Постанова

Іменем України

8 жовтня 2025 року

м. Київ

Справа № 570/1834/23

Провадження № 61-17904св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - головуючого судді Крата В. І., судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув у порядку письмового провадження справу,

учасниками якої є:

позивачка - ОСОБА_1 (далі - позивачка),

відповідачі- ОСОБА_2 (далі - мати військовослужбовця), ОСОБА_3 (далі - донька військовослужбовця) та її законна представниця - ОСОБА_4 (далі - законна представниця),

треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, - Рівненський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі - відділ ДРАЦС), Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Міністерство оборони України,

про встановлення факту батьківства та зобов`язання вчинити певні дії

за касаційною скаргою доньки військовослужбовця та її законної представниці, інтереси яких представляє адвокат Власюк Павло Онуфрійович (далі - адвокат), на постанову Рівненського апеляційного суду від 26 жовтня 2023 року, яку прийняла колегія суддів у складі Боймиструка С. В., Гордійчук С. О., Хилевича С. В.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

(1) Вступ

1. Позивачка проживала із військовослужбовцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу. У них народилася донька. Відомості про батька в актовому записі про народження дитини внесли за вказівкою матері. Військовослужбовець загинув під час виконання обов`язків військової служби. Позивачка має намір встановити походження від нього доньки у судовому порядку з метою оформлення в майбутньому пільг і грошової допомоги для дитини у зв`язку із загибеллю захисника України. Тому звернулася до суду та просила встановити факт, що військовослужбовець є батьком дитини, і зобов`язати внести відомості про нього як батька в актовий запис про народження. Відповідачами визначила матір військовослужбовця, іншу його доньку та законну представницю останньої.

2. Суд першої інстанції закрив провадження у справі. Вважав, що вимоги про встановлення батьківства заявлені з метою підтвердження соціально-правового статусу дитини для призначення та виплати одноразової грошової допомоги як члену сім`ї загиблого військовослужбовця. Тому виснував, що спір необхідно розглядати за правилами адміністративного судочинства.

3. Апеляційний суд мав протилежне бачення. Вказав, що адміністративні суди не розглядають справи про встановлення батьківства; визначальним для позивачки передусім є встановлення походження дитини від батька-військовослужбовця, а не отримання пільг і грошової допомоги у зв`язку із його загибеллю.

4. Відповідачки - інша донька військовослужбовця та її законна представниця - не погодилися з висновком апеляційного суду. Зауважили, що позивачка намагається у порядку цивільного судочинства вирішити питання про отримання грошової допомоги після смерті військовослужбовця, яке належить до юрисдикції адміністративного суду. На їхнє переконання, не можна ініціювати судове провадження за правилами цивільного судочинства задля оцінки обставин, які мають становити предмет доказування у провадженні за правилами адміністративного судочинства.

5. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, розглядаючи касаційну скаргу доньки військовослужбовця та її законної представниці, мав вирішити питання про те, за правилами якого судочинства треба розглядати вимоги про встановлення факту батьківства військовослужбовця, який загинув під час виконання обов`язків військової служби, та зобов`язання внести відомості про батька в актовий запис про народження дитини. Вирішив, що такий спір належить розглядати за правилами цивільного судочинства. Тому касаційну скаргу залишив без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.

(2) Зміст позовної заяви

6. У квітні 2023 року позивачка звернулася до суду з позовом, у якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила:

- встановити факт, що ОСОБА_5 (далі - військовослужбовець), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі - дитина позивачки);

- зобов`язати відділ ДРАЦС внести зміни в актовий запис № 12 від 10 березня 2020 року про народження дитини.

7. Мотивувала вимоги так:

7.1. Позивачка та військовослужбовець із 2019 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, і ІНФОРМАЦІЯ_4 у них народилася дитина. Запис про її батька внесли на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (далі - СК України).

7.2. Військовослужбовця мобілізували до лав Збройних Сил України, і ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання військових обов`язків він загинув у селищі міського типу Красна Гора Донецької області.

7.3. Відповідачками є матір військовослужбовця й інша його донька, від імені якої діє законна представниця.

7.4. Встановлення батьківства військовослужбовця відносно дитини позивачки надасть останній можливість оформити для їхньої доньки право на грошову допомогу після загибелі батька.

(3) Зміст ухвали суду першої інстанції

8. 26 червня 2023 року Рівненський районний суд Рівненської області постановив ухвалу, згідно з якою закрив провадження у цивільній справі. Мотивував так:

8.1. Розгляд справи належить до юрисдикції Рівненського окружного адміністративного суду, бо спір пов`язаний із доведенням наявності підстав для підтвердження певного соціально-правового статусу з метою призначення та виплати одноразової грошової допомоги сім`ї загиблого військовослужбовця, не пов`язаний із будь-якими цивільними правами й обов`язками позивачки, їхнім виникненням, існуванням і припиненням.

8.2. За предметом і можливими юридичними наслідками спір є у сфері публічно-правових відносин, а тому його не можна вирішувати за правилами цивільного судочинства.

(4) Зміст постанови апеляційного суду

9. 26 жовтня 2023 року Рівненський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою ухвалу суду першої інстанції скасував і скерував справу до останнього для продовження розгляду. Мотивував так:

9.1. Позивачка має на меті отримати пільги для її дитини та грошову допомогу від держави у зв`язку із загибеллю батька-військовослужбовця. Однак не у цьому провадженні. Вказаний намір не є визначальним.

9.2. Згідно з приписами статей 4, 5, 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позивачка не має підстав звернутися з позовом до суб`єкта владних повноважень за правилами адміністративного судочинства для соціального захисту її дитини, щодо якої батьківство загиблого військовослужбовця не підтверджене у встановленому законом порядку.

9.3. Враховуючи заявлені вимоги та те, що адміністративне судочинство не передбачає встановлення фактів, зокрема батьківства, суд першої інстанції помилково виснував про закриття провадження у справі.

(5) Провадження у Верховному Суді

10. 14 грудня 2023 року адвокат від імені доньки військовослужбовця та її законної представниці подав до Верховного Суду касаційну скаргу, згідно з якою просив скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

11. 8 січня 2024 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив касаційну скаргу без руху та встановив для усунення недоліків останньої десятиденний строк із дня вручення копії тієї ухвали.

12. 23 січня 2024 року адвокат в інтересах доньки військовослужбовця та її законної представниці надіслав до Верховного Суду заяву про усунення недоліків касаційної скарги разом із доданими до неї матеріалами.

13. 15 лютого 2024 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою продовжив доньці військовослужбовця та її законній представниці строк на п`ять днів із дня вручення тієї ухвали для подання до суду копій заяви про усунення недоліків касаційної скарги разом із додатками до такої заяви відповідно до кількості учасників справи.

14. 28 лютого 2024 року адвокат в інтересах доньки військовослужбовця та її законної представниці подав до Верховного Суду заяву разом із доданими до неї матеріалами, згідно з якою усунув недоліки касаційної скарги.

15. 25 березня 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою поновив доньці військовослужбовця та її законній представниці строк на касаційне оскарження постанови апеляційного суду, відкрив касаційне провадження за їхньою касаційною скаргою на підставі, визначеній в останньому абзаці частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), витребував справу із суду першої інстанції.

16. 11 квітня 2025 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою призначив справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.

17. 4 червня 2025 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою зупинив касаційне провадження у справі № 570/1834/23 до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 367/252/24 (провадження № 14-21цс25).

18. 8 жовтня 2025 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою поновив касаційне провадження у справі № 570/1834/23 у зв`язку з ухваленням 10 вересня 2025 року Великою Палатою Верховного Суду постанови у справі № 367/252/24. За змістом тієї постанови ухвалисуду першої інстанції, перелік яких є у пункті 2 частини першої статті 389 ЦПК України, після їхнього перегляду в апеляційному порядку є предметом касаційного оскарження незалежно від результату такого перегляду в апеляційному суді.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи осіб, які подали касаційну скаргу

19. Донька військовослужбовця та її законна представниця мотивували касаційну скаргу так:

19.1. Апеляційний суд в оскарженій постанові застосував норми права без урахування висновків, викладених у постановах:

- Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 539/4118/19 (провадження № 61-10777сво20) (встановити факт належності архівної довідки для підтвердження тих чи інших обставин можна винятково під час розгляду справи в адміністративному суді через оскарження рішення суб`єкта владних повноважень про відмову у видачі (заміні) посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи; в адміністративній справі встановлення такого факту не є самостійною метою, а є передумовою задоволення адміністративного позову);

- Верховного Суду у складі колегії судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 березня 2023 року у справі № 290/289/22-ц (провадження № 61-13369св22) (враховуючи завдання цивільного судочинства, не можна ініціювати судове провадження за правилами цивільного судочинства з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у провадженні за правилами адміністративного судочинства, чи для створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним і допустимим);

- Верховного Суду у складі колегії судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 травня 2023 року у справі № 343/1548/22 (провадження № 61-2891св23) (у спірних правовідносинах суд має враховувати мету звернення заявника до суду, яка полягає у підтвердженні певного соціального статусу для отримання соціальної виплати; такий статус має юридичне значення виключно у публічно-правових відносинах, бо впливає на підтвердження та можливість реалізації прав у сфері соціального забезпечення).

19.2. Суд першої інстанції належно оцінив обставини та докази, тоді як висновки апеляційного суду є надуманими, суперечать нормам права та висновкам Верховного Суду.

19.3. Апеляційний суд в оскарженій постанові зазначив, що позивачка не має підстав для звернення до адміністративного суду, однак не звернув увагу на те, що вона 18 липня 2023 року вже зверталася до Рівненського окружного адміністративного суду, який 10 серпня 2023 року у справі № 460/17265/23 постановив ухвалу про повернення позову.

(2) Позиції інших учасників справи

20. Інші учасники справи відзиви на касаційну скаргу не подали.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

(1) Межі розгляду справи у суді касаційної інстанції

21. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 25 березня 2024 року відкрив касаційне провадження на підставі, визначеній в останньому абзаці частини другої статті 389 ЦПК України.

22. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

23. З огляду на вказаний припис Верховний Суд за загальним правилом переглядає оскаржені судові рішення у межах тих доводів і вимог касаційної скарги, які стали підставами для відкриття касаційного провадження.

(2) Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанцій

(2.1) За правилами якого судочинства треба розглядати вимоги про встановлення факту батьківства військовослужбовця, який загинув під час виконання обов`язків військової служби, та зобов`язання внести відомості про батька в актовий запис про народження дитини?

24. Позивачка зазначила, що військовослужбовець є батьком її дитини і загинув під час виконання обов`язків військової служби. Оскільки позивачка проживала з ним однією сім`єю без реєстрації шлюбу, то запис про батька внесли на підставі статті 135 СК України. Стверджувала, що задоволення позову про встановлення факту батьківства та зобов`язання внести відомості про батька в актовий запис про народження дитини необхідне насамперед для встановлення походження дитини від військовослужбовця; у майбутньому це забезпечить можливість оформити право на пільги й отримати грошову допомогу від держави для дитини позивачки.

25. Суд першої інстанції закрив провадження у справі. Вважав, що спір є публічно-правовим з огляду на підстави позову, мету підтвердити соціально-правовий статус дитини позивачки для призначення та виплати одноразової грошової допомоги як члену сім`ї військовослужбовця; такий спір не пов`язаний із будь-якими цивільними правами й обов`язками,і його має розглядати адміністративний суд.

26. Апеляційний суд виснував про протилежне. Вказав, що провадження стосовно батьківства передусім стосується сімейних правовідносин (частина перша статті 19 ЦПК України). Позивачка, хоч і стверджувала, що має на меті в майбутньому отримати пільги та грошову допомогу від держави для дитини після смерті військовослужбовця, проте не у справі № 570/1834/23. Ключовим у цій справі є підтвердження походження дитини від військовослужбовця. З огляду на характер заявлених вимог, а також те, що адміністративний суд не розглядає справи про встановлення батьківства, апеляційний суд скерував справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

27. Донька військовослужбовця та її законна представниця не погодилися з висновком апеляційного суду. Стверджували, що позивачка фактично намагається у порядку цивільного судочинства вирішити питання про отримання грошової допомоги після смерті військовослужбовця, яке належить до юрисдикції адміністративного суду. Наголошували на недопустимості ініціювання судового провадження у порядку цивільного судочинства з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у провадженні за правилами адміністративного судочинства.

28. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду не погоджується з аргументами касаційної скарги та вважає, що заявлені позивачкою вимоги слід розглядати за правилами цивільного судочинства.

29. Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можна вирішити у межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

30. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (абзац перший частини першої статті 19 ЦПК України).

31. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів в будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір слід вирішувати за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких, зазвичай, хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їхнє вирішення не віднесене до інших видів судочинства.

32. Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

33. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1 частина перша статті 19 КАС України).

34. Адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (пункт 1 частини першої статті 4 КАС України).

35. Публічно-правовий спір - зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (абзаци перший і другий пункту 2 частини першої статті 4 КАС України).

36. Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

37. Отже, до справ адміністративної юрисдикції належать публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їхнє виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

38. Стосовно терміну «владні управлінські функції», то зміст поняття «владні» полягає в наявності у суб`єкта повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин, а «управлінські функції» це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта. З огляду на вказане до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (див.mutatis mutandis, наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17 (пункт 5.7), від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (пункти 28-30), від 18 вересня 2018 року у справі № 823/218/17 (пункти 24-25), від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (пункти 4.8-4.10), від 2 квітня 2019 року у справі № 137/1842/16-а, від 18 грудня 2019 року у справі № 826/2323/17 (пункти 18-19), від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц (пункти 21-23), від 19 лютого 2020 року у справі № 520/5442/18 (пункти 18-20), від 26 лютого 2020 року у справі № 1240/1981/18 (пункти 16-17), від 1 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункти 19-21), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (пункт 21), від 29 вересня 2020 року у справах № 368/561/19 (пункт 22) і № 712/5476/19 (пункт 19), від 8 жовтня 2020 року у справі № 9901/393/19 (пункт 25), від 13 жовтня 2020 року у справі № 640/22013/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі № 175/1571/15 (пункт 72), від 8 червня 2022 року у справі № 362/643/21 (пункт 28)).

39. Тому помилковим є застосування приписів статті 19 КАС України та поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень. Для вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію визначення складу учасників справи. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

40. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. У такому спорі сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні: одна зі сторін - суб`єкт владних повноважень - виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо (ці функції суб`єкт владних повноважень має виконувати саме у тих правовідносинах, у яких виник спір). Тоді як приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого права або інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він зумовлений порушенням або загрозою порушення такого права чи інтересу.

41. ЦПК України відніс до юрисдикції загального суду, який діє за правилами цивільного судочинства, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав. Неефективним є визначення юрисдикції суду щодо встановлення фактів, які мають юридичне значення, залежно від мети звернення до суду та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правового спору із суб`єктом владних повноважень, бо це не сприятиме належному захисту порушеного права заявника, зумовить необхідність звертатися в суди різних юрисдикцій за доказуванням одних і тих самих обставин, подій і фактів за кожною позовною заявою (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (пункт 116)).

42. Верховний Суд неодноразово виснував, що вимоги про встановлення факту батьківства загиблого військовослужбовця стосовно дитини слід розглядати за правилами цивільного судочинства (див., зокрема, постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 січня 2024 року у справі № 672/641/23 і Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2024 року у справі № 752/11817/22).

43. При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою (частина перша статті 135 СК України).

44. За відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття (частини перша і друга, абзац перший частини третьої статті 128 СК України).

45. Визнання батьківства за рішенням суду розглядається як засіб захисту прав дитини, спрямований на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Встановлення факту батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 листопада 2022 року у справі № 523/4928/17 (провадження № 61-2989св22)).

46. У позові до доньки та матері військовослужбовця позивачка зазначила такі підстави її вимог:

46.1. Із 2019 року вона проживала із військовослужбовцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання - ІНФОРМАЦІЯ_4 - у них народилася дитина. Запис про батька останньої внесли на підставі частини першої статті 135 СК України. А 26 січня 2023 року військовослужбовець загинув під час виконання військового обов`язку.

46.2. Позивачка має на меті підтвердити походження дитини від військовослужбовця, що надалі буде підставою для оформлення права на отримання пільг і грошової допомоги від держави через загибель військовослужбовця.

47. Апеляційний суд правильно виснував, що спір є сімейним і стосується встановлення факту батьківства військовослужбовця відносно дитини позивачки, а тому цей спір слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Суд наголосив, що задоволення позову може бути лише передумовою для отримання надалі дитиною позивачки пільг і грошової допомоги від держави у зв`язку із загибеллю батька-військовослужбовця. Верховний Суд з таким висновком погоджується.

48. За обставинами цієї справи у позивачки немає спору із суб`єктом владних повноважень, спірні відносини щодо встановлення батьківства не є публічно-правовими. Наявність вимоги зобов`язати відділ ДРАЦС внести зміни в актовий запис про народження дитини позивачки на вказаний висновок не впливає.

49. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду відхиляє доводи касаційної скарги про необхідність урахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 539/4118/19. За обставинами тієї справи заявник у порядку окремого провадження просив встановити факт належності йому довідки Галузевого Державного архіву Міністерства оборони України від 11 серпня 2008 року № 38791, оскільки іншим способом встановити такий факт було неможливо. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року виснував, що відповідне питання слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

На відміну від справи № 539/4118/19 за обставинами справи № 570/1834/23 спір виник із сімейних правовідносин, позивачка заявила позовні вимоги до доньки та матері військовослужбовця встановити факт батьківства останнього стосовно дитини позивачки та зобов`язати внести відомості про військовослужбовця як батька в актовий запис про народження дитини.

50. Крім того, колегія суддів не погоджується з аргументами касаційної скарги про необхідність урахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду у складі колегії судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 травня 2023 року у справі № 343/1548/22 і від 22 березня 2023 року у справі № 290/289/22-ц (обидві - про встановлення факту проживання заявниці однією сім`єю без реєстрації шлюбу із чоловіком, який загинув під час виконання військового обов`язку, для отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із його загибеллю):

50.1. По-перше, матеріально-правові відносини у вказаних справах і у справі № 570/1834/23 відрізняються. Остання стосується насамперед сімейних правовідносин. Вона може мати значення також для інших правовідносин, але визначальними є ті, які стосуються батьківства військовослужбовця стосовно доньки позивачки.

50.2. По-друге, у постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян належить розглядати за правилами цивільного судочинства. Велика Палата Верховного Судувідступила від висновків щодо юрисдикції суду, які викладені у її постанові від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц, а також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 березня 2023 року у справі № 290/289/22-ц.

50.3. Велика Палата Верховного Суду відступає не від постанови у конкретній справі, а від висновку щодо застосування норм права. Цей висновок міг бути сформульований в одній або декількох постановах. Відсутність згадки повного переліку постанов, від висновку хоча би в одній із яких щодо застосування норм права Велика Палата Верховного Суду відступила, не означає, що відповідний висновок надалі застосовний (див. mutatis mutandis її постанови від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц, від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункт 42), від 26 жовтня 2022 року у справі № 201/13239/15-ц (пункт 43), від 14 червня 2023 року у справі № 448/362/22 (пункт 66), від 11 жовтня 2023 року у справі № 757/3572/17-ц (пункт 46)).

50.4. У разі, коли Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні в одній зі справ Верховного Суду, згідно з частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди враховують висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду (див. mutatis mutandis її постанови від 31 жовтня 2018 року у справі № 161/12771/15-ц (пункт 88), від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (пункт 93), від 1 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 27.3), від 23 червня 2020 року у справі № 179/1043/16-ц (пункт 49), від 30 червня 2020 року у справі № 264/5957/17 (пункт 43), від 29 вересня 2020 року у справі № 712/5476/19 (пункт 43), від 9 лютого 2021 року у справі № 381/622/17 (пункт 44), від 25 травня 2021 року у справі № 149/1499/18 (пункт 31), від 8 червня 2021 року у справі № 487/8206/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 7.20), від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (пункт 40), від 2 листопада 2021 року у справі № 917/1338/18 (пункт 92), від 9 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16 (пункт 36), від 8 червня 2022 року у справі № 362/643/21 (пункт 67), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункт 43), від 14 грудня 2022 року у справі № 2-3887/2009 (пункт 64), від 11 жовтня 2023 року у справі № 757/3572/17-ц (пункт 53)).

50.5. Отже, немає підстав для урахування у справі № 570/1834/23 висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду у складі колегії судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 травня 2023 року у справі № 343/1548/22 і від 22 березня 2023 року у справі № 290/289/22-ц.

51. Необґрунтованими є доводи касаційної скарги про те, що позивачка уже реалізувала право на судовий захист, бо зверталася до суду з адміністративним позовом (справа № 460/17265/23) до доньки та матері військовослужбовця, Рівненського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів), Міністерства оборони України, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про встановлення факту батьківства та зобов`язання внести зміни в актовий запис про народження дитини.

51.1. У тій справі 10 серпня 2023 року Рівненський окружний адміністративний суд постановив ухвалу, згідно з якою позовну заяву та додані до неї документи повернув позивачці. Зауважив, що заявлені вимоги слід вирішувати за правилами цивільного судочинства.

51.2. 10 січня 2024 року Восьмий апеляційний адміністративний суд прийняв у тій справі постанову, згідно з якою залишив вказану ухвалу суду першої інстанції без змін.

51.3. З огляду на вказане, беручи до уваги наведені вище висновки щодо юрисдикції суду у справі № 570/1834/23, повернення позивачці адміністративного позову у справі № 460/17265/23 не було перешкодою ініціювати вирішення спору за правилами цивільного судочинства.

(3) Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

(3.1) Щодо суті касаційної скарги

52. Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 409 ЦПК України).

53. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 410 ЦПК України).

54. Ураховуючи наведені вище висновки щодо застосування норм процесуального права, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

у х в а л и в:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_3 та її законної представниці - ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

2. Постанову Рівненського апеляційного суду від 26 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат
Судді Д. А. Гудима
І. О. Дундар
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко