Номер провадження: 22-ц/813/431/25
Справа № 523/2925/22
Головуючий у першій інстанції Аліна С.С.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Комлевої О.С., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Венжик Л.С.,

переглянувши справу №523/2925/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи ОСОБА_3 про стягнення коштів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02 травня 2023 року у складі судді Аліної С.С., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 16 лютого 2022 року засобами поштового зв`язку до суду з вищеназваним позовом, вказав, що 14 листопада 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір позики, за яким передано у позику грошові кошти в сумі 5000 доларів США під 1,5% на місяць; позику 5000 доларів США ОСОБА_2 повернув 10 лютого 2021 року, проте не сплатив відсотки за період з січня 2020 року по лютий 2021 року в сумі 985,00 доларів США. Крім того, 04 червня 2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір позики, за яким передано у позику грошові кошти в сумі 700 Євро; позику не повернуто.

01 червня 2021 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали договір про відступлення права вимоги за вказаними грошовими зобов`язаннями.

04 червня 2021 року ОСОБА_1 надіслав ОСОБА_2 , а останній отримав 08 серпня 2021 року вимогу про повернення боргу за договорами позики, проте грошове зобов`язання не виконав.

Позивач ОСОБА_1 після збільшення 11 травня 2022 року позовних вимог остаточно просив стягнути з відповідача ОСОБА_4 :

за договором позики від 14 листопада 2016 року:

борг в сумі 985 доларів США;

проценти за користування грошовими коштами за період з 09 серпня 2021 року по 31 травня 2022 року в сумі 145,34 доларів США (985 доларів х 1,5% : 30 х 295 днів);

пеню за період з 09 серпня 2021 року по 09 вересня 2021 року в сумі 6,70 доларів США (985 доларів х 8% : 365 х 31 день), за період з 10 вересня 2021 року по 21 жовтня 2021 року в сумі 9,64 доларів США (985 доларів х 8,5% : 365 х 42 дні); за період з 22 жовтня 2021 року по 09 грудня 2021 року в сумі 11,90 доларів США (985 доларів США х 9% : 365 х 49 днів), за період з 10 грудня 2021 року по 31 травня 2022 року в сумі 46,69 доларів США (985 доларів США х 10% : 365 х 173 дні), а всього пеню в загальній сумі 74,93 доларів США;

3% річних за період по 31 травня 2022 року в сумі 23,89 доларів США (985 доларів х 3% :365 х 295 днів);

за договором позики від 04 червня 2020 року:

борг в сумі 700 Євро,

проценти за користування грошовими коштами за період з 09 серпня 2021 року по 09 вересня 2021 року в сумі 4,76 Євро (700 Євро х 8% : 365 х 31 день), за період з 10 вересня 2021 року по 21 жовтня 2021 року в сумі 6,85 Євро (700 Євро х 8,5% : 365 х 42 дні); за період з 22 жовтня 2021 року по 09 грудня 2021 року в сумі 8,46 Євро (700 Євро х 9% : 365 х 49 днів), за період з 10 грудня 2021 року по 31 травня 2022 року в сумі 33,18 Євро (700 Євро х 10% : 365 х 173 дні), а всього процентів в загальній сумі 53,25 Євро;

пеню за період з 09 серпня 2021 року по 09 вересня 2021 року в сумі 4,76 Євро (700 Євро х 8% : 365 х 31 день), за період з 10 вересня 2021 року по 21 жовтня 2021 року в сумі 6,85 Євро (700 Євро х 8,5% : 365 х 42 дні); за період з 22 жовтня 2021 року по 09 грудня 2021 року в сумі 8,46 Євро (700 Євро х 9% : 365 х 49 днів), за період з 10 грудня 2021 року по 31 травня 2022 року в сумі 33,18 Євро (700 Євро х 10% : 365 х 173 дні), а всього пеню в загальній сумі 53,25 Євро;

3% річних за період по 31 травня 2022 року в сумі 16,98 Євро (700 Євро х 3% :365 х 295 днів) (а.с.4-5, 29).

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2022 року відкрито провадження у справі (а.с.2).

Відповідач ОСОБА_2 відзив не подав, до суду не з`явився.

Третя особа ОСОБА_3 підтримав вимоги позивача.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті (а.с.43).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 02 травня 2023 року, ухваленим в порядку заочного розгляду справи, позов задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 700 Євро у гривневому еквіваленті станом на 02 травня 2023 року, рівному 28182,00 грн.; в решті вимог відмовлено; стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1073,60 грн. (а.с.81-86).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30 травня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині про стягнення з ОСОБА_2 грошової суми, що еквівалентна 1229,16 доларів та 823,48 Євро (а.с.88-90).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає у наступному. Безпідставно відмовлено у стягненні заборгованості за договором від 14 листопада 2016 року в сумі 985 доларів США з урахування на цю суму процентів, пені та 3% річних. Безпідставно відмовлено у стягненні заборгованості за договором від 04 червня 2020 року у вигляді пені та 3% річних. Позовні вимоги підтверджено доказами, яким суд не надав належної оцінки.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

Відзив на апеляційну скаргу не поданий.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, про зміну рішення суду в частині задоволення вимог щодо 700 Євро і стягнення судового збору, про скасування рішення суду в частині відмови в задоволенні інших вимог з ухваленням в цій частині нового рішення з огляду на наступне.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики); договір позики є укладеним з моменту передання грошей (ст.1046 ЦК України).

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми (ст.1047 ЦК України).

При укладенні договору позики в усній формі сторони мають дотримуватися правил, передбачених статтею 206 ЦК України. В разі недодержання письмової форми договору у випадках, коли цього вимагає норма зазначеної статті, настають правові наслідки, передбачені статтею 218 ЦК України. При вирішенні судом спору сторони можуть оперувати будь-якими засобами доказування, крім показань свідків. Такими засобами доказування можуть бути листи, письмові документи тощо, що ж до розписки, то розписка є документом, що підтверджує передачу грошей позикодавцем позичальникові.

Між ОСОБА_3 як позикодавцем та ОСОБА_2 як позичальником укладено у простій письмовій формі 14 листопада 2016 року договір позики грошових коштів в сумі 5000 доларів США під 1,5% на місяць з повернення за вимогою.

Між ОСОБА_3 як позикодавцем та ОСОБА_2 як позичальником укладено в усній формі 04 червня 2020 року договір позики грошових коштів в сумі 700 Євро з повернення за вимогою.

Між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладено 01 червня 2021 року договір відступлення права вимоги да договором позики від 14 листопада 2016 року та договором позики від 04 червня 2020 року (а.с.9).

В порядку доведення обставин, на які ОСОБА_1 посилався як на підставу своїх вимог за позикою від 14 листопада 2016 року, надано договір позики від 14 листопада 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що містить дані про те, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 у позику грошові кошти в сумі 5000 доларів США під 1,5% в місяць з повернення за вимогою; надано розписку ОСОБА_3 від 10 лютого 2021 року, що містить дані про те, що ОСОБА_2 за договором позики від 14 листопада 2016 року повернув 5000 доларів США та зобов`язався сплатити проценти по договору за користування коштами за період з січня 2020 року по лютий 2021 року в сумі 985 доларів США (нарахування процентів по договору припинено) (а.с.6,7).

В порядку доведення обставин, на які ОСОБА_1 посилався як на підставу своїх вимог за позикою від 04 червня 2020 року, надано розписку від 04 червня 2020 року ОСОБА_2 , що містить дані про те, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 у позику грошові кошти в сумі 700 Євро без процентів з повернення за вимогою (а.с.8).

Таким чином, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 виникли правовідносини позики грошових коштів, право вимоги за договорами позики ОСОБА_3 відступив ОСОБА_1 .

Укладення ОСОБА_2 договору позики від 14 листопада 2016 року про отримання від ОСОБА_3 у позику грошових коштів в сумі 5000 доларів США під 1,5% в місяць з повернення за вимогою; написання ОСОБА_2 розписки від 04 червня 2020 року про отримання від ОСОБА_3 у позику грошових коштів в сумі 700 Євро з повернення за вимогою не спростовано, оригінали договору та розписки знаходяться у ОСОБА_1 .

За договором позики від 14 листопада 2016 року повернуто суму позики 5000 доларів США, не повернуто обумовлені договором проценти, що станом на 10 лютого 2021 року, склали 985 доларів США.

За договором позики від 04 червня 2020 року не повернуто суму позики 700 Євро.

Докази належного у повному обсязі виконання ОСОБА_2 зобов`язань за договорами позики відсутні.

Вимогу про повернення боргів за договорами позики ОСОБА_1 надіслав ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку 04 червня 2021 року; поштову кореспонденцію адресатом отримано 08 червня 2021 року (а.с.10).

За положеннями частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошові зобов`язання до договорами позики виникли в іноземній валюті, відтак сума позики підлягає поверненню у валюті позики та, відповідно, стягненню в іноземній валюті; 3% річних на прострочену суму в іноземній валюті підлягають стягненню в іноземній валюті.

Стягнення боргу за договорами позики та 3% річних у валюті позики відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі №464/3790/16-ц.

Так, Верховний Суд орієнтував судову практику на те, що частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня, при цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні; сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Верховний Суд у вищевказаній постанові зробив висновок, що, зокрема, відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. У частині 2 статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення; тому при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Вимогу про повернення боргів за договорами позики ОСОБА_1 надіслав ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку 04 червня 2021 року; поштову кореспонденцію адресатом отримано 08 серпня 2021 року (а.с.10).

На протязі 30 днів вимогу за договором позики від 14 листопада 2016 року з урахуванням умов договору не виконано, відтак, строк виконання зобов`язання за договором в силу положень частини 2 статті 530 ЦК України настав 07 вересня 2021 року.

На протязі 7 днів вимогу за договором позики від 04 червня 2020 року не виконано, відтак, строк виконання зобов`язання за договором в силу положень частини 2 статті 530 ЦК України настав 15 серпня 2021 року.

Заява про збільшення позовних вимог зареєстрована в суді 11 травня 2022 року (а.с.29).

За договором позики від 14 листопада 2016 року не повернуто грошові кошти в сумі 985 доларів США; на дану суму боргу за період з 07 вересня 2021 року по 11 травня 2022 року 3% річних становлять 20,00 доларів США (985 доларів США :100 х 3% : 365 х 247 днів = 20,00 доларів США).

За договором позики від 04 червня 2020 року не повернуто грошові кошти в сумі 700 Євро; на дану суму боргу за період з 15 серпня 2021 року по 11 травня 2022 року 3% річних становлять 15,48 Євро (700 Євро : 100 х 3% : 365 х 269 днів =15,48 Євро).

Отже, в межах позовних вимог за договором позики від 14 листопада 2016 року з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти в сумі 985,00 доларів США та 3% річних в сумі 20,00 доларів США; за договором позики від 04 червня 2020 року з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сума позики 700 Євро та 3% річних в сумі 15,48 Євро.

Правові підстави для задоволення вимог в частині стягнення пені за обома договорами та процентів на підставі статті 1048 ЦК України за договором від 14 листопада 2016 року відсутні.

Судовий збір за подання позовної заяви рівний 992,40 грн. (2481 грн. х 0,4 = 992,40 грн.), за подання апеляційної скарги рівний 1488,60 (992,40 грн. : 100 х 150 = 1488,60 грн.).

Позивач від сплати судового збору в силу пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений. В порядку статті 141 ЦПК України судовий збір в загальній сумі 2481,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Справа в провадженні суду першої інстанції з лютого 2022 року, суду апеляційної інстанції з травня 2023 року, призначалась до розгляду на 20 червня 2024 року, 12 грудня 2024 року, 27 березня 2025 року, 25 вересня 2025 року. Інформація про дату, час та місце розгляду справи доступна на сайті «Судова влада». Учасники справи мали процесуальний час для надання суду обґрунтування власних позицій. Судом апеляційної інстанції вимоги статей 128, 130 ЦПК України щодо судового виклику/повідомлення учасників процесу виконувались, порядок вручення судових повісток дотримувався, учасники справи правом на отримання/неотримання надісланих поштою судових повісток розпоряджалися на власний розсуд; додатково учасники справи повідомлялися документом у додатку «Viber», доставкою електронного документу «Судова повістка…» до електронного кабінету; розміщенням повідомлення про виклик у судове засідання на офіційній веб-сторінці суду. Підстав для подальшого відкладення розгляду справи не встановлено.

Відповідно до положень частин 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Датою ухвалення призначеного у судове засідання на 25 вересня 2025 року рішення судом апеляційної інстанції відповідно до положень частини 5 статті 268 ЦПК України є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02 травня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи ОСОБА_3 про стягнення коштів змінити в частині вимог, що задоволені, та скасувати в частини вимог, у задоволенні яких відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи ОСОБА_3 про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) за договором позики від 14 листопада 2016 року проценти в сумі 985 доларів США 00 центів; три проценти річних від простроченої суми за період з 07 вересня 2021 року по 11 травня 2022 року в сумі 20 доларів США 00 центів.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) за договором позики від 04 червня 2020 року суму позики 700 Євро; три проценти річних від простроченої суми за період з 15 серпня 2021 року по 11 травня 2022 року в сумі 15 Євро 48 центів.

В решті вимог відмовити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02 травня 2023 року в частині стягнення судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір в загальній сумі 2481 грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 27 жовтня 2025 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді О.С.Комлева

Є.С.Сєвєрова