Номер провадження № 2/521/793/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді - Громіка Д.Д.,

при секретарі Котигорох Н.С.

за участі:

представника позивача Андріянової О.П.

представника відповідача Юрченко К.А.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду, в м. Одесі цивільну справу за позовом заступника керівника Малиновської окружної прокуратури міста Одеси, який діє в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 про припинення володіння правом приватної власності та знесення об`єкту самочинного будівництва, -

встановив:

В провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовом заступника керівника Малиновської окружної прокуратури міста Одеси, який діє в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 про припинення володіння правом приватної власності та знесення об`єкту самочинного будівництва.

Ухвалою суду від 26 серпня 2024 року по справі було відкрито провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 19 лютого 2025 року по справі було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

20 лютого 2025 року від представника відповідача, до суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі, яке в судовому засіданні підтримала та просила задовольнити.

В обґрунтування зазначеного клопотання зазначив, що звертаючись до суду із вказаним позовом Одеська міська рада просила скасувати рішення державного ресторатора про державну реєстрацію змін до права власності, відповідно до якого внесені зміни до підстав виникнення права власності за МПП-Фірма «СПС» на нежитлову будівлю; скасувати запис про право власності за МПП-Фірма «СПС» на спірне майно; визнати недійсними рішення загальних зборів учасників МПП-Фірми «СПС», оформлене протоколом від 31 серпня 2017 року № 1/3108 та актом приймання-здавання майна від 31 серпня 2017 року, за якими ОСОБА_1 у зв`язку із виходом із складу учасників підприємства повертається в натуральній формі вклад у вигляді нерухомого майна; скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на спірне майно за ОСОБА_1 ; скасувати запис про право власності на спірне майно за ОСОБА_1 та зобов`язати ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку.

Отже, позовні вимоги стосуються захисту права власності на земельну ділянку комунальної власності, порушеного у зв`язку із оформленням права власності на нежитлову будівлю за МПП-Фірма «СПС», а згодом переоформлену на ОСОБА_1 . Таким чином, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на спірне майно за ОСОБА_1 ; скасування запису про право власності на спірне майно за ОСОБА_1 та зобов`язання ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення спірної нежитлової будівлі можливе лише після скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, визнання недійсними рішення загальних зборів та скасування запису про державну реєстрацію права власності МПП-Фірма «СПС» на нього. Отже, в даному випадку вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та скасування запису про державну реєстрацію права власності МПП-Фірма «СПС» на нього пов`язані з ухваленням рішення по суті спору щодо майна, яке перебуває у володінні фізичної особи. Тому є безпідставними доводи касаційної скарги про те, що вирішення позовної вимоги про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки комунальної власності шляхом знесення об`єкта нерухомого майна не залежить від наслідків розгляду будь-яких інших вимог, в тому числі про скасування права власності.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що ефективний судовий захист інтересів позивача буде можливим за умови розгляду цього спору в межах однієї справи за правилами господарського судочинства. Такий розгляд відповідає принципу юридичної визначеності, оскільки не допускає роз`єднання позовних вимог залежно від суб`єктного складу учасників спору, а також вплине, зокрема, на ефективність виконання відповідного рішення суду із забезпеченням прав усіх учасників відповідних правовідносин.

Крім того, вирішення такого спору за правилами господарського судочинства в частині позовних вимог до юридичної особи, а за правилами цивільного судочинства - в частині позовних вимог до фізичної особи, порушуватиме принцип повноти, всебічності й об`єктивності з`ясування обставин справи, оскільки дослідження одного і того ж предмета та тих самих підстав позову здійснюватиметься судами різних юрисдикцій.

Також зазначає, що колегія суддів погоджується з доводами касаційної скаргипро застосування судом нерелевантної практики, зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 125/703/16-ц (провадження № 14-4цс18), однак це не впливає на правильність висновку суду підсудності справи.

Посилання касаційної скарги на неврахування судами попередніх інстанцій висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 755/3782/17 є необґрунтованими, оскільки за встановлених обставин у розглядуваній справі висновки суду не суперечать висновкам, викладеним в зазначеній постанові. З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суди не порушили норми процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Також вважає, що навіть в рамках існуючої справи при скасуванні державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на нерухоме майно воно перейде у власність до Фірми «СПС» так як до набуття права власності ОСОБА_1 належала юридичній особі на праві власності і скасування права власності не припинить порушення права позивача за цією логікою, отже відповідач вважає, що даний спір за умов його розгляду має розглядатися у господарському суді. А з урахуванням того що позивачем було подано позов з тих самих підстав до того самого відповідача відповідач вважає, що провадження по справі повинно бути закрито.

Окрім цього варто зазначити, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем. Отже нерухоме майно, яке є предметом спору використовується для ведення господарської діяльності ОСОБА_1 .

Крім того, в Додаткових поясненнях, наданих до суду 17 червня 2025 року зазначив, що з огляду на висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 05.03.2025 р. по справі № 357/14621/23 щодо правозастосування ст. 19 ЦПК України, ст. 20 ГПК України, ст. 50 ЦК України, вважає, що провадження по справі № 521/11179/24 підлягає закриттю, адже, спір по даній справі виник щодо нерухомого майна, яке відповідачем використовуються з метою провадження його підприємницької діяльності, відтак, підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Представник Малиновської окружної прокуратури м. Одеси в судовому засіданні заперечувала проти задоволення поданого клопотання. Раніше, через канцелярію суду надала заперечення на клопотання про закриття провадження у справі (а.с. 118, том2), в обґрунтування яких зазначила, що доводи останнього стосуються не тільки обґрунтування питання належності справи до підвідомчості суду цивільної юрисдикції, а й питання тотожності позову (доводи прокуратури надано в запереченнях на попереднє клопотання про закриття провадження), а також невірності обраного способу захисту.

Вказувала, що як обґрунтовано нормативними вимогами позову прокурора та актуальною судовою практикою, відповідати за позовом має саме теперішній власник об`єкту самочинного будівництва, фізична особа ОСОБА_1 , а не його попередні власники. ОСОБА_1 у наведених майнових правовідносинах виступає виключно як фізична особа, а не фізична особа-підприємець. При цьому, Фірма «СПС» взагалі не залучена до розгляду справи № 521/11179/24 та не є учасником справи, на відміну від справи № 521/6349/20, в межах якої Фірма «СПС» відповідала за позовом.

Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка № 354323394 від 14.11.2023 додаток до позову), нежитлова будівля площею 73,2 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 набуто 04.09.2017 ОСОБА_1 , як фізичною особою, а не фізичною особою підприємцем.

Відповідно до рішення загальних зборів учасників Фірми «СПС», оформленого протоколом від 31.08.2017 № 1/3108, та «акту приймання-здавання майна» від 31.08.2017, ОСОБА_1 не як фізична особа-підприємець, а як фізична особа вийшов зі складу учасників підприємства та йому виключно як фізичній особі повернуто в натуральній формі вклад у вигляді нерухомого майна нежитлової будівлі загальною площею 73,2 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 .

Посилаючись на той факт, що ОСОБА_1 використовує майно за адресою: АДРЕСА_1 , здійснюючи підприємницьку діяльність, відповідач не посилається на жодну фактичну обставину. Відтак, жоден доказ у справі не свідчить про те, що відповідач набув право власності та використовує це право у підприємницькій діяльності. Натомість, Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань містить два записи про реєстрацію ОСОБА_1 як ФОП із ідентифікаційним кодом « НОМЕР_1 »:

1) ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ). Дата державної реєстрації 15.09.2009. Види економічної діяльності: 52.11.0 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах з перевагою продовольчого асортименту (основний). Стан припинено. Дата припинення 16.10.2015 (номер запису 1081977).

2) ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ). Дата державної реєстрації 19.02.2025 09:42:18 год (запис № 000183651).

Отже, на момент набуття на підставі рішення загальних зборів учасників Фірми «СПС», оформленого протоколом від 31.08.2017 № 1/3108, та «акту приймання-здавання майна» від 31.08.2017 спірного нерухомого майна, яке буцімто використовувалось відповідачем для здійснення підприємницької діяльності, так само як й на момент подання прокурором позову до суду (11.07.2024), Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 із реєстраційним номером облікової картки платника податків НОМЕР_1 не існувало.

Крім того, вказувала, що за весь період володіння правом на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 не був зареєстрований як фізична особа-підприємець

При цьому, реєстрація як ФОП відповідача відбулась за 3 години до судового засідання, у якому представником відповідача оголошено про подання клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 225 ЦПК України із посиланням на використання спірного майна у підприємницькій діяльності, та, як наслідок, підвідомчості спору суду господарської юрисдикції (19.02.2025 09:42:18 год. (запис № 000183651).

Наведене вище підтверджено витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (від 25.02.2025 № 50 та 86).

Таким чином вважає, що спірні правовідносини в межах справи № 521/11179/24 стосуються виключно прав цивільних захисту в порядку ст. 391 ЦК України прав територіальної громади на земельну ділянку, яку самовільно зайнято фізичною особою, отже, у справі не має господарських відносин. Крім того, наявна пряма норма п. 6 ч. 1 ст. 20 ГПК України про те, що господарські суди не розглядають спори, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

За загальним правилом ч. 4 ст. 376 ЦК України самочинно збудоване нерухоме майно підлягає знесенню особою, яка його здійснила, або за її рахунок.

Згідно зі ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про прокуратуру» на прокуратуру покладено представництво інтересів держави в суді.

В особі держави виступає Одеська міська рада, яка згідно з п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України здійснює повноваження щодо розпорядження землями в межах населеного пункту.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку.

Самочинне будівництво є порушенням встановлених державою правил та норм здійснення будівництва, що призводить до нераціональної забудови населених пунктів, невідповідності збудованих об`єктів нерухомості встановленим вимогам законодавства, що є порушенням прав територіальної громади, а також питань безпеки під час експлуатації вже збудованого об`єкта, екологічної та санітарно-епідеміологічної безпеки.

Звернення прокурора із зазначеним позовом в інтересах держави в особі Одеської міської ради є законним та відповідає приписам статей 2, 23 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до яких на прокуратуру покладено представництво інтересів держави в суді, яке полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів держави у випадках, передбачених законом. Підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Таким чином, вчинення відповідачем протиправних дій у вигляді самочинного будівництва порушує зазначені вище інтереси держави, в особі якої у зазначеному спорі виступає Одеська міська рада, яка згідно з п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України, здійснює повноваження щодо розпорядження землями в межах населеного пункту.

При цьому, право на звернення до суду із зазначеним позовом належить органам прокуратури в інтересах держави в особі міської ради та інспекції державного архітектурно-будівельного контролю.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2017 року (справа № 1512/3707/12).

Кінцевою метою звернення до суду з вказаним позовом є захист права позивача та приведення земельної ділянки комунальної власності попередній стан, шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва.

3 огляду на те, що діями відповідача порушується речове право на земельну ділянку, що належить територіальній громаді міста Одеси, а отже приведення спірної земельної ділянки у попередній стан є саме первісною вимогою, а тому вказаний спір має розглядатись в судах загальної юрисдикції за правилами цивільного судочинства.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Цивільним процесуальним законом чітко розмежовано підготовче провадження із проведенням підготовчого засідання, його особливості, строки проведення (Глава 3 Розділу III «Позовне провадження») та розгляд справи по суті із проведенням судового засідання (Глава 3 вказаного розділу).

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів: Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18, провадження № 61-2018св19; Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19, провадження № 61-1807св20; Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20, провадження № 61-9658св20 зазначено, що закриття провадження у справі через відсутність предмета спору можливе лише за умови, якщо предмет спору відсутній під час пред`явлення позову.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, провадження № 12-67гс19, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Виходячи зі змісту поданої заяви та доводів, наведених заявником в її обґрунтування, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви представника відповідача про закриття провадження у цивільній справі за позовом заступника керівника Малиновської окружної прокуратури міста Одеси, який діє в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 про припинення володіння правом приватної власності та знесення об`єкту самочинного будівництва.

Керуючись ст. ст. 2, 3, 4, 258, 260, 261 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника відповідача про закриття провадження по цивільній справі за позовом заступника керівника Малиновської окружної прокуратури міста Одеси, який діє в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 про припинення володіння правом приватної власності та знесення об`єкту самочинного будівництва залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду..

Повний текст ухвали суду складено 15 вересня 2025 року.

Суддя: Д.Д. Громік