Справа № 347/865/25
Провадження № 22-ц/4808/1344/25
Головуючий у 1 інстанції КРИЛЮК М. І.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Девляшевського В.А., Мальцевої Є.Є.,

за участю секретаря Кузнєцова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Греська Василя Васильовича на рішення Косівського районного суду від 15 липня 2025 року, ухвалене в складі судді Крилюк М.І. в м. Косові, у справі за позовом ОСОБА_1 до Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області про стягнення заборгованості за договором позики за рахунок відумерлої спадщини,

в с т а н о в и в:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області про стягнення заборгованості за договором позики за рахунок відумерлої спадщини.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 07 січня 2016 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір позики, за умовами якого остання отримала від неї позику в сумі 10000 доларів США, яку зобов`язувалася повернути до січня 2017 року.

03.03.2017 року ОСОБА_2 надала розписку, в якій повідомила, що віддала ОСОБА_1 за січень-лютий 2017 року 500 доларів США процентів, винна 100 доларів США до цієї суми, а також мала віддати до червня 2017 року 10000 доларів США +1180 доларів США. Вказувала, що цими борговими розписками підтверджено укладення між нею та ОСОБА_2 договору позики, за умовами якого вона надала в борг останній кошти в сумі 10000 доларів США та 1180 доларів США.

Загальна сума боргу складає 11180 доларів США, яку боржник у погоджений сторонами строк не повернула.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. До складу спадщини після її смерті входить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , оціночна вартість якого на ІНФОРМАЦІЯ_2 становить 2682600 грн. (в еквіваленті - 64188,24 доларів США).

Також, померлій ОСОБА_2 належала на праві приватної власності земельна ділянка площею 905 кв.м., надана їй для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що знаходиться за тією ж адресою, оціночна вартість якої на ІНФОРМАЦІЯ_2 становить 308000,00 грн. (в еквіваленті - 7369,70 доларів США).

Дочка померлої ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, однак згодом відкликала свою заяву. Матеріали спадкової справи не містять відомостей про прийняття спадщини.

Рішенням Косівського районного суду від 26.07.2021, яке набрало законної сили 26.08.2021, у справі №347/141/21 було визнано відумерлою спадщину, яка залишилася після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , та складається із житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та передано вказаний житловий будинок і земельну ділянку у власність Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області.

20.02.2025 ОСОБА_1 звернулася до Кутської селищної ради із заявою про погашення заборгованості за рахунок відумерлої спадщини, в якій просила задовольнити її вимоги як кредитора померлої особи ОСОБА_2 за договором позики в розмірі 11803,02 доларів США (або еквівалентну суму в гривнях) за рахунок її відумерлої спадщини шляхом здійснення одноразового платежу на вищевказану суму коштів. Листом Кутської селищної ради від 24.03.2025 №531/07-22/25 їй відмовлено у зв`язку з тим, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про реєстрацію речових прав на нерухоме майно за відповідачем.

Просила суд прийняти рішення, яким стягнути із Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області на її користь заборгованість за договором позики від 17 січня 2016 року, укладеним у формі розписки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 11803,02 доларів США, із яких 11180,00 доларів США - основна сума боргу, 623,02 долари США - 3% річних, за рахунок відумерлої спадщини.

Рішенням Косівського районного суду від 15 липня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

На вказане рішення суду представник ОСОБА_1 адвокат Гресько В.В. подав апеляційну скаргу. Вважає таке рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що твердження суду першої інстанції про те, що Кутська селищна рада не є боржником у спірних правовідносинах, є необґрунтованим та безпідставним, оскільки у цих правовідносинах територіальна громада селища Кути є правонаступником всіх прав та обов`язків померлої ОСОБА_2 як екстраординарний спадкоємець, до якого перейшло все її майно як відумерла спадщина. Відтак, територіальна громада набула статусу боржника у зобов`язанні за договором позики, що був укладений між позивачкою та ОСОБА_2 .

Тому висновок суду першої інстанції про неможливість задоволення територіальною громадою вимог позивачки згідно статті 1282 ЦК України у спірних правовідносинах є таким, що суперечить нормам матеріального права та існуючим висновкам Верховного Суду щодо застосування норм права в подібних правовідносинах (постанови від 31.05.2023 у справі №335/12292/19, від 25.04.2018 у справі №645/3265/13-ц та від 11.09.2024 у справі №508/713/19, ухвала від 31.03.2025 у справі №539/362/23).

Стверджує, що позивачка має право вимагати від відповідача як екстраординарного спадкоємця виконання ним зобов`язання по поверненню суми боргу за договором позики, що був укладений із ОСОБА_2 . Більше того, розмір боргу перед позивачкою становить 11803,02 доларів США, в той час як загальна вартість спадкової маси померлої ОСОБА_2 визначена на рівні 71557,95 доларів США. Отже, раціональним способом захисту прав позивачки є стягнення із відповідача суми боргу за договором позики, що був укладений із ОСОБА_2 в сумі 11803,02 доларів США. Вважає, що такий спосіб захисту відповідає сталій та актуальній практиці Верховного Суду (постанови від 09.10.2024 у справі №335/4520/21, від 25.09.2024 у справі №711/5299/21, від 23.10.2024 у справі №638/5035/22). Проте, суд першої інстанції зазначеного не врахував.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції стверджував, що постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 21.01.2020 позивачці було вже відмовлено у задоволенні позову про стягнення боргу за договором позики, оскільки вона не зверталася до суду із заявою про визнання спадщини ОСОБА_2 відумерлою. Також суд встановив, що постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 05.05.2022 відмовлено у задоволенні позову у зв`язку з тим, що позивачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту боргового зобов`язання ОСОБА_2 . Проте, зазначає, що вказані висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи. Звертаючись до суду із позовом в цій справі позивачка самостійно зазначила, що рішенням Косівського районного суду від 12.06.2020 у справі №347/1259/18 за позовом ОСОБА_1 до Кутської селищної ради про стягнення боргу за договором позики її позов було задоволено повністю та звернено стягнення боргу в сумі 11180 доларів США в межах вказаного боргового зобов`язання на належне ОСОБА_2 на праві власності майно - житловий будинок. Проте це рішення постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 21.02.2022 було скасовано. У вказаній справі позивачка просила суд звернути стягнення боргу померлої на належне останній на праві власності нерухоме майно, яке перебуває під обтяженням іпотеки, тобто, просила суд передати їй в натурі нерухоме майно в рахунок погашення боргу. В той час, як у цій справі позивачка просить суд стягнути із відповідача заборгованість за договором позики, тобто просить суд спонукати відповідача як правонаступника виконати боргове зобов`язання в натурі шляхом сплати грошей. Крім того, на дату звернення до суду із позовом у цій справі спадщина, яка залишилася після смерті ОСОБА_2 , визнана судом відумерлою. Тобто, обставини вищевказаної справи відмінні від обставин цієї справи.

Також зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що у цій справі відмінні позовні вимоги (обраний спосіб захисту порушеного права), фактичні та правові підстави позову, ніж у справі №347/375/21 за позовом ОСОБА_1 до Кутської селищної ОТГ, треті особи - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про визнання спадщини відумерлою та визнання права власності, у якій рішенням Косівського районного суду від 19.10.2021 позов було задоволено частково та визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок. Постановою суду апеляційної інстанції, залишеною без змін Верховним судом, вказане рішення скасовано та відмовлено у задоволенні позову з тих підстав, що іпотектодержатель АТ «Укрсиббанк» не брав участі у справі, а суд першої інстанції не перевірив правовий статус спірного майна як предмета іпотеки та ухвалив рішення, яке стосується зміни власника іпотечного майна. Однак, у цій справі спір стосується виконання територіальною громадою як правонаступником ОСОБА_2 боргового зобов`язання із повернення коштів у межах вартості майна, набутого територіальною громадою у власність.

Стверджує, що суд першої інстанції залишив поза увагою, що факт наявності невиконаного боргового зобов`язання ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 було встановлено у постанові Івано-Франківського апеляційного суду від 21.02.2022 у справі №347/1259/18 та у постанові Івано-Франківського апеляційного суду від 05.05.2022 у справі №347/375/21. Факт наявності договірних відносин позики між позивачкою та померлою ОСОБА_2 був підтверджений як письмовими розписками про отримання грошей, так і судовим рішенням, що набрало законної сили. Тому висновок суду першої інстанції про відсутність доказів на підтвердження факту боргового зобов`язання у цій справі є безпідставним та спростовується наявними у справі доказами.

На думку скаржника, у вищевказаних справах №347/375/21 та №347/375/21 позивачці було відмовлено в задоволенні позову з інших підстав, ніж ті, з якими вона звернулася до суду у цій справі. Окрім того, у зазначених справах вона просила суд стягнути на її користь нерухоме майно, чого в цій справі не просить. На момент звернення до суду із позовом у цій справі майно померлої ОСОБА_2 визнано рішенням суду, яке набрало законної сили, як відумерла спадщина, а докази його вартості - надано суду. Разом з тим, позивачка у цій справі не ставить перед судом вимоги, яка б порушувала права чи інтереси іпотекодержателя майна померлої, оскільки просить суд стягнути із відповідача як правонаступника померлої грошові кошти на виконання боргового зобов`язання, а не звернути стягнення на майно.

Щодо твердження суду про першочергове право на задоволення вимоги іпотекодержателя, зазначає, що нерухомість померлої ОСОБА_2 , що увійшла до складу відумерлої спадщини, обтяжена іпотекою перед АТ «Укрсиббанк». Однак, ця обставина не може бути підставою для відмови позивачці у задоволенні позовних вимог, оскільки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникло зобов`язання із договору позики, в якому остання була зобов`язана повернути кошти, які не повернула. При цьому, позивачка не ставить перед судом вимоги про стягнення на її користь самого майна (переходу у її власність майна), яке обтяжене іпотекою, а просить правонаступника боржника виконати свій обов`язок в натурі шляхом виконання боргового зобов`язання. Тому пріоритетність погашення боргу за рахунок відумерлої спадщини може визначатися самим боржником з врахуванням норм законодавства, а не судом за умови наявності спору про право на належне виконання договору позики.

Вказує, що іпотекодержатель нерухомого майна, що належало померлій ОСОБА_2 - AT «Укрсиббанк» намагався в судовому порядку звернути стягнення на предмет іпотеки, однак рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 22.11.2023 у справі №909/985/21, залишеним без змін судами вищих інстанцій, у задоволенні його позову до територіальної громади Кутської селищної ради за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором за рахунок відумерлої спадщини відмовлено з підстав пропуску строку позовної давності. Отже, банк втратив своє право примусового стягнення боргу за рахунок іпотечного майна, яке набуло статусу відумерлої спадщини.

Також стверджує, що суд першої інстанції не звернув увагу, що загальна вартість спадкового майна, набутого у власність територіальною громадою як відумерла спадщина після смерті ОСОБА_2 , на 13.02.2025 становить 2990600 грн., що еквівалентно на дату оцінки 71557,98 доларам США, в той час як сума боргу померлої ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 становить 11803,02 доларів США, а розмір боргу перед АТ «Укрсиббанк» - 30609,69 доларів США. Отже вартість майна, набутого відповідачем у власність, є достатньою для того, щоб задовольнити наявні вимоги всіх боржників ОСОБА_2 .

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Кутська селищна рада подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Вказує, що 20.02.2025 позивачка звернулася до Кутської селищної ради із заявою про погашення заборгованості за рахунок відумерлої спадщини, в якій просила селищну раду задовольнити її вимоги як кредитора померлої особи ОСОБА_2 за договором позики в розмірі 11803,02 доларів США (або еквівалентну суму в гривнях) за рахунок її відумерлої спадщини шляхом здійснення одноразового платежу на вищевказану суму коштів. Селищною радою (лист 24.03.2025 №53/07- 22/25) було відмовлено у задоволенні таких вимог з огляду на те, що відсутній факт, який би встановлював, що ОСОБА_1 є кредитором померлої за правочином позики, як і немає встановленого факту дійсності правочину договору позики від 17.01.2016. Адже рішення судів загальної юрисдикції, якими встановлюється відповідний факт, у справах №347/1259/18 від 12.06.2020, №347/375/21 від 19.10.2021, скасовані. Також повідомлено заявницю, що селищною радою не вживались заходи з оформлення спадщини з огляду на наявність тривалих судових спорів впродовж 2021-2024 років щодо відповідного нерухомого майна. Відповідно, Косівським районним судом правомірно встановлено, що «на час розгляду вказаної справи по суті позивачкою не надано жодних доказів у підтвердження факту боргового зобов`язання ОСОБА_6 ». Твердження ж апелянта про преюдиційні факти, що встановлювались у постанові Івано-Франківського апеляційного суду від 21.02.2022 по справі №247/1259/18, не заслуговують на увагу, так як суд апеляційної інстанції надавав оцінку рішенню Косівського районного суду від 12.06.2020 і, відповідно, зазначав про обставини, які досліджувались. Натомість, цим рішенням апеляційної інстанції скасоване рішення суду першої інстанції, яким ОСОБА_1 встановлено факт дійсності правочину позики від 17.01.2016 та визнано кредитором померлої ОСОБА_7 .

Вважає, що апелянт спотворює надані судом першої інстанції висновки, зазначаючи, що суд виходив з того, що Кутська селищна рада «фактично не являється ані спадкоємцем майна, ані боржником за договором позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ». Суд першої інстанції, надаючи таку оцінку, вказав, що селищна рада фактично не являється спадкоємцем «в розумінні положень Цивільного Кодексу України» (аналізуючи правові моменти особливостей правонаступництва територіальних громад). Так, орган місцевого самоврядування не є боржником за зобов`язаннями (договір позики не укладався із селищною радою), як і не є спадкоємцем майна в розумінні положень Цивільного Кодексу України, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у справі №461/12525/15-ц у постанові від 14.12.2022. Орган місцевого самоврядування не залучається до спадкування як спадкоємець, а набуває права власності на спадщину як територіальна громада. Про це, зокрема, йдеться у постанові Об`єднаної палати КЦС ВС від 24 травня 2021 року у справі №671/22/19. Таким чином, існує специфіка відповідальності органу місцевого самоврядування за зобов`язаннями спадкодавців, яка передбачає особливий порядок (ч. 4 ст. 1277 ЦКУ).

Стверджує, що позовні вимоги не можуть бути задоволені з огляду на положення ч. 2 ст. 1282 ЦК України, відповідно до якої вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. В ухвалі Верховного Суду від 19.01.2022 у справі №523/2357/20 надана оцінка способу захисту прав кредиторів, зокрема, вказано, що задоволення вимоги кредитора до спадкоємців боржника шляхом одноразового платежу, тобто шляхом сплати грошових коштів, можливе лише в позасудовому порядку; судовий спосіб захисту порушеного права кредитора, у разі відмови спадкоємців від одноразового платежу, полягає у пред`явленні до спадкоємців позову про звернення стягнення на спадкове майно.

Вказує, що суд першої інстанції, посилаючись на ч. 2 ст. 1282, ст. 1231, ч. 4 ст. 1277 ЦК України, здійснив ґрунтовні висновки, що несплата за договором позики не є майновою шкодою, а отже заборгованість за цим договором не підпадає під положення статті 1231 ЦК України. Жодного іншого обов`язку зі сплати неустойки (штрафу, пені) за життя ОСОБА_2 не присуджувалось судом.

Також вказує, що надані позивачем докази щодо вартості майна - об`єкта відумерлої спадщини (довідки про надання інформаційно-консультаційних послуг, видані СОД ТОВ «Всеукраїнський експертно-правовий союз» 13.02.2025), згідно яких вартість майна відумерлої спадщини повністю покриває зобов`язання померлої боржниці ОСОБА_2 та становить 2990600 грн., що еквівалентно 71557,95 доларів США, є недопустимими, однобічними, упередженими та, в цілому, викликають сумнів в об`єктивності, адже, самою стороною позивача стверджувалось, що відповідна оцінка нерухомого майна проведена візуально, без доступу до об`єкта.

Просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта адвокат Гресько В.В. (в залі суду) доводи та вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник відповідача Голобуцька К.В. в судовому засіданні в режимі відеоконференції (поза межами приміщення суду) заперечила щодо задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, зважаючи на таке.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 17.01.2016 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, оформлений відповідною борговою розпискою. За умовами вказаного договору ОСОБА_2 отримала в борг від ОСОБА_1 10000 доларів США, які зобов`язалася повернути до січня 2017 року (а.с. 20).

Згідно розписки від 03.03.2017 року ОСОБА_2 віддала за січень-лютий 2017 року 500 доларів США процентів. Зазначила, що ще винна 100 доларів США до цієї суми. Повинна віддати до червня 2017 року 10000 доларів США + 1180 доларів США (а.с. 20 (зворот)).

Фактично борговими розписками, долученими до матеріалів справи, підтверджено що загальна сума боргу складає 11180 доларів США, яку боржник у погоджений сторонами строк не повернула.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 10.05.2019 (а.с. 23).

До спадкового майна після смерті ОСОБА_2 відноситься належний останній на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_2 , виданого виконавчим комітетом Кутської селищної ради 20.02.1995, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 24).

Згідно копії Довідки про надання інформаційно-консультативних послуг СОД ТОВ Всеукраїнський експертно-правовий союз» від 13.02.2025 оціночна вартість вказаного домоволодіння загальною площею 174,9 кв.м., житловою площею 80,9 кв.м. становить 2682600 грн. (в еквіваленті на дату складення довідки - 64188,24 доларів США) (а.с. 25-27).

Також до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 0,0905 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що знаходиться за цією ж адресою, що належала останній на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІФ-08.02.2/000321, виданого Кутською селищною радою 07.08.1997 згідно рішення цієї ж ради від 29.12.1993 (а.с. 28-29).

Згідно копії Довідки про надання інформаційно-консультативних послуг СОД ТОВ Всеукраїнський експертно-правовий союз» від 13.02.2025 оціночна вартість вказаної земельної ділянки становить 308000,00 грн. (в еквіваленті на дату складення довідки - 7369,70 доларів США) (а.с. 30-32).

За змістом копії відповіді приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Маркуц У.М. від 19.04.2021 цим нотаріусом 17.05.2019 була заведена спадкова справа №29/2019 після смерті ОСОБА_2 за заявою ОСОБА_3 . Однак, на підставі ст. 1273 ЦК України протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України спадкоємцем за законом було подано заяву про відмову від прийняття спадщини (а.с. 91-103).

Відповідно, свідоцтва про право на спадщину за законом та/або за заповітом не видавались.

Як вбачається з обґрунтувань, викладених в постанові Івано-Франківського апеляційного суду від 21.02.2022 (а.с. 46-57), ОСОБА_2 відповідно до укладених з АКБ «УкрСиббанк» Кредитного договору №0 від 27.11.2006, Договору про надання споживчого кредиту з Правилами №0 від 19.09.2008, Договору про надання споживчого кредиту з Правилами №0 від 19.09.2008 отримала кредитні кошти та зобов`язалася їх повернути, сплатити проценти на умовах, вказаних у договорах. В забезпечення кредитних зобов`язань за вказаними договорами ОСОБА_2 уклала з АКБ «УкрСиббанк» Договір іпотеки від 28.11.2006 та Іпотечний договір від 19.09.2008, передала в іпотеку банку житловий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 . Одночасно з укладенням договорів іпотеки були зареєстровані заборона відчуження та обтяження іпотекою (а.с. 87).

У зв`язку з невиконанням боржником кредитних договорів рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26.10.2015 по справі №347/267/2015-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_8 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за Кредитним договором №0 від 27.11.2006 року у розмірі 20924,17 доларів США, заборгованість по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредитом №0 від 27.11.2006 року у розмірі 5983 грн. 74 коп., заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 19.09.2008 року у розмірі 7438,87 доларів США, заборгованість по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредитом №0 від 19.09.2008 року у розмірі 1849 грн. 00 коп., а також судові витрати в сумі 3654 грн. (т. 1, а.с. 181-186).

Рішенням Косівського районного суду від 18.05.2016 року по справі 347/1360/15 стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та поручителя ОСОБА_9 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 19.09.2008 року у розмірі 2246,65 доларів США та пеню у розмірі 2061,75 грн., суму сплаченого судового збору у розмірі 252,12 грн. із кожного.

Після смерті ОСОБА_2 вказані судові рішення залишаються невиконаними, заборгованість за кредитними договорами не сплачена.

21.01.2021 АТ «УкрСиббанк» звернулося в суд про визнання спадщини після смерті ОСОБА_6 відумерлою. Рішенням Косівського районного суду від 26.07.2021 по справі №347/141/21 заяву АТ «УкрСиббанк» як кредитора про визнання спадщини відумерлою задоволено (а.с. 33-35).

В подальшому АТ «УкрСиббанк» було подано позов до Господарського суду Івано-Франківської області з вимогами до Кутської селищної ради про звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 .

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 22.11.2023 (а.с. 67-73), залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 05.06.2024 (а.с. 74-77) та постановою Верховного Суду від 11.09.2024 (а.с. 78-84) у задоволенні позову АТ «Укрсиббанк» до територіальної громади Кутської селищної ради, третя особа на стороні позивача ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором за рахунок відумерлої спадщини відмовлено у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

ОСОБА_1 20.02.2025 також зверталась із заявою до Кутської селищної ради про погашення заборгованості за рахунок відумерлої спадщини (а.с. 37-39).

Згідно відповіді Кутської селищної ради №531/07-22/25 від 24.03.2025 у задоволенні вищевказаної заяви ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 40-42).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції керувався тим, що Кутська селищна рада Косівського району Івано-Франківської області фактично не являється ні спадкоємцем майна в розумінні положень Цивільного кодексу України, ні боржником за договором позики, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Вказане нерухоме майно визнано відумерлою спадщиною та передано у власність Кутської селищної ради за рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 26.07.2021 у справі №347/141/21, яке набрало законної сили 26.08.2021. Згідно ч. 4 ст. 1277 ЦК України територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна, зобов`язана задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені відповідно до ст. 1231 цього Кодексу. Однак, статтею 1231 ЦК України не визначено обов`язок спадкоємця виконувати договірні зобов`язання, боржником за якими був спадкодавець, а частина 4 статті 1277 ЦК України не відсилає до інших статей, які передбачають обов`язок спадкоємців задовольнити інші вимоги кредитора, зокрема до статті 1282 ЦК України. Відтак, несплата за договором позики не є майновою шкодою, а отже заборгованість за цим договором не підпадає під положення статті 1231 ЦК України. Жодного іншого обов`язку зі сплати неустойки (штрафу, пені) судом за життя ОСОБА_2 не присуджувалось судом.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками, з огляду на наступне.

За положенням статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року в справі №628/1475/19 (провадження №61-7554св21) зазначено, що «правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні».

У постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №753/8671/21 (провадження №61-550св22) зазначено, що «кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові».

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина 1 статті 1268 ЦК України).

За змістом частини 1 статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна (частина 3 статті 1277 ЦК України).

Частиною 1 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» також встановлено, що спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі №461/12525/15-ц, інтерес територіальної громади в отриманні спадкового майна у власність громади в разі відсутності спадкоємців є наслідком неотримання спадщини будь-ким зі спадкоємців або наслідком їх відсутності взагалі. За таких обставин, слід дійти висновку, що такі правовідносини є подібними до спадкових, хоч до них у цілому не відносяться. На користь цього висновку свідчить також розміщення норм права про можливість визнання спадщини відумерлою саме у книзі шостій ЦК України «Спадкове право».

Відповідно до ч. 4 ст. 1277 ЦК України територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна, зобов`язана задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені відповідно до статті 1231 цього Кодексу. Якщо власниками відумерлого майна стали декілька територіальних громад, вимоги кредиторів спадкодавця задовольняються територіальними громадами пропорційно до вартості відумерлого майна, набутого у власність кожною з них.

Згідно зі ст. 1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. До спадкоємця переходить обов`язок відшкодування моральної шкоди, завданої спадкодавцем, яке було присуджено судом зі спадкодавця за його життя. До спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові із спадкодавця за життя спадкодавця. Майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину. За позовом спадкоємця суд може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), розмір відшкодування майнової шкоди (збитків) та моральної шкоди, якщо вони є непомірно великими порівняно з вартістю рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ним у спадщину.

Отже, територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна, зобов`язана задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені відповідно до ст. 1231 цього Кодексу.

Однак, ця стаття встановлює, що до спадкоємців переходить лише обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем; моральну шкоду, завдану спадкодавцем, яку було присуджено судом зі спадкодавця за його життя; та обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові із спадкодавця за його життя.

Згідно статті 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Водночас стаття 1231 ЦК України не визначає обов`язок спадкоємця виконувати договірні зобов`язання, боржником за якими був спадкодавець, а частина 4 статті 1277 ЦК України не відсилає до інших статей, які передбачають обов`язок спадкоємців задовольнити інші вимоги кредитора, зокрема до статті 1282 ЦК України.

Несплата кредиту не є майновою шкодою. Отже заборгованість за кредитним договором не підпадає під положення статті 1231 ЦК України.

Відповідна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29 вересня 2022 року у справі №916/2583/21, від 05 червня 2024 року у cправі №922/2728/23, від 19 листопада 2024 року у cправі №920/199/23.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позовних вимог є саме заборгованість за договором позики, а не матеріальна чи моральна шкода або неустойка, присуджені до сплати за життя спадкодавця.

Статтею 1277 ЦК України, яка є правовою підставою для звернення позивача із даним позовом до суду, передбачено обов`язок територіальної громади, яка стала власником відумерлого майна, задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені лише відповідно до статті 1231 цього Кодексу, а не будь-які інші.

У свою чергу ст. 1231 ЦК України не передбачає обов`язку спадкоємця, який отримав спадщину, відшкодувати заборгованість, яка виникла із договірних зобов`язань спадкодавця.

Отже, у Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області, яка стала власником відумерлого майна, відсутні обов`язки щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

Тому висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог є вірним.

Схожі висновки містяться в постанові Верховного Суду від 05.06.2024 у справі №922/2728/23.

Натомість, посилання апелянта на те, що висновок суду першої інстанції про неможливість задоволення територіальною громадою вимог позивачки згідно статті 1282 ЦК України у спірних правовідносинах суперечить практиці Верховного Суду в постановах від 31.05.2023 у справі №335/12292/19, від 25.04.2018 у справі №645/3265/13-ц та від 11.09.2024 у справі №508/713/19, ухвалі від 31.03.2025 у справі №539/362/23, є безпідставним, оскільки правовідносини в таких не стосувалися стягнення боргу за договором позики за рахунок відумерлої спадщини, а тому не є ревелантними до цієї справи.

Також такі правовідносини не розглядалися і в постановах Верховного Суду від 09.10.2024 у справі №335/4520/21, від 25.09.2024 у справі №711/5299/21, від 23.10.2024 у справі №638/5035/22, на які посилався апелянт як на практику застосування обраного ним способу захисту прав.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, незгоди з рішенням суду, не спростовують правильності рішення суду першої інстанції, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належно дослідив і проаналізував надані письмові докази, визначив характер спірних правовідносин, дійшовши правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Греська Василя Васильовича слід залишити без задоволення, а рішення Косівського районного суду від 15 липня 2025 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Греська Василя Васильовича залишити без задоволення.

Рішення Косівського районного суду від 15 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: В.А. Девляшевський

Є.Є. Мальцева

Повний текст постанови складено 24 жовтня 2025 року.