.2002 року. Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 15 березня 2005 року Червонозаводським районним судом м. Харкова було видано виконавчий лист №2/5-2575 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_4 у pозмірі 1/4 частини від заробітку щомісяця на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , i до досягнення ним повноліття. 23.01.2015 року ОСОБА_3 змінив прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 ». За виконавчим листом №2/5-2575 від 15.03.2005 року, який видано Червонозаводським районним судом м. Харкова було відкрито виконавче провадження №39314044 від 02.08.2013 року Червонозаводським ВДВС Харкова ГТУЮ у Xapківській області. Заборгованість за вказаним виконавчим листом на 01.01.2013 року становить 41436,22 грн.. За виконавчим листом №2/5-2575 15.03.2005 року, який видано Червонозаводським районним судом м. Харкова було відкрито виконавче провадження №41632880 від 16.01.2014 року Червонозаводським ВДВС Харкова ГТУЮ у Харківській області. Заборгованість за вказаним виконавчим листом на 27.06.2014 року становить 55117,22 грн., кількість днів прострочення на момент подання позову 2797 днів. Посилаючись на те, що відповідач систематично не сплачував аліменти на утримання свого сина, у позивачки виникло право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення рішення судом про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Так, стороною позивача здійснено розрахунок пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів за період з 27.06.2014 року по 22.02.2022 року (день направлення поштовою кореспонденцією позовної заяви до суду) за ВП № 416З2880 на підставі витягу з АСВП від 18.02.2020 року, виданого старшим державним виконавцем Шараповою Н.В. Червонозаводського ВДВС міста Харкова ГТУЮ у Харківській області, та відповідно до розрахунку пеня (неустойка) складає 1 541 628,64 грн. В зв`язку з тим, що розмір заборгованості за аліментами складає 1 541 628,64 грн., позивач вважає, що наявні правові підстави для стягнення з відповідача неустойки (пені) за несплату аліментів за період з 27.06.2014 року по 22.02.2022 року в сумі 55177,22 грн., що дорівнює 100 відсотків заборгованості. Разом з тим, позивач просила покласти на відповідача витрати на професійну правничу допомогу.

На підставі ухвали Октябрського районного суду м.Полтави від 19.10.2023 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє авдокат Косінцев Костянтин Вікторович до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, направлено на розгляд за підсудністю до Фрунзенського районного суду м. Харкова.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 22.11.2023 р. справа розподілена в провадження судді Фрунзенського районного суду м. Харкова Ульяніч І.В.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 29.07.2024 року закрито провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє авдокат Косінцев Костянтин Вікторович до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на підставі п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 22.10.2024 року ухвалу Фрунзенського районного суду м.Харкова від 29.07.2024 року в частині вимог про стягнення неустойки (пені) за період з 15.05.2020 року по 20.02.2022 року скасовано з направленням справи для продовження розгляду в цій частині. В іншій частині ухвалу суду залишено без змін.

04.11.2024 року вищезазначена справа надійшла до Фрунзенського районного суду м.Харкова.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07.11.2024 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження.

20.11.2024 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача Зінченко Д.В. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого сторона відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Так, представник відповідача вказала, що ОСОБА_1 в 2020 році вже зверталась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 27.06.2014 до 14.05.2020, з аналогічних підстав подання позову. В обґрунтування позивачем були надані ті ж самі докази, як у даній справі. Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 06.11.2020 у цивільній справі №645/2867/20 у задоволенні позовних вимог відмовлено, і постановою Харківського апеляційного суду від 15.09.2021 рішення суду першої інстанції залишено без змін. Тобто єдиною відмінністю є період, за який сторона позивача просить стягнути неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів. При цьому вказала, що про наявність рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_8 , про наявність виконавчого листа №2/5-2575, яким було вирішено стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини від заробітку щомісячно на утримання сина- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення ним повноліття, а також про відкриття виконавчих проваджень №41632880 та №39314044 відповідачу відомо не було, та стало відомо лише у 2020 році, після того, коли ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів (справа №645/2867/20). Участі у розгляді справи №2/5-2575 про стягнення аліментів відповідач ОСОБА_2 не брав, копію рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова, а також постанов, винесених державними виконавцями у вищезазначених виконавчих провадженнях не отримував. При цьому представник відповідача наголосила, що ОСОБА_2 ніколи не ухилявся від утримання власного сина, ніколи не приховував свого місця проживання, місця реєстрації та місця роботи, тобто не вчиняв жодних свідомих дій, спрямованих на ухилення від сплати аліментів. На підтвердження зазначених обставин надаємо копію трудової крижки ОСОБА_2 , а також копію листа №3313-НR від 22.09.2020 ТОВ «Тева Україна». Відсутність доведеності вини, як складової правопорушення, унеможливлює застосування визначених законом санкцій. Окремо вказує, що слід також звернути увагу на ту обставину, що сторона позивача звернулась до суду з даним позовом у 2022 році, тобто тоді, коли спільній дитині - ОСОБА_3 виповнилось вже 23 роки, через 5 років після досягнення ним повноліття. Також, відповідно до наданої стороною позивача інформації із спецрозділу Автоматизованої системи виконавчих проваджень за виконавчі провадження №39314044 та №41632880 є закінченими. Остання постанова про закінчення виконавчого провадження була винесена у ВП № 41632880 аж 27.06.2014, тобто за 8 років до звернення до суду з даним позовом. Під час виконавчих проваджень не було вчинено жодних дій для стягнення з ОСОБА_2 аліментів, зокрема не надіслано процесуальних рішень, прийнятих в межах виконавчих проваджень, у тому числі про відкриття провадження, не встановлювалось місце роботи та не проводились стягнення з заробітної плати. Тобто заборгованість за сплати аліментів на утримання ОСОБА_9 виникла не в наслідок ухилення від сплати аліментів ОСОБА_2 , а з незалежних від останнього обставин. Крім того, сторона відповідача з зазначеним розміром заборгованості та й розміром неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів не погоджується виходячи з наступного. Стороною Позивача не надані і в матеріалах справи відсутні будь-які розрахунки заборгованості зі сплати аліментів за весь період їх несплати, які складені саме державним або ж приватним виконавцем , а міститься лише інформація з спецпідрозділу Автоматизованої системи виконавчих проваджень. В той же час, інформація з архівного розділу Автоматизованої системи виконавчих проваджень провадженнях про розмір заборгованості у виконавчих ВП № 39314044, ВП №41632880 у розумінні положень ст. 79 ЦПК України об`єктивно є недостовірним доказом, та не підтверджена жодним документом із цих виконавчих проваджень. З інформації з архівного розділу АСВП не вбачається за який період та з яких показників вирахувано розмір заборгованості по сплаті аліментів та чи враховано при його визначенні розмір заробітної плати відповідача. Тому, з урахуванням вищевикладених обставин, впевнено стверджувати що розмір заборгованості відповідача по сплаті аліментів складає саме суму 55117,22 грн. та покладати саме такий розмір заборгованості в основу розрахунку розмірі неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів за період з 27.06.2014 року по 22.02.2022 року не можна. Крім того, представником відповідача зазначено, що між відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_10 05.03.2005 року був укладений шлюб, від якого подружжя мають двох дітей, а саме: доньку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 родження, яка на даний час продовжує навчання, та потребує матеріальної підтримки батьків, а також неповнолітнього сина - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .. При цьому ОСОБА_2 постійно приймає участь у матеріальному утриманні дітей та дружини, несе тягар зі сплати комунальних платежів за квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкала родина відповідача, та з погашення боргів. Стосовно вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на свою користь витрат на правничу допомогу, то представник відповідача вказала, що позивачем не дотримано вимоги ч. 1 ст. 134 ЦПК України, тому дані вимоги підлягають залишенню без задоволення. В зв`язку з вищезазначеним представник відповідача просила суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

03.02.2025 року до суду від представника позивача ОСОБА_13 надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до яких стороною позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача 55117,22 грн. в якості неустойки (пені), що утворилася на заборгованості зі сплати аліментів за період з 15.05.2020 року по 22.02.2022 року, а також стягнути витрати на правничу допомогу.

Ухвалою суду від 03.02.2025 року задоволено заяву представника позивача та прийнято до провадження уточнення позовних вимог від 03.02.2025 року.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_13 позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав зазначених в ній вимог та просив їх задовольнити. Після чого представник позивача 09.10.2025 року через систему «Електронний суд» надав заяву про слухання справи за відсутності позивача та її представника, в якій також повідомив суд, що позивач та представник позивача прибути в судове засідання не зможуть, позовну заяву підтримують у повному обсязі та наполягають на її задоволенні, з підстав наведених у позові.

Представник відповідача ОСОБА_14 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, з підстав зазначених в відзиві на позовну заяву та просила залишити позовні вимоги без задоволення. Після чого, представник відповідача 09.10.2025 року через систему «Електронний суд» надала заяву, якою просила суд розглядати справу за відсутності сторони відповідача. Проти задоволення позовних вимог заперечують в повному обсязі та просили відмовити у їх задоволенні з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, а також доводів сторони відповідача в судовому засіданні.

Відповідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи подані докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 27 лютого 2002 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Фрунзенського районного управління юстиції, актовий запис № 84 (т.1 а.с. 8,9).

Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 01.12.1998 року, в якому батьками зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (т.1 а.с. 7).

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12.09.2001 року по справі №2-2575/2001 рік позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 31.08.2001 року та до досягнення дитиною повноліття (т. 1 а.с. 11).

Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_3 від 23.01.2015 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , змінив прізвище на ОСОБА_7 , актовий запис № 01 (т.1 а.с. 10).

Так, сторона позивача в обґрунтування позовної заяви зазначила, що за виконавчим листом № 2/5-2575 від 15.03.2005 року, який видано Червонозаводським районним судом м.Харкова, було відкрито виконавче провадження №39314044 від 02.08.2013 року Червонозаводським ВДВС міста Харкова ГТУЮ у Харківській області, на підтвердження чого надав копію витягу з АСВП від 18.02.2020 року. У вказаному витягу зазначено, що 09.08.2013 року старшим державним виконавцем Шараповою Н.В. винесено постанову про закінчення ВП п.10 ч.1 ст. 49 (направлення ВД за належністю до іншого відділу ДВС). У вказаному витягу зазначено, що згідно витягу з ДПС України боржник працює в ТОВ «Медздрав» бухгалтерія, якого знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Кіровський район, м.Дніпропетровськ, пр. Кірова, буд. 7. Заборгованість за вказаним виконавчим листом станом на 01.01.2013 року становить 41436,22 грн. (т. 1 а.с.13).

Разом з тим, представник позивача вказав, що за виконавчим листом № 2/5-2575 від 15.03.2005 року, який видано Червонозаводським районним судом м.Харкова було відкрито виконавче провадження №41632880 від 16.01.2014 року Червонозаводським ВДВС міста Харкова ГТУЮ у Харківській області, на підтвердження чого надав копію витягу з АСВП від 18.02.2020 року. У вказаному витягу зазначено, що 27.06.2014 року старшим державним виконавцем Шараповою Н.В. винесено постанову про закінчення ВП п.10 ч.1 ст.49 (направлення ВД за належністю до іншого відділу ДВС). Згідно витягу з ДПС України боржник працює в ТОВ «ТЕВА Україна», бухгалтерія якого розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Заборгованість станом на 27.06.2014 року становить 55117,22 грн.

Постановою Харківського апеляційного суду від 15.09.2021 року залишено без змін рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 06.11.2020 року, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів за період з 27.06.2014 року по 14.05.2020 року відмовлено (а.с. 15-19).

Згідно із частиною другою статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (частина четверта статті 155 СК України).

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів (див.: постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2025 року у справі № 206/4992/21 (провадження № 61-12735сво23)).

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві (див.: пункт 8.25 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), пункт 85 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18)).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тобто відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Так, відповідачем та його представником, станом на день розгляду справи, не надано суду належних та допустимих доказів, на підтвердження того, що заборгованість за виконавчим провадженням зменшена, або взагалі відсутня.

Разом з тим, не заслуговують доводи сторони відповідача про те, що ОСОБА_2 про існування рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 12.09.2001 року по справі №2-2575/2001 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 відповідачу стало відомо лише в 2020 році, оскільки, як вбачається зі змісту даного рішення ОСОБА_2 надав суду заяву, якою просив розглядати справу за його відсутності, з позовною заявою згоден.

Крім того, наявність у ОСОБА_2 іншої родини та спільних дітей не звільняє його від обов`язку, як батька, утримати сина ОСОБА_3 та вчасно сплачувати аліменти установлені рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 12.09.2001 року.

Отже, відповідачем не спростовано презумпцію вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати, що є правовою підставою для застосування до нього відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

Таким чином, суд доходить до висновку про те, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, оскільки він у добровільному порядку не вжив заходи щодо сплати аліментів у визначеному судом розмірі, ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він мав об`єктивні перешкоди для своєчасної сплати аліментів.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що про те, що позивач має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

За правовою позицією Великої Палата Верховного Суду від 03 квітня 2019 по справі 333/6020/16-ц розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Суд окремо зазначає, що оскільки 02.11.2016 року син сторін ОСОБА_3 досяг повноліття, виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 - закрито, відповідно до копії витягу з АСВП від 18.02.2020 року розмір заборгованості відповідача станом на 27.06.2014 року становить 55117,22 грн. Доказів того, що даний розмір заборгованості змінився матеріали справи не містять, тому суд доходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів.

Представник позивача ОСОБА_13 у заяві про уточнення позовних вимог просив стягнути неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 15.05.2020 року по 22.02.2022 року (день направлення поштовою кореспонденцією позовної заяви до суду) в розмірі 55117,22 грн.

Враховуючи вищевикладене, заявлені вимоги позивачем, наведені норми матеріального права, а також правові висновки Великої Палати Верховного Суду викладені в постановах від 25.04.2018 року у справі № 572/1762/15-ц та від 03.04.2019 року у справі № 333/6020/16-ц, суд вважає за необхідне навести свої розрахунки.

Розрахунок пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини складає: 55117,22х649х1%=357710,63 гривень.

При цьому, враховуючи, що одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені), але не більше 100 відсотків заборгованості, тому з відповідача підлягає стягненню неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 за період з 15.05.2020 року по 22.02.2022 року у розмірі 55117,22 грн.

Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч.1 ст.196 СК України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн., оскільки позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 206, 258-259, 263-265, 268, 272-273 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_5 , неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за період з 15.05.2020 року по 22.02.2022 року у розмірі 55117 гривень 22 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_4 , в дохід держави судовий збір в сумі у розмірі 992 гривень 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи до Харківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: https://fr.hr.court.gov.ua

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості, щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Суддя О.М. Мартинова