Житомирський апеляційний суд
Справа №285/2147/25 Головуючий у 1-й інст. Сташків Т. Г.
Категорія 55 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Павицької Т.М., Шевчук А.М.,

з участю секретаря

судового засідання Смоляра А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу № 285/2147/25 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дебт Колекшн», про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню та стягнення безпідставно набутих коштів,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Чехонадського Андрія Олексійовича на рішення Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 29 травня 2025 року та на додаткове рішення цього суду від 09 червня 2025 року, ухвалених під головуванням судді Сташків Т.Г. у місті Звягелі,

в с т а н о в и в :

У квітні 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Чехонадський А.О. звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати такими, що не підлягають до виконання наступні виконавчі написи: - № 6964 від 12 березня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В.; - № 62748 від 11 червня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В.

Також він просив стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ «ФК «Онлайн фінанс») на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 21 495,50 грн, інфляційні витрати - 3 177,12 грн та 3% річних - 1 157,23 грн. А із ТОВ «Фінансова компанія «Дебт колекшн» (далі ТОВ «ФК «Дебт колекшн») стягнути на користь позивачки безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 4 920 грн, інфляційні втрати - 1 335,19 грн та 3% річних - 393,46 грн.

Позов мотивувався тим, що приватними нотаріусами вчинено виконавчі написи №6964 від 12.03.2021 та 62748 від 11.06.2021 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та відповідно на користь ТОВ «ФК «Дебт колекшн» заборгованості за споживчими кредитами.

На підставі даних виконавчих написів приватним виконавцем були відкриті виконавчі провадження і стягнуто із позивачки зазначену у них заборгованість по кредитним зобов`язанням у повному розмірі. Але нотаріусам не було надано кредитних договорів, що посвідчені нотаріально. Крім того, вказану заборгованість не можна визнати безспірною, оскільки право вимоги по кредитному договору неодноразово було передано за договорами, а заборгованість обрахована невірно. Тому наявні всі підстави для визнання оспорюваних виконавчих написів такими, що не підлягають до виконання, а відповідно до вимог статті 1212 ЦК України, мають бути повернуті позивачці безпідставно набуті грошові кошти.

Крім того, враховуючи, що вимога про повернення безпідставно набутих грошових коштів є грошовим зобов`язанням, тому просив представник стягнути із відповідачів на користь ОСОБА_1 також інфляційні витрати та 3 % річних за весь час прострочення відповідно до вимог частини 2 статті 625 ЦК України.

Рішенням Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 29 травня 2025 року позов задоволено частково. Визнано вказані вище виконавчі написи такими, що не підлягають до виконання. Стягнуто на користь ОСОБА_1 із Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» грошові кошти у розмірі 21 495,50 грн та із Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дебт Колекшн» - 4 920,00 грн. Також стягнуто із кожного відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 2422,40 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено.

03 червня 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Чехонадський А.О. звернувся до суду із заявою та просив стягнути на користь позивачки 13 000 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Додатковим рішенням Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 09 червня 2025 року доповнено рішення цього суду від 29 травня 2025 року та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дебт колекшн» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 5 000,00 грн у дольовому порядку, тобто по 2 500,00 грн з кожного.

Не погоджуючись із основним та додатковим рішеннями суду першої інстанції, представник позивача адвокат Чехонадський А.О. подав апеляційну скаргу, де просив основне та додаткове рішення змінити. Зокрема, ухвалити рішення про стягнення із ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на користь ОСОБА_1 3 177,12 грн інфляційних витрат та 1 157,23 грн 3% річних, а всього 4 334,35 грн; про стягнення із ТОВ «ФК «Дебт Колекшн» на користь позивачки 1 335,19 грн інфляційних витрат та 393,46 грн 3% річних, а всього 1 728,65 грн.

Також представник просив збільшити розмір стягнутих витрат на професійну правничу допомогу адвоката до 6 500 грн з кожного із відповідачів, що загалом становить 13 000,00 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними та необґрунтованими, ухваленими з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції, викладені у них, не відповідають обставинам справи.

Вказує, що вирішуючи питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог в оскаржуваній частині, місцевий суд ухвалив рішення, що суперечить висновкам Великої Палати Верховного Суду з відповідного правозастосування.

Зокрема, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду в справі № 910/3831/22 від 07 лютого 2024 року, передбачений частиною другою статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення, який у цій справі має місце з моменту безпідставного одержання відповідачем грошових коштів позивача.

Вважає, що відповідачі повинні компенсувати позивачу інфляційні втрати та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України з моменту безпідставного заволодіння грошовими коштами в порядку примусового стягнення за виконавчими написами нотаріуса, які місцевим судом визнані такими, що не підлягають виконанню.

Суд першої інстанції не взяв до уваги сталу судову практику і помилково відмовив у задоволенні позовних вимог щодо стягнення із відповідачів інфляційних втрат та 3 % річних.

У доводах скарги на додаткове рішення суду першої інстанції від 09 червня 2025 року, представник зазначав, що застосовуючи критерій пропорційності, місцевий суд неправильно визначив розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Зокрема, враховуючи ціну позову - 32 487,65 грн, розмір заявлених витрат 13 000 грн, задоволення позову на 81,29%, то із відповідачів на користь позивачки підлягають стягненню зазначені витрати в розмірі 10 567,70 грн, тобто по 5 283,85 грн з кожного відповідача.

Крім того, зазначав, що докази розміру витрат, які позивачка сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи в апеляційному суді, будуть подані суду до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що передбачено положеннями частини 2 статті 372 та частини 2 статті 247 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі мають обов`язок повернути позивачу безпідставно набуті кошти лише з дати набрання вказаним рішенням суду про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню, законної сили.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком місцевого суду, мотивуючи наступним.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено та досліджено матеріалами справи, що 11 червня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В. винесено виконавчий напис № 62748 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Дебт колекшн» 4 920,00 грн (а.с. 17).

Як убачається із копії виконавчого напису №62748 від 11 червня 2021 року, ТОВ «ФК «Дебт колекшн» набуло право вимоги за кредитним договором № /197492 від 01 січня 2020 року, укладеного між ТОВ «Гоуфінгоу» та ОСОБА_1 відповідно до договорів відступлення права вимоги.

Заборгованість розрахована за період з 03.06.2021 до 09.06.2021 у розмірі 3720,00 грн, яка складається із 1500,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 2220,00 грн за відсотками. За вчинення виконавчого напису з боржника стягнуто 1200,00 грн.

Відповідно до копії постанови про закінчення виконавчого провадження № 67839919 від 23 серпня 2022 року на виконання виконавчого напису №62748 від 11 червня 2021 року з боржника ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Дебт колекшн» стягнуто заборгованість у розмірі 4 920,00 грн (а.с. 14).

12 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного територіального округу Київської області Головкіною Я. В. винесено виконавчий напис № 6964 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» 21 495,50 грн (а.с. 23 зв.б.).

Згідно копії виконавчого напису № 6964 від 12 березня 2021 року, що ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» набуло право вимоги за кредитним договором № 129830504 від 20 вересня 2019 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 відповідно до договорів відступлення права вимоги.

Заборгованість розрахована за період з 29 січня 2021 року до 27 лютого 2021 року у розмірі 20 295,50 грн, яка складається із 8 999,85 грн - заборгованості за тілом кредиту, 11 295,65 грн - за відсотками. За вчинення виконавчого напису з боржника стягнуто 1200,00 грн.

Відповідно до копії постанови про закінчення виконавчого провадження № 64998794 від 07 липня 2023 на виконання виконавчого напису № 6964 від 12 березня 2021 року з боржника ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» стягнуто заборгованість у розмірі 21 495,50 грн (а.с. 20 зв.б.).

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

За приписами частин першої, другої статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичного змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі №918/47/18. Від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18.

У постанові Верховного Суду від 08.09.2021 в справі № 201/6498/20 зроблено правовий висновок про те, що факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з боржника) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів до статті 1212 ЦК України.

Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовідносини, які склалися між сторонами з приводу стягнення безпідставно отриманих коштів, за своєю правовою природою є грошовим зобов`язанням, на яке поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України, даного висновку дійшов Верховний Суду у постановах від 28.08.2019 в справі №713/2098/15-ц та від 11.09.2019 у справі № 303/8185/13.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 7 лютого 2024 року у справі № 910/3831/22 виснувала, що передбачений частиною 2 статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення, який у цій справі має місце з моменту безпідставного одержання відповідачем грошових коштів позивача.

У зазначеній вище справі № 910/3831/22 Великою Палатою Верховного Суду було відхилено доводи відповідача, що лише постановою апеляційного господарського суду від 22 березня 2021 року встановлено факт безпідставного набуття ним грошових коштів та, як наслідок, обов`язок їх повернути.

Зобов`язання повернути безпідставно набуте майно виникає у особи безпосередньо з норми статті 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Це зобов`язання не виникає з рішення суду. Судове рішення у цьому випадку є механізмом примусового виконання відповідачем свого обов`язку з повернення безпідставно отриманих коштів, який він не виконує добровільно. В іншому випадку (за позицією відповідача) без судового рішення зобов`язання з повернення безпідставно отриманих коштів не виникало б узагалі, тобто якби позивач не звернувся до суду, то відповідач не мав би обов`язку повернути йому безпідставно отримані кошти. Такий підхід суперечив би засадам добросовісності розумності та справедливості зобов`язання , передбаченим у частині 3 статті 509 ЦК України.

Враховуючи вище вказане, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачі повинні компенсувати позивачу інфляційні втрати та три проценти річних відповідно до статті 625 ЦК України з моменту безпідставного заволодіння грошовими коштами в порядку примусового стягнення за спірними виконавчими написами нотаріусів.

Таким чином, ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» має обов`язок повернути позивачу 21 495, 50 грн безпідставно набутих грошових коштів, 3 177, 12 грн інфляційних втрат, 1 157,23 грн трьох процентів річних, а ТОВ «ФК «Дебт Колекшн» повинно повернути ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 4 920,00 грн, інфляційні втрати - 1 335,19 грн, три проценти річних - 393,46 грн.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для скасування рішення суду в оскаржуваній його частині від 29 травня 2025 року та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Щодо доводів апеляційної скарги на додаткове рішення від 09 червня 2025 року колегія суддів зазначає наступне.

Розмір заявлених витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу адвоката, становить 13 000 грн.

Суд першої інстанції ухвалюючи додаткове рішення, стягнув із відповідачів на користь ОСОБА_2 по 2500 грн витрат на правничу допомогу, з кожного, а всього - 5000 грн.

Апеляційний суд не повністю погоджується із визначеним місцевим судом розміром вказаних витрат, мотивуючи таким.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частин 3, 4 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача надано до суду копію Договору про надання правової допомоги від 21.03.2025, укладеного між адвокатом Чехонадським А.О. та ОСОБА_1 та копію Акту приймання-передачі наданої професійної правничої допомоги від 30.05.2025 (а.с. 74-76).

Згідно копії акту приймання передачі наданої правничої допомоги слідує, що адвокатом надано наступні послуги: - складання та направлення до суду позовної заяви № 285/2147/25, вартістю 11 000,00 грн; - участь в судовому засіданні 29.05.2025, вартістю 2 000,00 грн. Загальна вартість витрат на правничу допомогу становить 13 000,00 грн.

Відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Предмет спору в даній справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних.

З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин даної справи, колегія суддів вважає, що зазначені витрати на правничу допомогу в розмірі 13 000 грн є завищеними, а тому підлягають зменшенню до 8 000,00 грн.

Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача в разі задоволення позову.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 на підставі статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» була звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

У відповідності до вимог частини 6 статті 141 ЦПК України, враховуючи наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі, із відповідачів підлягає стягненню в дохід держави судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції та апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 376, 381 384, 389-391 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Чехонадського Андрія Олексійовича задовольнити частково.

Рішення Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 29 травня 2025 року в частині відмови у стягненні із Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та із Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дебт Колекшн» на користь ОСОБА_1 інфляційних нарахувань та трьох процентів річних скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати у розмірі 3 177,12 грн та 1 157,23 грн трьох відсотків річних.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дебт Колекшн» на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати у розмірі 1 335,19 грн та 393,46 грн трьох відсотків річних.

Рішення Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 29 травня 2025 року в частині стягнення судового збору змінити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» в дохід держави судовий збір в розмірі 2 664,64 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дебт Колекшн» в дохід держави судовий збір в розмірі 2 664,64 грн.

У решті рішення суду від 29 травня 2025 року залишити без змін.

Додаткове рішенняЗвягельського міськрайонного суду Житомирської області від 09 червня 2025 року змінити.

Розмір стягнутих із Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та із Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дебт Колекшн» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу збільшити із 5 000,00 грн до 8000,00 грн, з кожного відповідача - по 4 000,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді