Справа № 344/8365/21
Провадження № 2/344/143/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.,

з участю секретаря Бурянна Н.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ТзОВ «Реалайнс Фінанс» (правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна») до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИВ:

в позові вказано: «… 16 травня 2007 року між ОСОБА_2 та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «ОТП Банк»), був укладений Кредитний договір № CNL-800/056/2007, згідно з яким ОСОБА_2 отримала у Банку кредит в розмірі 35 525,00 доларів США. В якості забезпечення виконання зобов`язань по Кредитному договору між Банком та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки - майнова порука № РCNL -800/056/2008 від 15.05.2007 року посвідчений у цей день приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Пітеляк С.В. та зареєстрований в реєстрі за номером 1168. 26 листопада 2010 між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю №б/н. та договір відступлення права вимоги №б/н. Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за № CNL-800/056/2007 від 16.05.2007 року та Договором іпотеки № PCNL-800/056/2007 від 15.05.2007 року. У відповідності до Договору іпотеки, Іпотекодавцем було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач виконав свої зобов`язання та надав Позичальнику кредитні кошти на загальну суму та на умовах визначених Кредитним договором. Згідно п. 1.5.1. Кредитного договору погашення відповідної частини Кредиту здійснюється Позичальником щомісяця у розмірі та у строки, визначені у Графіку повернення Кредиту та сплати процентів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок.

Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 01.12.2014 року задоволено вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заборгованість ОСОБА_2 за Кредитним договором перед Позивачем згідно рішення суду від 01.12.2014 року становить 950 421,22 гривень. На виконання цього рішення приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О.В., було відкрите виконавче провадження. В межах виконання провадження за рішенням суду від 01.12.2014 року, повне або часткове стягнення не проводилось.

07.02.2018 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» надіслало ОСОБА_1 досудову вимогу вих. №19 про погашення заборгованості за кредитним договором від 16.05.2007 року. Дана вимога Позичальником не виконана.

Тому позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки згідно Договору іпотеки квартиру АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 , шляхом надання права ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (адреса: 03150, м. Київ, вул. Фізкультури, буд. 28Д, ідентифікаційний код: 36789421) на продаж від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу предмету іпотеки в порядку Закону України «Про іпотеку» з правом отриманням витягу з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та отриманням дублікатів правовстановлюючих та інших документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ТОВ «ОТП Факторинг Україна» всіх передбачених нормативно-правовими актами дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, з метою погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за Кредитним договором CNL-800/056/2007 від 16.05.2007 року у розмірі 950 421,22 (Дев`ятсот п`ятдесят тисяч чотириста двадцять одна гривня та 22 коп.) гривень. Початкову ціну предмета іпотеки встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності /незалежним експертом/ на стадії оцінки майна під час його реалізації, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Представник відповідача подав суду відзив на позов, відповідно до якого: «… відповідач ОСОБА_1 заявлений позов не визнає. Предметом позову є вимога щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання позивачу права продажу предмету іпотеки будь-якій третій особі на підставі ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Разом із цим, згідно з умовами договору іпотеки від 05 травня 2007 року, сторони досягли згоди про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі цього договору (пункт 6.4 договору іпотеки). Підпунктом 6.4.1 пункту 6.4 договору іпотеки передбачено, що іпотекодержателю належить право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому чинним законодавством України. Згідно із застереженням, яке міститься у договорі іпотеки, сторони встановили, що положення пункту 6.4 з підпунктами цього договору, разом із іншими положеннями цього договору, являють собою повний укладений договір між сторонами про задоволення вимог іпотекодержателя в якому сторони визначили можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки. У висновках, викладених у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 310/1 1024/15-ц провадження № 14-112цс19), Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки у будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту. Аналогічна правова позиція у справі за участю позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» і була висловлена КЦС ВС у справі №646/4428/16-ц (постанова від 22.01.2020 року), а також в справі №638/13088/15-ц (постанова від 27.11.2019 року). 16 травня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та відповідачем ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 35 525 доларів США зі сплатою плаваючої процентної ставки, що складається з фіксованого відсотка в розмірі 13,99 % річних та FIDR, на строк до 16 травня 2017 року. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за Кредитним договором 25.03.2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 1 про стягнення заборгованості (справа №300/342/14-ц), у якому було реалізовано право вимоги. Крім того, 07 лютого 2018 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» направило відповідачу ОСОБА_1 досудову вимогу №19 за змістом якої на підставі пункту 1.9 Кредитного договору вимагало протягом 30 календарних днів з дати отримання вимоги достроково виконати боргові зобов`язання за Кредитним договором в повному обсязі шляхом сплати на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості у повному обсязі. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-франківської області від 23.01.2020 залишеною без змін Постановою Івано-Франківського апеляційного суд від 24.09.2020 року позовну у справі №344/14522/18 позовну заяву ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було залишено без розгляду. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Пред`явивши зазначені вимоги, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов Кредитного договору змінив строк виконання основного зобов`язання. Право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло у кредитора у зв`язку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі. При цьому таке право згідно з умовами укладеного договору виникло через тридцять календарних днів з дня одержання позичальником відповідної вимоги та за умови її невиконання. За наведених обставин слід зазначити, що позивач міг пред`явити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дня невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання (тридцять перший день після отримання вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі). Таким чином, пред`явивши 12 вересня 2013 року боржнику і поручителю досудові вимоги про дострокове повернення всього боргу за Кредитним договором та пославшись на пункт І 9 Кредитного договору, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» вимагало достроково, протягом тридцяти календарних днів з моменту отримання вимоги, виконати всі боргові зобов`язання в повному обсязі, чим змінило строк виконання основного зобов`язання. Позивач міг пред`явити позов до іпотекодавця, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання протягом трьох років, проте з даним позовом до суду звернувся лише в 24 вересня 2020 року, тобто зі спливом позовної давності. Аналогічна правова позиція КЦС ВС у справі за участі ТОВ «ОТП Факторинг Україна» викладена у справах №757/21623/15-ц (постанова від 19.02.2020 року) та №756/2298/18 постанова від 19.05.2021 року). При цьому, вбачаються підстави для відступлення від правового висновку КЦС ВС викладеного у справі №727/7775/18 (постанова від 11.03.2021 року) про те. що строк позовної даності не поширюється на вимогу щодо звернення стягнення на предмет іпотеки оскільки у законодавстві відсутня така підстава для припинення іпотеки, як сплив позовної давності за основним зобов`язанням. При зверненні до суду у червні 2020 року, тобто більш ніж через три роки після зміни строку виконання основного зобов`язання, з позовом в цій справі шляхом пред`явлення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, «ОТП Факторинг України» пропустило позовну давність…».

Таким чином сторонами визнано фактичні обставини укладання договорів.

Отже відповідач просив суд відмовити в позові з підстави пропуску позивачем строку позовної давності.

Заяву відповідача про сплив позовної давності позивач не спростував.

Заяву про поновлення строку звернення до суду позивач суду не подав.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Отже не підлягають доказуванню обставини, які визнаються сторонами.

В ч. 4 ст. ст. 263 ЦПК України вказано, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Підставами звернення стягнення на предмет іпотеки є: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя(частина третя статті 33 Закону).

З огляду на вказане Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 Закону) є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 41-47 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону).

Право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки передбачено у ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Статтею 38 ЗУ "Про іпотеку" встановлено, якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких повідомлень надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог.

Якщо особи, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, не висловили наміру його придбати, іпотекодержатель вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд.

Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. При нотаріальному посвідченні такого договору купівлі-продажу правовстановлюючий документ на предмет іпотеки не подається.

Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Іпотекодавець і боржник, якщо він є відмінним від іпотекодавця, мають право виконати основне зобов`язання протягом тридцятиденного строку, вказаного в частині першій цієї статті, згідно з умовами та з наслідками, встановленими статтею 42 цього Закону.

Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для державної реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки.

У свою чергу, Велика Палата Верховного Суду (у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19) звернула увагу на те, що процедура продажу предмета іпотеки, передбачена ст. 38 Закону України «Про іпотеку», може бути застосована як спосіб задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки і в судовому, і в позасудовому порядку.

Проте звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя продати предмет іпотеки в порядку, визначеному ст. 38 Закону України «Про іпотеку», можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками.

Якщо ж такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя було передбачено, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя продати предмет іпотеки в порядку, визначеному ст. 38 України «Про іпотеку», є неналежним способом захисту.

Підпунктом 6.4.1 пункту 6.4 договору іпотеки передбачено, що іпотекодержателю -належить право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому чинним законодавством України.

Отже продаж предмету іпотеки самостійно продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу договором іпотеки передбачено.

В постанові ВП ВС у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19), вказано, що визначений спосіб захисту в цих фактичних обставинах визнано неефективним.

Однак Велика Палата Верховного Суду пояснила, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально.

Таким чином використання неефективного способу захисту не визначено правовою підставою для відмови в позові. Позивачу не заборонено законом використати відповідний спосіб захисту.

В ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В ч. 2 ст. 13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В ч. 5 ст. 81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

В ч. 7 ст. 81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов`язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов`язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору.

За змістом ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже саме на відповідну сторону покладено негативні наслідки, пов`язані із невчиненням нею процесуальних дій.

Положенням Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону.

В постанові КЦС ВС від 13.07.2022 р. 61-21298св21, 202/939/18 вказано, що Закон України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким розділ VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» доповнено пунктом 5-2, за змістом якого у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статей 41, 47 цього Закону(у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах), то існують підстави для зупинення виконання рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісного позову про звернення стягнення на предмет іпотеки на період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Після спливу вказаного строку правила статей 41, 47 Закону України «Про іпотеку» відновлять свою дію без постановлення окремого рішення суду або прийняття окремого закону.

Отже відповідачем не доведено правових підстав для відмови в позові в цій частині.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

В ч. 5 ст. 268 ЦПК України вказано, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

УХВАЛИВ:

позов задовольнити;

звернути стягнення на предмет іпотеки згідно Договору іпотеки (майнова порука) № РСNL-800/056/2008 від 15.05.2007 року, а саме, квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , шляхом надання права ТзОВ «Реалайнс Фінанс» на продаж від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу предмету іпотеки в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку» з правом отриманням витягу з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та отриманням дублікатів правовстановлюючих та інших документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ТзОВ «Реалайнс Фінанс» всіх передбачених нормативно-правовими актами дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, з метою погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ТзОВ «Реалайнс Фінанс» за Кредитним договором CNL-800/056/2007 від 16.05.2007 року у розмірі 950 421,22 (Дев`ятсот п`ятдесят тисяч чотириста двадцять одна гривня та 22 коп.) гривень. Початкову ціну предмета іпотеки встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності /незалежним експертом/ на стадії оцінки майна під час його реалізації, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду, з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Бородовський С.О.