К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2025 року місто Київ

справа № 362/5364/25

апеляційне провадження № 22-ц/824/14862/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Саліхова В.В.,

суддів: Євграфової Є.П., Левенця Б.Б.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кабанець Катерини Сергіївни на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2025 року, постановлену під головуванням судді Медведєва К.В., про відмову у видачі судового наказу, у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу щодо стягнення з Комунального некомерційного підприємства «Гребінківська центральна лікарня» Гребінківської селищної ради Білоцерківського району Київської області про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, -

в с т а н о в и в :

У липні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Кабанець К.С. звернулась до суду із вказаною заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з Комунального некомерційного підприємства «Гребінківська центральна лікарня» Гребінківської селищної ради Білоцерківського району Київської області нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01.09.2023 по 31.05.2024.

У заяві зазначається, що у боржника наявна заборгованість перед заявником за період з 01.09.2023 по 31.05.2024 в розмірі 29803,33, що підтверджується довідкою №63 від 01.07.2025.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2025 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з Комунального некомерційного підприємства «Гребінківськацентральна лікарня» Гребінківської селищної ради Білоцерківського району Київської області нарахованої, але невиплаченої заробітної плати.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, 24 липня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Кабанець Т.С. подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у видачі судового наказу з тих підстав, що пропущено строк для звернення до суду з даною вимогою, оскільки на думку апелянта датою початку перебігу трьохмісячного строку передбаченого ст. 233 КЗпП України для звернення до суду із трудовим спором є 01.07.2025, день коли апелянт вперше дізнався із довідки № 63 від 01.07.2025 та доданим до неї особового рахунку № 24 достовірну та документально підтверджену інформацію про обсяг та порядок нарахування заборгованості із заробітної плати.

За наведених обставин представник ОСОБА_1 - адвокат Кабанець К.С. просила скасувати ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2025 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив до суду апеляційної скарги не надходив.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідноз ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки в апеляційному порядку оскаржується ухвала про відмову у видачі судового наказу, розгляд справи здійснюється без виклику сторін у порядку письмового провадження.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки вимоги заявника стосуються виплати нарахованої, але не виплаченої заробітної плати з 01.09.2023, і про такі виплати або їх відсутність заявник мала дізнатися вже з вересня 2023 року, то заявниця дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права в зазначений строк.

Отже, суд дійшов висновку, що заява про видачу судового наказу надійшла до суду 15.07.2025, тобто після спливу тримісячного строку, визначеного ч.1ст. 233 КЗпП України.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що до такого висновку суд першої інстанції дійшов з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

В частині першій статті 161 ЦПК України передбачено вимоги, за якими може бути видано судовий наказ. Зокрема, пунктом 1 цієї частини визначено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В статті 162 ЦПК України зазначено, що заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України, із заявою про вирішення трудового спору у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Як вбачається з позовної заяви, представник ОСОБА_1 - адвокат Кабанець К.С., звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати. В обґрунтування заяви представник ОСОБА_1 - адвокат Кабанець К.С., посилалась на те, що з 01 червня 2021 року ОСОБА_2 працює без оформлення трудового договору у Комунальному некомерційному підприємстві Гребінківська центральна лікарня Гребінківської селищної ради Білоцерківського району Київської області та протягом тривалого часу підприємство нараховує, але не виплачує в повній мірі заявнику заробітну плату.

Заявник звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу щодо заборгованості із заробітної плати за період з 01 вересня 2023 року по 31 травня 2024 року.

До заяви про видачу судового наказу було долучено наказ Комунального некомерційного підприємства Гребінківська центральна лікарня Гребінківської селищної ради Білоцерківського району Київської області від 15 травня 2024 року ОСОБА_1 звільнено за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком (а.с.15). Також, заявник долучила Довідку № 63 від 01 липня 2025 року, яка видана ОСОБА_3 Комунальним некомерційним підприємством Гребінківська центральна лікарня Гребінківської селищної ради Білоцерківського району Київської області, де зазначено відомості про загальну заборгованість до виплати по заробітній платі станом на 31 травня 2025 року, що становить 29803,33 грн., а також виписку з особового рахунку № НОМЕР_1 за період з липня 2023 по грудень 2024 року.

Отже, з наведеного вбачається, що письмове повідомлення про суму загальної заборгованості по заробітній платі ОСОБА_1 отримала 01 липня 2025 року, а 15 липня 2025 року, тобто на п`ятнадцятий день вона подала дану заяву про видачу судового наказу.

З наведеного слідує, що заяву про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, ОСОБА_1 подано в строк, визначений законом, для пред`явлення такої вимоги.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що у суду були відсутні правові підстави для відмови ОСОБА_1 у видачі судового наказу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України.

Статтею 379 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Пунктом 6 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала про відмову у видачі судового наказу судом постановлена за неповного з`ясування обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, вона перешкоджає подальшому провадженню у справі та підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись статтями 268, 374, 379, 383, 384, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кабанець Катерини Сергіївни - задовольнити.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2025 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: