Справа № 344/4315/25
Провадження № 2/344/2396/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

16 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.,

з участю секретаря судового засідання Бурянна Н.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

в позові вказано: «…10 серпня 2023 рокуІвано-Франківським міським судом Івано-Франківської області прийнято рішення у справі №344/13681/22 яким вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Судом було встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який зареєстровано 13 травня 2017 р. Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану, однак станом на сьогодні такий шлюб розірвано згідно рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у справі №344/11864/22 від 12 грудня 2022 року (рішення суду не додаємо).Від даного шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 . Вирішуючи питання про розмір аліментів, які слід стягувати з ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина, суд враховував фізичний та майновий стан ОСОБА_1 , який є особою працездатного віку, і на час прийняття рішення перебував на військовій службі. У зазначеній вище справі, ОСОБА_1 позовні вимоги визнав у повному обсязі, та сторони дійшли згоди щодо розміру аліментів на утримання дитини, а саме про стягнення з аліментів в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму на утримання неповнолітнього сина, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, до досягнення дитиною повноліття. Вказаний розмір аліментів був справедливими та достатнім на час ухвалення рішення саме для забезпечення прав дитини в даній справі. На момент ухвалення судового рішення, Позивач був військовослужбовцем ЗСУ та відповідно до довідки від 31 березня 2023 року №838, в період з 07 травня 2022 року по 31 березня 2023 рік брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи на території Чернігівської області та м. Бахмут Донецької області. Відповідно, виконуючи бойові завдання, Позивач отримував високу заробітну плату та відповідно міг вчасно та у повному обсязі сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. щомісячно. Станом на сьогодні, майнове становище позивача значно погіршилося, у зв`язку із погіршенням стану здоров`я та звільненням з особового складу Збройних Сил України за станом здоров`я, що напряму впливає на його рівень заробітної плати і можливість сплачувати аліменти у попередньо визначеному розмірі. Необхідність зменшення раніше визначеного розміру аліментів мотивує тим, що з часу прийняття рішення суду про стягнення аліментів у сумі 10 000 грн., стан здоров`я позивача значно погіршився, внаслідок чого йому довелося звільнитися з військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , де він отримував достойну заробітну плату, а як наслідок це прямо впливає на його матеріальний стан та можливість сплачувати аліменти. 25 лютого 2024 року позивач перебував на огляді психіатра, що підтверджується відповідною довідкою національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь», де йому поставлено діагноз: змішаний тривожно-депресивний розлад з інсомнією, проявами емоційно-вольової нестійкості асоційований зі стресом.26 лютого 2024 року позивач отримав від В/Ч НОМЕР_1 направлення начальнику В/Ч НОМЕР_2 № 10/283 на стаціонарне лікування у зв`язку з змішаним тривожно-депресивним розладом з інсомнією, проявами емоційно-вольової нестійкості асоційованими зі стресом.Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №426, 28 лютого 2024 року позивач був госпіталізований в межах військової частини НОМЕР_2 та направлений на реабілітацію, через погіршення свого душевного стану після участі у бойових діях. Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №1979, позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в Державній установі «Національний науковий центр радіаційної медицини гематології та онкології Національної академії медичних наук України» починаючи з 25.03.2024 по 16.04.2024, з діагнозом: Тривожно-депресивний розлад з інсомнією та емоційно-вольовою нестійкістю, асоційований з бойовим стресом (F43.22). Періодичний правобічний блефароспазм. Вертеброгенналюмбалгіялівобічна. Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №3778, позивач знаходився на стаціонарному лікуванні у ННЦРМГО «АМН України», починаючи з 11.06.2024 по 02.07.2024 з скаргами на головний біль, безсоння, запаморочення, відчуття тривоги, тривожні сновидіння. Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 13576, позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Національному військово-медичному клінічному центрі «Головний військовий клінічний центр» (м. Київ) з 01.10.2024 по 24.10.2024, з діагнозом: стійкий, різко виражений тривожно-депресивний розлад з інсомнією та емоційно-вольовою нестійкістю, асоційований з бойовим стресом (F41.2), супутній діагноз: жирова дегенерація печінки (К76.0). У зв`язку з різким погіршенням стану здоров`я, 14.10.2024 року позивач був направлений на проходження ВЛК, за наслідком якого 22.10.2024 року видано Свідоцтво про хворобу № 1699-п, яким встановлено, що позивач на підставі статті 17-а графи ІІІ Розкладу хвороб непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку (потребує одного супроводжуючого). Як наслідок, 19.11.2024 року згідно Наказу командира військової частини НОМЕР_1 позивач виключений зі списків особового складу військової частини та з усіх видів забезпечення. Відповідно, станом на сьогодні позивач ніде не працює, немає достатніх засобів для належного виконання рішення суду, а тому з об`єктивних причин не може сплачувати аліменти у раніше визначеному розмірі, а саме в розмірі 10 000 гривень…».

Тому позивач просив суд змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , згідно рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 серпня 2023 року у справі справа № 344/13681/22, на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та зменшити їх з 10 000 (десять тисяч) гривень щомісячно, на 1500 (одну тисячу п`ятсот) гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Представник позивача просив про розгляд справи без участі позивача та його представника.

Відповідач повідомлена судом про судові засідання, у встановлений законом порядку, відзиву на позов не подано, клопотань щодо реалізації прав відповідачем не подано.

Крім того, повідомлення відповідача було здійснено на підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада» на веб-сайті Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

Відповідно до п.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлено наступні обставини.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 10 серпня 2023 року ухвалено стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Згідно довідки від 31.03.2023 року №838 ОСОБА_1 в період 07.05.2022 по даний час брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи на території Чернігівської області та м. Бахмут Донецької області.

Грошове забезпечення за період 2024 року ОСОБА_1 за період січень 2024-квітень 2024 рр. становило 343362,48 грн.

25 лютого 2024 року позивач перебував на огляді психіатра, що підтверджується відповідною довідкою національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь», де йому поставлено діагноз: змішаний тривожно-депресивний розлад з інсомнією, проявами емоційно-вольової нестійкості асоційований зі стресом.

26 лютого 2024 року позивач отримав від В/Ч НОМЕР_1 направлення начальнику В/Ч НОМЕР_2 № 10/283 на стаціонарне лікування у зв`язку з змішаним тривожно-депресивним розладом з інсомнією, проявами емоційно-вольової нестійкості асоційованими зі стресом.

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №426, 28 лютого 2024 рокупозивач був госпіталізований в межах військової частини НОМЕР_2 та направлений на реабілітацію, через погіршення свого душевного стану після участі у бойових діях.

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №1979, позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в Державній установі «Національний науковий центр радіаційної медицини гематології та онкології Національної академії медичних наук України» починаючи з 25.03.2024 по 16.04.2024, з діагнозом: Тривожно-депресивний розлад з інсомнією та емоційно-вольовою нестійкістю, асоційований з бойовим стресом (F43.22). Періодичний правобічний блефароспазм. Вертеброгенна люмбалгія лівобічна.

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №3778, позивач знаходився на стаціонарному лікуванні у ННЦРМГО «АМН України», починаючи з 11.06.2024 по 02.07.2024 з скаргами на головний біль, безсоння, запаморочення, відчуття тривоги, тривожні сновидіння.

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 13576, позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Національному військово-медичному клінічному центрі «Головний військовий клінічний центр» (м. Київ) з 01.10.2024 по 24.10.2024, з діагнозом: стійкий, різко виражений тривожно-депресивний розлад з інсомнією та емоційно-вольовою нестійкістю, асоційований з бойовим стресом (F41.2), супутній діагноз: жирова дегенерація печінки (К76.0).

14.10.2024 року позивач був направлений на проходження ВЛК, за наслідком якого 22.10.2024 року видано Свідоцтво про хворобу № 1699-п, яким встановлено, що позивач на підставі статті 17-а графи ІІІ Розкладу хвороб непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку (потребує одного супроводжуючого).

19.11.2024 року згідно Наказу командира військової частини НОМЕР_1 позивач виключений зі списків особового складу військової частини та з усіх видів забезпечення.

Частиною 2 ст. 150 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до ст.183 та ст.184 Сімейного кодексу України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Пунктом 23постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тількист. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Згідно з ч. 1, ч. 2ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Особа, яка сплачує аліменти платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу(ч. 2 ст. 182 СК України).

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився матеріальний стан з часу прийняття рішення суду про стягнення аліментів у сумі 10 000 грн., стан здоров`я позивача значно погіршився, внаслідок чого йому довелося звільнитися з військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , де він отримував достойну заробітну плату, а як наслідок це впливає на його матеріальний стан та можливість сплачувати аліменти.

На підтвердження вказаних обставин позивач долучив до матеріалів справи докази.

В ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже обов?язок надання суду доказів на спростування позову процесуальним законом покладено безпосередньо на відповідача.

В ч. 2 ст. 13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В ч. 5 ст. 81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

В ч. 7 ст. 81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов`язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов`язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору.

Таким чином саме на відповідача на підставі принципу змагальності цивільних процесуальних відносин покладено обов`язок на спростування доводів позивача щодо порушення його прав.

Доказів на спростування вимог позивача відповідач суду не надав.

За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

В ч. 5 ст. 268 ЦПК України вказано, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

У Х В А Л И В:

позов задовольнити;

Змінити розмір аліментів, визначені рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 серпня 2023 року у справі № 344/13681/22, та стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1500 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку;

стягнення аліментів в новому розмірі розпочати з набрання судовим рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду, з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з позивача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову просити про зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Головуючий суддя Бородовський С.О.