П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 жовтня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Надточий К.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 09 червня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Григоренко І.В. у м. Києві, повний текст судового рішення складений 23 червня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила суд:

зобов`язати обтяжувача, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» подати заяву до Дніпропетровської регіональної філії державного підприємства «Національні інформаційні системи» про припинення обтяження і виключення запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис № 16361407 про обтяження застави рухомого майна зареєстрована 11.07.2017 14:39:17 реєстратором: Тісенкова Євгенія Леонідівна, та було змінено: 01.06.2022 15:01:15 реєстратором: Сидоренко Вікторія Михайлівна, тип змін: зміна обтяження про заборону відчуження об`єкту обтяження транспортний засіб марки DAF TE47XS, рік випуску 2001, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер об`єкта: НОМЕР_2 ;

встановити юридичну відповідальність відповідачу за невиконання рішення Печерського районного суду м. Києва, що набрало законної сили 23 червня 2022 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25 листопада 2021 року у справі № 757/15023/20-ц скасовано обтяження рухомого майна - застави автомобіля марки DAF TE47XS номерний знак НОМЕР_1 , 2001 року випуску, номер об`єкта: НОМЕР_2 , виключивши запис з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, що зареєстрований 11.07.2017 року, 14:39:17 за № 16361407, реєстратором Дніпропетровської філії державного підприємства «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України. Постановою Київського апеляційного суду від 23 червня 2022 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 25.11.2021 року в частині скасування обтяження рухомого майна, виключивши запис з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, що зареєстрований 11.07.2017 року, 14:39:17 за № 16361407 - залишено без змін. Рішення Печерського районного суду м. Києва набрало законної сили 23 червня 2022 року. Однак, відповідач не виконує рішення суду і постанову суду, вимоги Закону України «Про забезпечення прав вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», не скасовує обтяження рухомого майна, які втратили свою чинність, не виключає запис з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, що накладені за заявою відповідача, чим порушує всі права та інтереси позивача як власника транспортного засобу щодо розпорядження власністю. Відповідач подав заяву реєстратору Дніпропетровської філії державного підприємства «Національні інформаційні системи» з недостовірними відомостями про заборону відчужувати вищезазначений транспортний засіб. Таким чином, відповідач як обтяжувач зобов`язаний звернутися до Дніпропетровської філії ДП «Національні інформаційні системи» із заявою про припинення обтяження та виключення реєстраційного запису № 16361407 з Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Також, просила встановити юридичну відповідальність відповідачу за невиконання рішення суду.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 09 червня 2025 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , посилається на аналогічні обставини викладені нею у позовній заяві.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25 листопада 2021 року у справі № 757/15023/20-ц позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», треті особи: Дніпропетровська філія державного підприємства «Національні інформаційні системи», ОСОБА_2 про скасування обтяження рухомого майна, задоволено. Скасовано обтяження рухомого майна - застави автомобіля марки DAF TE 47 XS номерний знак НОМЕР_1 , 2001 року випуску, номер об`єкта НОМЕР_3 , виключивши запис з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, що зареєстрований 11.07.2017 року, 14:39:17 за № 16361407, реєстратором Дніпропетровської філії державного підприємства «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України: вид обтяження - приватне обтяження; тип реєстрації - поточна; тип обтяження - застава рухомого майна; підстава обтяження - договір застави МК44-1, 11.09.2007 року, ПАТ «Приватбанк»; об`єкт обтяження - інший транспортний засіб DAF TE 47 XS, номер об`єкта НОМЕР_3 , номер державної реєстрації - НОМЕР_1 ; боржник ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ; АДРЕСА_1 . Зобов`язано Дніпропетровську філію державного підприємства «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис № 16361407 про обтяження заставу рухомого майна 11.07.2017 року, 14:29:17 про заборону відчуження об`єкту обтяження транспортний засіб марки DAF TE47XS, рік випуску 2001, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер об`єкту НОМЕР_3 (а.с.7-9).

Постановою Київського апеляційного суду від 23 червня 2022 року у справі № 757/15023/20-ц, рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 листопада 2021 року в частині зобов`язання Дніпропетровської філії державного підприємства «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис про заставу скасовано і в цій частині ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог. В іншій частині рішення Печерського районного суду м. Києва 25 листопада 2021 року залишено без змін (а.с. 10-14).

24 листопада 2023 року, 04 квітня 2024 року, 04 червня 2024 року позивач зверталася із заявами до відповідача про виключення з Державного реєстру обтяження рухомого майна запис № 16361407 про обтяження застави рухомого майна від 11.07.2017 року, 14:39:17 про заборону відчуження об`єкту обтяження транспортного засобу DAF TE47XS, який був змінено 01.06.2022 року 15:01:15 реєстратором: Сидоренко Вікторією Михайлівною Дніпропетровської регіональної філії державного підприємства «Національні інформаційні системи» (а.с. 22, 23, 26-27).

На звернення позивача, відповідачем були надані відповіді від 08 травня 2024 року № 20.1.0.0.0/7-240411/34760, від 05 липня 2024 року № 20.1.0.0.0/7-240612/39375, в якій останній зазначив, що відомості про припинення обтяження на підставі судового рішення можуть бути зареєстровані також за заявою боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження. Рекомендували звернутись до нотаріуса із заявою про реєстрацію припинення обтяження та надати рішення суду (а.с. 25, 28).

На звернення позивача до Дніпропетровської філії ДП «Національні інформаційні системи», була надана відповідь, у якій остання зазначила, що не наділена повноваженнями щодо внесення до Реєстру відомостей щодо припинення приватного обтяження на підставі рішення суду та є неналежним суб`єктом, що наділений повноваженнями реєстратора (а.с.30-31).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Апеляційний суд по суті погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про заставу» та статтею 572 ЦК України застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Частиною 4 статті 577 ЦК України передбачено, що моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Відповідно до частини 2 статті 586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.

Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до частини 3 статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків:

1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження;

2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

Статтею 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом.

Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, наведеними у постановах: від 03 квітня 2013 року у справі № 6-7цс13, від 19 листопада 2014 року у справі № 6-168цс14 та у постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 463/3582/17 (провадження № 61-13383св19).

Згідно зі статтею 42 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» держателем Державного реєстру є уповноважений центральний орган виконавчої влади. Порядок ведення Державного реєстру визначає Кабінет Міністрів України.

Статтею 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначені підстави реєстрації відомостей про обтяження майна та припинення обтяжень.

Відомості про звернення стягнення на предмет обтяження згідно зі статтею 24 цього Закону реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України або індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків та інших обов`язкових платежів та посилання на звернення стягнення на предмет обтяження.

Статтею 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлений порядок внесення записів до Державного реєстру. Так, записи до Державного реєстру вносяться держателем або реєстраторами Державного реєстру протягом робочого дня, в який подано заяву обтяжувача. Моментом реєстрації обтяження є день, година та хвилина внесення відповідного запису до Державного реєстру, а моментом припинення реєстрації обтяження є день, година та хвилина реєстрації в Державному реєстрі відомостей про припинення обтяження.

Записи зберігаються в Державному реєстрі протягом п`яти років з моменту їх внесення. Обтяжувач має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і подальше виключення запису або про продовження строку дії реєстрації на не більш як п`ятирічний строк.

Таким чином відповідно до вимог чинного законодавства України, застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави. У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Аналогічний висновок у подібних правовідносинах викладений у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 333/6700/15-ц (провадження № 61-2859св18), від 11 вересня 2019 року у справі № 573/1105/17 (провадження № 61-29747св18), від 25 листопада 2019 року у справі № 757/17150/17-ц (провадження № 64-45097св18), від 18 грудня 2019 року у справі № 619/4033/18 (провадження № 61-16542св19).

Судом встановлено, що 07 вересня 2016 року за договором купівлі-продажу автомобіля № 000047 ОСОБА_1 придбала у власність транспортний засіб, сідловий тягач Е марки DAF TE47XS, 2001 року випуску, шасі НОМЕР_2 , номер державної реєстрації - НОМЕР_1 та був зареєстрований територіальним сервісним центром.

На час придбання права власності на автомобіль будь-яких обтяжень зареєстровано в реєстрі не було, були виключені всі відповідні записи з реєстру.

Отже позивач, як добросовісний набувач, набула право власності на автомобіль без будь-яких обтяжень, в тому числі і застави ПАТ КБ «Приватбанк».

11 липня 2017 року АТ «КБ «ПриватБанк» подало реєстратору заяву про заборону відчужувати вищезазначеного транспортного засобу на колишнього власника ОСОБА_2 , відповідно до якої заборонено відчужувати сідловий тягач Е. марки DAF TE47XS власнику транспортного засобу. Термін дії (строк) виконання зобов`язання до змін: 11.07.2022 року.

В подальшому, АТ «КБ «ПриватБанк» подало реєстратору повторну заяву до ДП «Національні інформаційні системи» про зміну терміну дії обтяження та продовжує строк дії реєстрації обтяження на п`ять років відповідно якої 01.06.2022 15:01:15 реєстратором змінено термін дії обтяження до 01 червня 2027 року.

Враховуючи факт наявності судового рішення Жовтневого районного суду Дніпропетровської області, що набрало законної сили, відповідно до якого припинено право застави, транспортного засобу сідлового тягача-Е, марка: DAF TE47XS, рік випуску 2001, реєстраційний номер НОМЕР_5 , номер обєкта: НОМЕР_3 за Договором застави рухомого майна № МК/44-1 від 11 вересня 2007 року, укладеного між закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_2 - апеляційний суд приходить до висновку, що як дії банку так і державного реєстратора, які виразились в повторній реєстрації не існуючого права застави є незаконними, що надає право позивачу вимагати відшкодування заподіяної йому шкоди.

Разом з тим, вимога позивача про зобов`язання банку подати заяву державному реєстратору про скасування обтяження є неналежним способом захисту, оскільки по суті є вимогою до відповідача вчинити дії які він не вважає необхідними та законними.

Згідно з частиною 1 статті 15, частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, не визнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 (провадження № 12-173гс18) вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) вказано, що «належний спосіб або способи захисту обумовлюються змістом порушеного права та характером його порушення. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18)».

Відповідно до частин 1, 2 статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Аналіз частини 2 статті 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18) вказано, що: «кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання повністю або частково таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом припинення правовідношення повністю або частково на підставі пункту 7 частини 2 статті 16 ЦК України. Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта».

В даному випадку, позивач не звернула уваги, що належним способом захисту її прав були б вимоги про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію неіснуючого права застави, про визнання незаконними дій банку та відшкодування спричиненої шкоди, яких заявлено не було. Виконання судового рішення у разі задоволення позову з зазначеними вимогами не залежатиме від волі відповідача і не потребуватиме вчинення від останнього жодних дій.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про обрання позивачем не належного способу захисту, що є підставою до відмови в задоволенні позову.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 761/42510/17 (провадження № 61-14651св19).

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на наявних у справі доказах, судом повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 09 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 23 жовтня 2025 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.