Справа № 466/5291/24
Провадження № 2/466/432/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2025 року м. Львів,-

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Білінської Г.Б.

за участю секретаря Ханас С.О., Солдат М.Я.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи Білецької О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна, що є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про визнання права власності на грошові кошти,-

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 , у якому просить визнати грошові кошти, які містились у сейфі банку «Південний» спільним майном подружжя та провести поділ вказаного майна, виділивши їй 1/2 частку, а саме 25 тис. доларів США.

В обгрунтування вимог покликається на те, що вона з ОСОБА_4 зареєструвала шлюб 14.05.2011 р. Під кінець 2023 року вони з чоловіком припинили подружі стосунки та ведення спільного господарства, однак не оформляли це офіційно. Серед іншого спільного нажитого під час шлюбу майна у них знаходилися готівкові грошові кошти в сумі 50 тис. дол. США, які були передані на зберігання до відділення банку «Південний» на вулиці Володимира Великого, 34 у м. Львові. Вказані кошти було викрадено із приміщення цього банку 25.03.2024, проте злочинці були затримані на місці, а грошові кошти вилучені. В даний час вказані кошти зберігаються при матеріалах кримінального провадження № 0000319 за ч. 5 ст. 185 КК України. Досудове розслідування у цій справі здійснювалося СВ ЛРУП № 2 ГУНП України у Л/о, в межах цього провадження постановою слідчого від 07.05.2024 ОСОБА_1 визнано потерпілою, як співвласника викрадених грошових коштів в сумі 50 тис. дол. США. Позивачка вважає, що вказані грошові кошти є спільним майном подружжя, а тому підлягають поділу в рівних частках між нею та чоловіком ОСОБА_4 .

Окрім цього, просила провести поділ спільного майна подружжя, до якого входить: автомобіль «BMW Х5» 2005 р. випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; цегляний гаражний бокс № 51 площею 36.8 кв.м., що знаходиться в АГК «Південний» за адресою: м. Львів, вул. Аркаса М., 1.

В ході судового розгляду представник позивачки Сірий А.В. подав клопотання про затвердження мирової угоди в частині поділу майна -автомобіля та гаражного боксу. Ухвалою судового засідання від 04.08.2025 р. така мирова угода затверджена , провадження у справі в частині поділу вказаного майна закрито. Позивачка просить ухвалити рішення щодо поділу спільного майна подружжя - грошових коштів в сумі 50 тис.дол. в рівних частках між нею та ОСОБА_4 .

Представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Стадник Г.І. позовні вимоги ОСОБА_1 заперечила, пояснила, що грошові кошти в сумі 37300 доларів США ОСОБА_4 передала на зберігання його мати ОСОБА_5 , а 10000 доларів США передала його знайома ОСОБА_6 , за їх дорученням він відкрив у банку сейф, де ці кошти зберігались. Вказані кошти ніколи не були спільним майном подружжя, про існування таких коштів ОСОБА_1 дізналась лише після їх викрадення з банку і почала претендувати на половину цих коштів. Стосовно іншого майна, яке ОСОБА_1 просила поділити, як спільне майно подружжя, укладена мирова угода, з умовами якої він погодився в ході судового розгляду.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 подали до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 про визнання права власності на грошові кошти.

Ухвалою від 22.04.2025 р. зустрічний позов об`єднаний у одне провадження із первісним.

Позивачка ОСОБА_5 у позові стверджує, що вона є матір`ю ОСОБА_4 . Тривалий час проживала в Італії, де працювала та відкладала кошти для придбання своєї окремої квартири в Україні. Зібравши відповідну суму, яку зберігала в банку, а саме: 20 000,00 евро в АТ «Кредобанк» та 14003,40 евро в АТ «Державний експортно-імпортний банк України», попросила сина ОСОБА_4 , давши відповідне доручення, зняти належні їй кошти та зберігати в себе для подальшого вирішення питання про придбання нерухомості. Реалізовуючи свої наміри з придбання житла в Україні, 16 травня 2023 року ОСОБА_5 уклала договір з ріелтором та уповноважила свого сина ОСОБА_4 представляти її інтереси при пошуку і придбанні квартири, що було оформлено відповідним договором. Крім того, ОСОБА_5 уповноважила ОСОБА_4 вчиняти усі необхідні дії щодо представництва її інтересів у майнових питаннях відповідно до Довіреності, виданої 24 квітня 2023 року та посвідченої приватним нотаріусом ЛМНО Петруняк І.В. У жовтні-листопаді 2023 року ріелтором було запропоновано до купівлі однокімнатну квартиру вартістю 35 700,00 доларів США. ОСОБА_5 попросила сина обміняти належні їй 33 950,00 евро по курсу на долари США, що становило на той час 37 300,00 доларів США. Однак, придбати цю квартиру не вдалося. Грошові кошти в розмірі 37 300,00 доларів США залишила на зберігання синові. У зв`язку із необхідністю виїзду ОСОБА_4 за кордон ними спільно було прийнято рішення щодо продовження зберігання цих коштів у банківському сейфі, який було орендовано ОСОБА_4 на власне ім`я, оскільки надані повноваження згідно Довіреності не передбачали такого права. 20 грудня 2023 року ОСОБА_4 оформив Договір оренди індивідуального банківського сейфу № 0093/1307-2023 на своє ім`я з ПрАТ АБ «Південний» за адресою: 79053. Львівська область, м. Львів, вул. Володимира Великого, буд. 34 та поклав грошові кошти в сумі 37300 доларів США , належні ОСОБА_5 у цей сейф. 20 березня 2024 року оренду банківського сейфу було продовжено до 19 квітня 2024 року Додатковим договором № 0093/1307-2023/0003 до Договору оренди індивідуального банківського сейфу № 0093/1307-2023. Позивачка ОСОБА_5 у зв`язку із спором щодо вказаних коштів із ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності на суму грошових коштів 37 300 доларів США.

Позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_6 просить визнати за нею право власності на 10000 доларів США, які зберігались у банківському сейфі, відкритому на ім`я ОСОБА_4 . Вказані кошти вона довірила ОСОБА_4 покласти в банківський сейф, на що він видав відповідну розписку 20 грудня 2023 року. Зважаючи на таке, відповідно до Довіреності до Договору оренди індивідуального банківського сейфу № 0093/1307-2023, ОСОБА_4 надав ОСОБА_6 доступ до банківського сейфу протягом усього строку дії договору та передав ключ від банківського сейфу 20 грудня 2023 року, на що видав розписку від 20 грудня 2023 року , із правом: -вилучення вмісту та/або розміщення цінностей на зберігання в сейфі; -користування наданим ключем від сейфу, замовлення дублікату ключа, отримання застави за ключ від сейфу, у разі повернення ключа; -скасування автоматичної пролонгації (у разі передбачення договором); -підписання додаткового договору про внесення змін у разі необхідності продовження/припинення дії договору; -здійснення оплати за користування сейфом, у разі необхідності розпорядження вказаним в договорі рахунком відкритим на моє ім`я для списання необхідної суми коштів для сплати; -одержання інформації щодо сейфу, подання від мого імені заяви, з всіма правами та обов`язками, які передбачені договором; -розписування на документах в межах наданих повноважень, здійснення всіх дій, зав`язаних з виконанням тієї ж довіреності. Позивачці за первісним позовом ОСОБА_1 було відомо, що ОСОБА_4 зберігає кошти своєї матері та ОСОБА_6 у сейфі , тому вона не претендувала на ці кошти аж до того моменту, поки їх не знайшли після викрадення. ОСОБА_1 не мала доручення на користування сейфом, оскільки там знаходились чужі грошові кошти.

У судовому у засіданні представник ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - адвокат Білецька О.Р. позовні вимоги за зустрічним позовом підтримала, просить їх задовольнити, у задоволенні первісного позову просить відмовити.

Заслухавши доводи сторін, вивчивши надані письмові докази, суд прийшов до наступного.

Відповідно ч. ч. 1. 5. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета вказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, ло ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 цього Кодексу визначено зміст права власності, який полягає у тому, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Судом встановлено, що 20 грудня 2023 року ОСОБА_4 оформив Договір оренди індивідуального банківського сейфу № 0093/1307-2023 на своє ім`я з ПАТ АБ «Південний» за адресою: 79053. Львівська область, м. Львів, вул. Володимира Великого, буд. 34.

У банківський сейф ним поміщені на зберігання грошові кошти в сумі 50 000 доларів США.

20 березня 2024 року оренду банківського сейфу було продовжено до 19 квітня 2024 року Додатковим договором № 0093/1307-2023/0003 до Договору оренди індивідуального банківського сейфу № 0093/1307-2023.

На підтвердження належності 37 300 доларів США саме ОСОБА_5 , остання надала суду виписки з банківських рахунків та платіжні документи на видачу їй готівки у іноземній валюті №3087981 від 18.01.2022 р. АТ «Кредобанк» та №784190 від 27.01.2022 р. АТ «Ексімбанк», з яких вбачається, що кошти перебували на її рахунках у АТ «Кредобанк» та в АТ «Державний експортно-імпортний банк України».

24.04.2023 р. ОСОБА_5 уклала договір з ріелтором-ФОП ОСОБА_7 на надання послуг в питаннях купівлі нерухомого майна і у той же день оформила доручення на ім`я ОСОБА_4 , посвідчене нотаріально, яким уповноважила ОСОБА_4 представляти її інтереси, у тому числі при відкритті рахунків у банках, оформленні договору купівлі-продажу нерухомого майна тощо. Як ствердила ОСОБА_5 , і цю обставину підтвердив ОСОБА_4 , у розпорядження сина для вирішення питань з придбанням нерухомості вона передала 37300 доларів США. Оскільки придбати квартиру у жовтні-листопаді 2023 року не вдалося, щоб зберегти належні їй грошові кошти, ОСОБА_5 запропонувала у банку орендувати банківський сейф і покласти кошти туди на той час поки не буде підібрана їй квартира.

Відтак, суд вважає, що у відповідності до умов наданого ОСОБА_5 своєму синові ОСОБА_4 доручення, останній, отримавши від ОСОБА_5 належні їй кошти в сумі 37300 доларів США, наявність яких у ОСОБА_5 підтверджується документально і ніким не оспорена, зі згоди та за дорученням матері помістив вказані кошти у банківський сейф на підставі укладеного ним Договору оренди індивідуального банківського сейфу № 0093/1307-2023 на своє ім`я. 20 березня 2024 року оренду банківського сейфу продовжив до 19 квітня 2024 року.

У судовому засіданні позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_6 ствердила, що у банківському сейфі, орендованому на ім`я ОСОБА_4 , зберігалися її особисті кошти в розмірі 10 000,00 доларів США, які вона довірила ОСОБА_4 .

На підтвердження таких пояснень ОСОБА_6 надала суду копію розписки, написаної ОСОБА_4 їй - ОСОБА_6 20 грудня 2023 року про отримання таких коштів. Також ОСОБА_6 надана суду копію Довіреності до Договору оренди індивідуального банківського сейфу № 0093/1307-2023, якою ОСОБА_4 надав ОСОБА_6 доступ до банківського сейфу протягом усього строку дії договору оренди та передав їй ключ від банківського сейфу 20 грудня 2023 року, що підтверджується його розпискою від 20 грудня 2023 року. Вказане доручення, підписане ОСОБА_4 та представником АБ «Південний» , передбачало право Левко О.О. на: -вилучення вмісту та/або розміщення цінностей на зберігання в сейфі; -користування наданим ключем від сейфу, замовлення дублікату ключа, отримання застави за ключ від сейфу, у разі повернення ключа; -скасування автоматичної пролонгації (у разі передбачення договором); -підписання додаткового договору про внесення змін у разі необхідності продовження/припинення дії договору; -здійснення оплати за користування сейфом, у разі необхідності розпорядження вказаним в договорі рахунком відкритим на його ім`я для списання необхідної суми коштів для сплати; -одержання інформації щодо сейфу, подання від його імені заяви, з всіма правами та обов`язками, які передбачені договором; -розписування на документах в межах наданих повноважень, здійснення всіх дій, зав`язаних з виконанням тієї ж довіреності.

Хоча розписка про отримання коштів належних ОСОБА_6 в сумі 10000 доларів США, ОСОБА_4 від 20.12.0223 р. не є нотаріально посвідченою, суд приймає таку до уваги як доказ передачі таких коштів ОСОБА_6 на зберігання ОСОБА_4 у орендованому банківському сейфі, оскільки написання такої розписки та передачу коштів не оспорено іншими доказами. Окрім цього, факт видачі довіреності ОСОБА_4 . ОСОБА_6 на доступ та користування банківським сейфом підтверджує факт передачі ОСОБА_4 грошових коштів ОСОБА_6 на зберігання в сейфі, розмір яких ніким не оспорений.

Відтак, суд вважає, що належність грошових коштів ОСОБА_5 в сумі 37300 доларів США та ОСОБА_6 в сумі 10000 доларів США, які останні передали ОСОБА_4 на зберігання у орендованому на його ім`я банківському сейфі, підтверджене належними та допустимими доказами. Особа, яка орендувала банківський сейф у АБ «Південний» - ОСОБА_4 також не заперечує, що саме ці кошти були йому передані його матір`ю ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на зберігання .

Із змісту наданої суду постанови про повернення речових доказів, складеної прокурором Франківської окружної прокуратури міста Львова у кримінальному провадженні №0000319 від 25.03.2024 р, 24.03.2024 р. грошові кошти в сумі 50 000 доларів США, поміщених в сейф ОСОБА_4 , із такого були викрадені.

27.03.2024 р. ОСОБА_4 подав заяву Голові правління АБ «Південний» про те, що з його банківського сейфу викрадені грошові кошти в сумі 50000 доларів США , у якій описав, в яких саме купюрах вони були в сейф поміщені. ОСОБА_4 не зазначає, кому саме належали кошти, а вказує себе, як особу, на ім`я якої був орендований сейф.

Постановою слідчого на підставі заяви ОСОБА_4 останній визнаний потерпілим у кримінальному провадженні 00310 від 25.03.2024 р.

Покликання позивачки ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_4 в ході досудового розслідування давав неправдиві показання щодо належності коштів, які були викрадені з банківського сейфу, суд не приймає до уваги, оскільки такі показання можуть бути сприйняті та перевірені лише судом в ході судового розгляду кримінального провадження. Які саме показання ОСОБА_4 давав суду при розгляді кримінального провадження даному складу суду невідомо.

Викрадені та вилучені в подальшому грошові кошти постановою слідчого від 15.07.2024 р. вирішено повернути потерпілим. Оскільки потерпілими за їх заявами у кримінальному провадженні були визнані ОСОБА_4 та ОСОБА_8 - саме вони зазначені у постанові слідчого як особи, яким слід повернути викрадені кошти без зазначення конкретних сум кожному.

Згідно зі ст. ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до ст. 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.

Позивачі за зустрічним позовом ОСОБА_5 та ОСОБА_6 просять визнати їх право власності на грошові кошти, які були поміщені в банківський сейф з їх згоди та за дорученням ОСОБА_9 . Останній не заперечує факт передачі йому на збереження таких коштів і поміщення їх в орендований ним сейф, та не заперечує щодо повернення таких коштів їх власникам після видачі їх органами слідства.

Отже, суд вважає, що на даний час відсутній спір між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і ОСОБА_6 стосовно повернення ввірених йому належних їм коштів в розмірі відповідно 37300 доларів США та 10000 доларів США. Вказані кошти були ввірені ОСОБА_4 і саме він, отримавши їх у слідчого, як потерпілий у кримінальному провадженні, повинен повернути кошти власникам. У випадку неповернення таких коштів, останні вправі звернутись із відповідним позовом до суду.

Позивачка ОСОБА_1 вважає, що 50000 доларів США - це спільне майно подружжя з огляду на положення ст.ст. 60, 61, 63, 69 Сімейного Кодексу України, якими передбачено, що усе спільно нажите подружжям майно за час шлюбу, незалежно від розірвання чи не розірвання шлюбу, належить на праві спільної сумісної власності подружжю .

ОСОБА_1 звернулась до слідчого ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області із заявою про визнання її потерпілою у кримінальному провадженні №0000319 від 25.03.2024 р. лише 08.05.2024 р.

Оскільки на той час ОСОБА_4 і ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, хоча як стверджували обоє у судовому засіданні, з кінця 2023 року вже припинили подружні стосунки, слідчим заява ОСОБА_1 прийнята до уваги і така визнана потерпілою.

Позивачка ОСОБА_1 постанову слідчого про визнання її потерпілою у вчиненні кримінального правопорушення по викраденню коштів із банківського сейфу, орендованого ОСОБА_4 , подала як доказ того, що викрадені кошти в сумі 50000 доларів США є спільним майном подружжя. Однак, при ухваленні рішення, суд бере до уваги ту обставину, що такий процесуальний документ у кримінальному провадженні слідчим виноситься на підставі заяви особи, яка вважає себе потерпілою від кримінального правопорушення, а у даному випадку як дружини особи, яка орендувала банківський сейф, з якого викрадені кошти. У компетенцію слідчого не входить на момент прийняття такого процесуального рішення з`ясування дійсних сімейних стосунків, належність майна саме особі, яка вважає себе потерпілою, походження викраденого майна.

В свою чергу, ОСОБА_4 заперечив факт наявності у них як у подружжя таких грошових коштів.

Позивачкою ОСОБА_1 не подано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що такі кошти на момент їх поміщення у банківський сейф ОСОБА_4 були у власності подружжя, доказів про походження таких коштів, не надано, обгрунтованих пояснень, чому у неї, як співвласниці таких коштів не було доступу до банківського сейфа разом із чоловіком.

Враховуючи те, що із викрадених із банківського сейфу 50000 доларів США, 37300 належить ОСОБА_5 , 10000 належить ОСОБА_6 , що суд вважає доведеним, залишкова сума в розмірі 2700 доларів США може вважатись спільним майном подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , оскільки ними не доведено інше, та, відповідно, може бути поділена в рівних частках між подружжям.

Керуючись ст.ст.10,12,81,82,263,264,265 ЦПК України, ст.ст. 15,16 ЦК України,ст.ст.60,61,62 СК України , суд,-

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати грошові кошти в розмірі 2700 (дві тисячі сімсот) доларів США, які зберігаються при кримінальному провадженні №0000319 від 25.03.2024 р, спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Провести поділ спільного майна подружжя, виділивши ОСОБА_1 1350 (одну тисячу триста п`ятдесят) доларів США, ОСОБА_4 1 350 ( одну тисячу триста п`ятдесят) доларів США.

У задоволенні позову ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання права власності на грошові кошти - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в 30-денний строк з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду.

Суддя Г. Б. Білінська