Справа № 463/3548/25
Провадження № 2/463/1384/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року м. Львів

Личаківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого-судді Бобрової Ю.Ю.

за участі секретаря судових засідань Назара Р.М.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представниці відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами позики,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договорами позики.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 27.03.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено усний договір позики, згідно якого останній отримав у позику грошові кошти у розмірі 13 000 доларів США та зобов?язувався їх повернути до 10.04.2023. На підтвердження отримання коштів ОСОБА_3 власноручно написав розписку про отримання ним від ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 13 000 доларів США та зобов?язання повернути їх до 10.04.2023. Станом на дату звернення до суду із цією позовною заявою, відповідачем не виконано взятих на себе зобов?язань щодо повернення коштів у розмірі 13 000 доларів США. Неодноразові звернення позивача щодо повернення боргу, відповідач проігнорував, борг за договором позики та розпискою не повернув.

03.02.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено усний договір позики, згідно якого останній отримав у позику грошові кошти у розмірі 11 000 доларів США та зобов?язувався їх повернути до 31.03.2023. На підтвердження отримання коштів ОСОБА_3 власноручно написав розписку про отримання ним від ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 11 000 доларів США та зобов?язувався повернути їх до 31.03.2023. Станом на дату звернення до суду із цією позовною заявою, відповідачем не виконано взятих на себе зобов?язань щодо повернення коштів розмірі 11 000 доларів США. Неодноразові звернення позивача щодо повернення боргу відповідач проігнорував, борг за договором позики та розпискою не повернув.

31.07.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено усний договір позики, згідно якого останній отримав у позику грошові кошти у розмірі 6 000 доларів США та зобов?язувався їх повернути до 14.08.2023 року. На підтвердження отримання коштів ОСОБА_3 власноручно написав розписку про отримання ним від ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 6 000 доларів США та зобов?язувався повернути їх до 14.08.2023. Станом на дату звернення до суду із цією позовною заявою, відповідачем не виконано взятих на себе зобов?язань щодо повернення коштів розмірі 6 000 доларів США. Неодноразові звернення позивача, щодо повернення боргу, відповідач проігнорував, борг за договором позики та розпискою не повернув.

02.03.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено усний договір позики, згідно якого останній отримав у позику грошові кошти у розмірі 12 000 доларів США та зобов?язувався їх повернути до 31.03.2023. На підтвердження отримання коштів ОСОБА_3 власноручно написав розписку про отримання ним від ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 12 000 доларів США та зобов?язувався повернути їх до 31.03.2023. Станом на дату звернення до суду із цією позовною заявою, відповідачем не виконано взятих на себе зобов?язань щодо повернення коштів розмірі 12 000 доларів США. Неодноразові звернення позивача щодо повернення боргу, відповідач проігнорував, борг за договором позики та розпискою не повернув.

07.06.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено усний договір позики, згідно якого останній отримав у позику грошові кошти у розмірі 14 000 євро та зобов?язувався їх повернути до 28.06.2023 року. На підтвердження отримання коштів ОСОБА_3 власноручно написав розписку про отримання ним від ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 14 000 євро та зобов?язувався повернути їх до 28.06.2023. Станом на дату звернення до суду із цією позовною заявою, відповідачем не виконано взятих на себе зобов?язань щодо повернення коштів розмірі 14 000 євро. Неодноразові звернення позивача, щодо повернення боргу, відповідач проігнорував, борг за договором позики та розпискою не повернув.

10.09.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено усний договір позики, згідно якого останній отримав у позику грошові кошти у розмірі 30 000 Євро та зобов?язувався їх повернути до 10.10.2023. На підтвердження отримання коштів ОСОБА_3 власноручно написав розписку про отримання ним від ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 30 000 Євро та зобов?язувався повернути їх до 10.10.2023 року. Станом на дату звернення до суду із цією позовною заявою, відповідачем не виконано взятих на себе зобов?язань щодо повернення коштів розмірі 30 000 Євро. Неодноразові звернення позивача, щодо повернення боргу, відповідач проігнорував, борг за договором позики та розпискою не повернув.

На протязі тривалого часу ОСОБА_3 не виконує свої зобов?язання, у зв?язку з чим має заборгованість у розмірі 42 000 (сорок дві тисячі) доларів США та 44 000 (сорок чотири тисячі) Євро. Відтак, у зв?язку із порушенням відповідачем прав та інтересів позивача виникла необхідність у їх захисті шляхом звернення до суду із цією позовною заявою.

У зв`язку з наведеним просив суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договорами позики у розмірі 42 000 доларів США та 44 000 Євро та понесені судові витрати.

Процесуальні питання пов`язані з розглядом справи

17.04.2025 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано в провадження судді Бобровій Ю.Ю. (а.с. 17).

Із відповіді № 13025228 від 17.04.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру слідує, що ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 18).

17.04.2025 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами позики залишено без руху (а.с. 19).

Ухвалою від 29.04.2025 після усунення недоліків позовної заяви у даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 29.05.2025 (а.с. 39).

29.05.2025 розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою учасників судового розгляду на 05.06.2025.

05.06.2025 розгляд справи відкладено у зв`язку клопотання представниці відповідача на 01.07.2025.

Ухвалою від 01.07.2025 у даній справі закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 16.07.2025 (а.с. 88-89).

16.07.2025 розгляд справи відкладено у зв`язку клопотання представника позивача на 05.08.2025.

05.08.2025 по справі оголошено перерву у зв`язку із визнанням обов`язкової явки позивача на 16.09.2025.

16.09.2025 по справі оголошено перерву у зв`язку із викликом відповідача до суду для дачі пояснень на 17.10.2025.

Аргументи учасників справи

Відповідач скористався своїм правом на відзив у якому його представниця ОСОБА_4 зазначила, що відповідач ОСОБА_3 здійснює підприємницьку діяльність на гуртовому ринку «Шувар», а саме займається реалізацією продуктів харчування, які імпортує з-за кордону. З метою закупівлі продукції закордоном, відповідачем було отримано в борг від ОСОБА_1 грошові кошти на загальну суму 42 000 доларів США та 44 000 Євро. Тривалий час сторони співпрацювали між собою таким чином, що ОСОБА_3 закупляв продукцію, реалізовував її, а ОСОБА_1 отримував частину прибутку від реалізації товару. Така співпраця сторін ґрунтувалась на усних домовленостях. У жовтні 2024 року ОСОБА_1 знав про намір ОСОБА_3 закупити продукцію, а саме рибні консерви, у фірми «Банга ЛТД» (Латвія) з метою їх реалізації ОСОБА_3 на гуртовому ринку «Шувар» та мав намір отримати як повернення частини позики, так і частину прибутку від реалізації товару. Відтак, з цією метою, позивач запропонував відповідачу через фірму свого товариша - MIZLACORP PLUS SL (Валенсія), який проживає в Королівстві Іспанія, купити цей товар та транспортувати на територію України.

У подальшому, ОСОБА_3 погодився на таку умову та двома траншами провів оплату через два різні банківські рахунки на рахунок фірми, розташованої у Королівстві Іспанія (номер рахунку НОМЕР_1 ), яка мала виступати покупцем у фірми «Банга ЛТД» оплату за товар у розмірі 36 404,67 Євро. Зазначені обставини підтверджуються бланком підтвердження замовлення від 09.10.2024 на суму 35 659,20 Євро, копією свіфт- переказу від 29.10.2024, а також випискою про деталі трансакції від 30.10.2024.

Однак, попри перерахунок коштів ОСОБА_3 на рахунок фірми MIZLACORP PLUS SL (Валенсія) така фірма не здійснила закупівлю товару, відтак товар не був отриманий ОСОБА_3 , а кошти залишилися акумульовані на рахунку фірми MIZLACORP PLUS SL (Валенсія).

Спілкування позивача з відповідачем відбувалось через мобільний додаток WHATS APP, у якому позивач використовував номер мобільного телефону НОМЕР_2 , який належить польському оператору мобільного зв?язку. Номер телефону українського мобільного оператора позивач у спілкуванні з відповідачем не використовував.

28.01.2025 року позивач написав відповідачу повідомлення з питанням, коли очікувати повернення боргу, а також у цьому повідомленні зазначив, що «забирає з банги 32 250 євро», відтак згідно його розрахунку у переписці борг ОСОБА_3 становив 3 750 євро та 44 000 доларів США.

Із відповіді на відзив представника позивача ОСОБА_2 слідує, що у відзиві відповідач визнає факт отримання грошових коштів у повному обсязі, що складає: 42 000 доларів США та 44 000 Євро. Це повністю узгоджується із заявленими в позові вимогами та текстом боргових розписок. Наведене означає, що між сторонами існують правовідносини позики, в яких ОСОБА_3 є боржником, а ОСОБА_1 кредитором.

Таким чином, відповідачем визнано отримання позики, а відтак вказані обставини не потребують додаткового доказування. Всі правочини, які лежать в основі позовної вимоги, були оформлені належним чином шляхом складання відповідачем власноручних розписок, які містять усі істотні мови договору позики, а саме: суму отриманих грошових коштів; дату укладення договору; строк, до якого має бути повернута позика; підпис позичальника.

Наразі оригінали боргових розписок знаходиться у позивача, що свідчить про те, що боргове зобов?язання відповідачем не виконане.

Покликання відповідача на те, що частина коштів, а саме 36 404, 67 Євро була перерахована відповідачем третій особі фірмі MIZLACORP PLUS SL (Валенсія) не є доказом погашення боргу з огляду на те, що ??перерахування коштів третій особі не є виконанням зобов?язаних перед позивачем; не надано жодного доказу, що позивач давав доручення чи згоду на перерахування коштів саме на цей рахунок; ?не підтверджено, що кошти були використані в рахунок погашення зобов?язань за розписками; не існує документального зв?язку між конкретною розпискою та переказом коштів цій особі.

Таким чином, зобов?язання відповідача мало бути виконаним належним чином, у визначений строк і особі, яка є кредитором, тобто позивачу. Відповідач не мав жодних юридичних підстав визнавати борг виконаним лише на тій підставі, що переказав кошти на користь третіх осіб, тим більше за власним розсудом.

Звертає увагу суду на те, що твердження про те, що нібито кошти передавалися не в межах позики, а спільної підприємницької діяльності є маніпулятивними та юридично безпідставними. Жодного документа, який би посвідчував укладення договору про спільну діяльність; партнерство; довіреність; агентський або комісійний договір; розподіл прибутку; підтвердження прибутків чи витрат у зв?язку з діяльністю, яку ведуть сторони спільно відповідач не надав. Більше того, він навіть не стверджує, що такі документи коли-небудь укладались, або що сторонами фіксувалась така співпраця. Таким чином, відсутні будь-які правові підстави вважати характер відносин іншим, ніж договір позики; розписки підтверджують укладення саме договорів позики, а не договорів про комерційне співробітництво.

Також відзначає, що номер телефону НОМЕР_2 не належить позивачу, відтак покликання відповідача на повідомлення, надіслані із цього номера телефону не можуть бути визнані такими, що надіслані саме позивачем, а тому є неналежними та недопустимими при розгляді даної справи. До того ж, повідомлення у месенджері не є правовою підставою для припинення зобов`язання та взагалі не має жодного відношення до позивача.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, зазначених у позові, просив їх задовольнити у повному обсязі. Окремо відзначив, що розписки складено власноручно ОСОБА_3 , вони містять дату складання, дату повернення та підпис відповідача, а відтак містять всі істотні умови договору позики, а отже, між сторонами існують правовідносини, що виникли з договорів позики.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що до липня 2023 року служив в лавах ЗС України. ОСОБА_3 знав близько 8 років до моменту передачі коштів у борг, між ними були лише товариські відносини. ОСОБА_3 позичав у нього кошти на вирішення особистих питань, оскільки у нього забрали будинок. Він позичав кошти у борг, не дочекавшись повернення попереднього боргу, «по доброті душі». Їх не пов`язували жодні ділові чи бізнесові відносини. Йому невідомо яким родом діяльності займався ОСОБА_3 . Строк повернення боргів вони визначали спільно. Кошти на момент розгляду справи у суді не повернуто.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні не оспорюючи факту укладення договорів позики зазначила про визнання відповідачем боргу в сумі 42 000 доларів США та 3 750 Євро. Решту боргу відповідач не визнає з огляду на те, що позивач та відповідач вели спільну господарську діяльність, на яку ОСОБА_1 позичав кошти, а відповідач ОСОБА_3 надавав йому відсотки після реалізації як ФОП рибної продукції на гуртовому ринку продукції «Шувар» у Львові. Підтвердженням наведеного є те, що ОСОБА_1 жодного разу не вимагав у ОСОБА_3 повернути попередній борг, надаючи наступний борг. Борг у Євро позичався для закупівлі рибної продукції у Латвії.

Відповідач у судовому засіданні вказав, що знає позивача близько 10 років по роботі. Підтвердив факт підписання договорів позики та отриманням коштів, визнаючи борг у сумі 42 000 доларів США та 3 750 Євро. Зазначив, що він з позивачем вели спільну господарську діяльність з продажу рибної продукції, для ведення якої він і позичав кошти. Із кожної проданої партії якої, позивач отримував близько 15 000 доларів США, з огляду на що, позивач і не вимагав повернення коштів за розписками, оскільки ці гроші були в обороті. На вирішення особистих питань з усієї суми боргу позичив лише близько 10 000 доларів США,

Вказав, що борг у Євро позичав на купівлю рибних консерв у Латвії, однак цей товар не приїхав, бо його не оплатив товариш ОСОБА_1 в Іспанії, якому він перерахував гроші, оскільки ОСОБА_1 цю суму коштів у нього забрав. Останні пів року вони з позивачем не спілкуються.

Фактичні обставини, встановлені судом

Судом встановлено, що 27.03.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено усний договір позики, згідно якого останній отримав у позику грошові кошти у розмірі 13 000 доларів США та зобов?язувався їх повернути до 10.04.2023. На підтвердження отримання коштів ОСОБА_3 власноручно написав розписку про отримання ним від ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 13 000 доларів США та зобов?язання повернути їх до 10.04.2023 (а.с. 11).

03.02.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено усний договір позики, згідно якого останній отримав у позику грошові кошти у розмірі 11 000 доларів США та зобов?язувався їх повернути до 31.03.2023. На підтвердження отримання коштів ОСОБА_3 власноручно написав розписку про отримання ним від ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 11 000 доларів США та зобов?язання повернути їх до 31.03.2023 (а.с. 12).

31.07.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено усний договір позики, згідно якого останній отримав у позику грошові кошти у розмірі 6 000 доларів США та зобов?язувався їх повернути до 14.08.2023. На підтвердження отримання коштів ОСОБА_3 власноручно написав розписку про отримання ним від ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 6 000 доларів США та зобов?язання повернути їх до 14.08.2023 (а.с. 13).

02.03.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено усний договір позики, згідно якого останній отримав у позику грошові кошти у розмірі 12 000 доларів США та зобов?язувався їх повернути до 31.03.2023. На підтвердження отримання коштів ОСОБА_3 власноручно написав розписку про отримання ним від ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 12 000 доларів США та зобов?язання повернути їх до 31.03.2023 (а.с. 14).

07.06.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено усний договір позики, згідно якого останній отримав у позику грошові кошти у розмірі 14 000 Євро та зобов?язувався їх повернути до 28.06.2023. На підтвердження отримання коштів ОСОБА_3 власноручно написав розписку про отримання ним від ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 14 000 Євро та зобов?язання повернути їх до 28.06.2023 (а.с. 15).

10.09.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено усний договір позики, згідно якого останній отримав у позику грошові кошти у розмірі 30 000 Євро та зобов?язувався їх повернути до 10.10.2023. На підтвердження отримання коштів ОСОБА_3 власноручно написав розписку про отримання ним від ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 30 000 Євро та зобов?язання повернути їх до 10.10.2023 (а.с. 16).

Загальна сума отриманих коштів згідно розписок складає 42 000 (сорок дві тисячі) доларів США та 44 000 (сорок чотири тисячі) Євро.

Факт укладення договорів розписки та отримання вказаної суми коштів відповідачем ОСОБА_3 не заперечується.

Правові норми законодавства застосовані судом, висновки та мотиви прийнятого рішення

Заслухавши пояснення представника позивача, позивача, представниці відповідача, відповідача, оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст. 265 ЦПК України, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21).

У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: 1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; 2) розірванні договору в судовому порядку; 3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; 4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; 5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду) (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18)).

Так, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України).

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (частина третя статті 1049 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей (див., зокрема постанову Верховного Суду України від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16).

У частині 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку.

У контексті презумпції належності виконання обов`язку боржником потрібно акцентувати на декількох аспектах: а) формулювання «наявність боргового документа у боржника» варто розуміти розширено, адже такий документ може перебувати в іншої особи, яка на підставі статті 528 ЦК України виконала зобов`язання; б) вона є спростовною, якщо кредитор доведе протилежне. Тобто кредитор має можливість доказати той факт, що не зважаючи на «знаходження» в боржника (іншої особи) боргового документа, він не виконав свій обов`язок належно; в) у частині третій статті 545 ЦК України регулюються як матеріальні, так і процесуальні відносини. Матеріальні втілюються в тому, що наявність боргового документа в боржника (іншої особи) свідчить про належність виконання зобов`язання. У свою чергу, процесуальні відносини проявляються в тому, що презумпція належності виконання розподіляє обов`язки з доказування обставин під час судового спору; г) частина третя статті 545 ЦК України не охоплює всіх підстав підтвердження виконання зобов`язання, перерахованих у статті 545 ЦК України. Це пов`язано з тим, що і розписка про одержання виконання доводить належність виконання боржником обов`язків, особливо у тих випадках, за яких кредитору не передавався борговий документ. Тобто й наявність у боржника (іншої особи) розписки кредитора про одержання виконання підтверджує належність виконання боржником свого обов`язку (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 грудня 2018 року в справі № 544/174/17).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) зазначено, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки».

У постанові ВС від 06.10.2021 року у справі № 644/6982/16-ц суд зазначив, що дослідження оригіналу розписки, як боргового документу та єдиного доказу на підставі якого ґрунтуються доводи позовних вимог, має істотне та важливе значення для вирішення цього спору. Зокрема, перш за все необхідно встановити наявність/відсутність у позивача оригіналу боргової розписки, а якщо такий у нього наявний, то дослідити оригінальний примірник цього документа в цілому на предмет ідентифікації автора розписки, наявності виправлень на цьому документі чи наявності будь-яких написів (записів) на оригінальному примірнику, які можуть вказувати на обставини повного чи часткового виконання грошових зобов?язань між сторонами.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують, і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).

У даній справі судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 власноруч написав 6 розписок, відповідно до умов яких отримав у борг від позивача ОСОБА_1 позику загальною сумою 42 000 доларів США та 44 000 Євро. Факт написання вказаних розписок ОСОБА_3 не заперечує.

За таких обставин суд дійшов висновку про наявність між сторонами правовідносин, які випливають із договору позики, оскільки наявні у позивача розписки підтверджують факт передачі позивачем грошових коштів у розмірі 42 000 доларів США та 44 000 Євро, що не заперечується відповідачем. Розписки містять підписи позивача та відповідача, написані без примусу.

Суд відхиляє доводи відповідача та його представниці з приводу повернення частини боргу в сумі 36 404, 67 Євро з огляду на наступне.

Покликання відповідача на те, що частина коштів, а саме 36 404, 67 Євро була перерахована ним третій особі з відома позивача фірмі MIZLACORP PLUS SL (Валенсія) для купівлі у подальшому рибних консерв у Латвії не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Також на підтвердження своєї позиції ОСОБА_3 надало низку письмових доказів:

перекладений на українську мову Бланку підтвердження замовлення між покупцем MIZLACORP PLUS SL (Валенсія) та SIA «BANGA LTD» (а.с. 49) на суму 35 659,20 Євро за умови 100% передоплати;

перекладний з польської мови на українську мову документу «Деталі транзакції» згідно якого британська фірма Мотор Альянс Трейд 30.10.2024 перерахувало MIZLACORP PLUS SL (Валенсія) 24 854,67 Євро (а.с. 53);

деталі SWIFT операції у перекладі з англійської на українську мову (а.с. 51), з яких слідує, що на рахунок MIZLACORP PLUS SL (Валенсія) з рахунку китайської фірми Cosenbase Limited було перераховано 11 550 Євро за товар.

Так, вказані вище документи підтверджують лише перекази коштів між іноземними юридичними особами, а відтак не містять жодних покликань на перерахування коштів саме відповідачем, як і не містять відомостей про їх отримання позивачем. Ба більше, із них не можна встановити чи можуть вони підтверджувати виконання відповідачем обов`язку повернення боргу та чи бажав/доручав позивач повернення боргу саме в такій формі. З огляду на що суду не вдалося встановити належними та допустимим доказами зв?язок між переказами коштів на загальну суму 36 404, 67 Євро та відповідачем і погашенням останнім боргу за договорами розписки.

Також не знайшли свого підтвердження аргументи відповідача про передачу йому коштів не в межах не позики, а спільної підприємницької діяльності, оскільки суду не було надано доказів ведення такої, з огляду на що, відсутні будь-які правові підстави вважати характер відносин іншим, ніж договори позики.

Суд також відзначає, що надані скриншоти переписок із номером мобільного телефону НОМЕР_2 не дозволяють ідентифікувати його належність позивачу, відтак покликання відповідача на повідомлення, надіслані із цього номера телефону не можуть бути визнані такими, що надіслані саме позивачем, а тому є неналежними та недопустимими при розгляді даної справи.

Всі вказані докази, надані відповідачем не спростовують факту існування боргу в оспорюваній частині. У той же час належних, допустимих, достовірних письмових доказів того, що відповідачем повернуто позивачу 36 404, 67 Євро не надано.

Таким чином суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 не було виконано належним чином умови договорів позики щодо повернення в повному обсязі суми позики, у зв`язку з чим порушуються законні права ОСОБА_1 , а тому з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню суми заборгованості у розмірі 42 000 доларів США та 44 000 Євро та понесені судові витрати.

При цьому, відповідно до п. 30 рішення Європейського суду з прав людини від 27 вересня 2001 року у справі «Hivisaari v. Finland» щодо того, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються, щоб засвідчити, що сторони були заслухані та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя суд у повній мірі відповів на кожен аргумент сторін при прийнятті рішення у даній справі та належно мотивував своє рішення.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76-80, 259, 263, 264, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) заборгованість за договорами позики у розмірі 42 000 (сорок дві тисячі) доларів США та 44 000 (сорок чотири тисячі) Євро.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) 15 140 (п`ятнадцять тисяч сто сорок) гривень 00 копійок у відшкодування судових витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повний текст судового рішення проголошено 23 жовтня 2025 року.

Суддя Юлія БОБРОВА