Справа №345/5339/25
Провадження № 2/345/2425/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.10.2025 р. м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Юрчака Л.Б.

секретаря Пилипів Н.П.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Калуші цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Яцківа Миколи Васильовича до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за заповітом, -

в с т а н о в и в:

представник ОСОБА_1 адвокат Яцків М.В. звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 право власності в цілому на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами до його складу входять: житловий будинок площею основи (забудови) 48,0 кв.м., стайня площею основи (забудови) 18,0 кв.м., стодола площею основи (забудови) 11,9 кв.м., вбиральня площею основи (забудови) 1,0 кв. м., сарай площею основи (забудови) 19,6 кв.м., літня кухня площею основи (забудови) 38,7 кв.м., сарай площею основи (забудови) 10,3 кв.м., криниця площею основи (забудови) 3 мПг, ворота площею основи (забудови) 4,8 кв.м., огорожа площею основи (забудови) 66,1 кв.м., ворота площею основи (забудови) 6,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовну заяву обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 , який залишив заповіт, згідно з яким усе майно заповідане позивачу його онуку ОСОБА_1 . Позивач прийняв спадщину, подавши заяву нотаріусу 07.03.2025 року та фактично вступив у володіння і користування спадковим майном. Майно складається з житлового будинку та господарських споруд, розташованих у АДРЕСА_2 , інвентаризаційна вартість яких становить 176 500,00 грн. Нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів та те, що житловий будинок оформлений за членами колгоспного двору. Згідно з правовими нормами, що діяли до 15.04.1991 року, майно колгоспного двору належало всім його членам на праві спільної сумісної власності. Станом на 15 квітня 1991 року до складу колгоспного двору входили: дід Позивача, його бабуся, діти спадкодавця, а також інші родичі. Кожен із них набув право на 1/7 частки у вказаному майні. Після смерті братів та дружини спадкодавця, останній успадкував їх частки, і на момент своєї смерті володів 4/7 частками. Вказані 4/7 частки позивач успадкував за заповітом як єдиний спадкоємець. Решта співвласників відповідачі не претендують на спадщину та не виявили наміру набувати частки у власність. Таким чином, відповідачі фактично відмовились від реалізації своїх спадкових прав та прав співвласників. У зв`язку з відсутністю технічної документації та правовстановлюючих документів, спадкове майно не може бути зареєстроване в нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 392 ЦК України, позивач має право звернутися до суду з вимогою про визнання права власності. Відповідно до ст. 1216, 1223, 1268 ЦК України, позивач є законним спадкоємцем за заповітом, прийняв спадщину у встановленому порядку. Відповідно до ст. 346, 347 ЦК України, право власності припиняється у разі відмови власника від нього, що має місце у цій справі. Жодна зі спадкоємиць (відповідачі) не зверталася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, не вчиняла дій, які свідчать про намір оформити своє право. Таким чином, позивач фактично є єдиним особою, яка здійснює володіння, утримання та користування домоволодінням. Судова практика Верховного Суду підтверджує можливість визнання права власності на таке майно через суд у разі відмови в нотаріальному оформленні. Всі надані докази підтверджують безперервне володіння спадковим майном позивачем та відсутність заперечень з боку інших осіб. У зв`язку з викладеним, просить суд визнати за позивачем право власності на все домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15.04.2025 р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29.09.2025 р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Представник позивачки подав до суду заяву, в якій розгляд справи просить проводити без його та позивача участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 подала до суду заяву, в якій зазначила, що позов визнає та просить задоволити, а розгляд справи здійснювати без її участі. Крім того, повідомляє, що вона добровільно відмовляється від своєї частки у будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами в цілому, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на користь її сина ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 подала до суду заяву, в якій зазначила, що позов визнає та просить задоволити, а розгляд справи здійснювати без її участі. Крім того, повідомляє, що вона добровільно відмовляється від своєї частки у будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами в цілому, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на користь її племінника ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_4 подала до суду заяву, в якій зазначила, що позов визнає та просить задоволити, а розгляд справи здійснювати без її участі. Крім того, повідомляє, що вона добровільно відмовляється від своєї частки у будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами в цілому, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на користь її племінника ОСОБА_1 .

Частиною 1 статті 206 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу (ч. 4 ст. 200 ЦПК України).

Враховуючи, що відповідачі позов визнали, визнання ними позову не суперечить інтересам сторін, тому суд приймає визнання позову відповідачів та приходить до висновку про можливість ухвалення рішення про задоволення позову.

Крім цього, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, про що складено відповідну довідку.

Таким чином, виходячи з поданих заяв, судом розглядається справа за наявними доказами у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом.

Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер дід позивача - ОСОБА_5 , який до дня смерті був зареєстрований та проживав за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою від 06.03.2025 року № 1464/13.2-04.

03 вересня 2019 року ОСОБА_5 залишив заповіт, посвідчений Оксаною Лилак, секретарем Голинської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області у відповідності до якого всі належні йому майнові права, а також все майно, що буде належати йому на день його смерті, де б воно не знаходилося і з чого б не складалось, а також все те, на що він за законом буде мати право заповідає ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Його дружина, ОСОБА_6 , померла раніше, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка до дня смерті була зареєстрована та проживала за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою від 01.09.2025 року № 73.

07.03.2025 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Лесик В. Б. із заявою про прийняття спадщини.

14.03.2025 року позивачем було виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами до його складу входять: житловий будинок площею основи (забудови) 48,0 кв.м., стайня площею основи (забудови) 18,0 кв.м., стодола площею основи (забудови) 11,9 кв.м., вбиральня площею основи (забудови) 1,0 кв. м., сарай площею основи (забудови) 19,6 кв.м., літня кухня площею основи (забудови) 38,7 кв.м., сарай площею основи (забудови) 10,3 кв.м., криниця площею основи (забудови) 3 мПг, ворота площею основи (забудови) 4,8 кв.м., огорожа площею основи (забудови) 66,1 кв.м., ворота площею основи (забудови) 6,6 кв.м.

Згідно до інвентаризаційної довідки від 14.03.2025 року № 5696 інвентаризаційна вартість домоволодіння станом на 14.03.2025 року становить 176 500,00 грн.

Листом від 22.07.2025 року № 804/01-16 приватний нотаріус Калуського районного нотаріального округу Лесик В. Б. повідомила, що видати свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , неможливо у зв`язку з тим, що право власності на вищевказаний житловий будинок зареєстровано за членами колгоспного двору, головою якого є ОСОБА_5 та у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно.

У відповідності до свідоцтва про право власності на жилий будинок від 15.02.1988 року житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований у АДРЕСА_2 , дійсно належить членам колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_5 .

Як вище зазначено, у відповідності до свідоцтва про право власності на жилий будинок від 15.02.1988 року житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований у АДРЕСА_2 дійсно належить членам колгоспного двору, головою якого є ОСОБА_5 .

У відповідності до виписки з погосподарської книги № 12 Голинської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області за 1986-1990 роки від 12.03.2025 року № 27 господарство по АДРЕСА_2 , відносилося до категорії «колгоспний двір» та у ньому проживали:

-ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - голова сім`ї, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

-ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , - дружина, померла ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

-ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 син, помер ІНФОРМАЦІЯ_9 ;

-ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_10 - син, помер ІНФОРМАЦІЯ_11 ;

-ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , дочка;

-ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_13 дочка;

-ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_14 зять, помер ІНФОРМАЦІЯ_15 ;

-ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_16 .

Отже, станом на 15 квітня 1991 року співвласниками житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами стали особи, які були членами колгоспного двору: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , у рівних частках, тобто по 1/7 частки.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_9 , відповідно його батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 успадкували по 1/14 його частки.

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_11 відповідно його батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 успадкували по 1/14 його частки.

Успадкувавши після смерті синів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 стало належати по 2/7 частки (1/7 + 1/14+1/14).

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , відповідно її чоловік ОСОБА_5 успадкував 2/7 її частки та йому стало належати 4/7 частки, які і успадкував по заповіту ОСОБА_1 , а відповідачам належить по 1/7 частки.

При цьому, відповідачі не претендують на спадщину, а також не претендують на виділення своїх часток у спільній сумісній власності та не мають наміру набувати у власність нерухоме майно.

За таких обставинах, єдиним способом реалізації моїх спадкових прав після смерті ОСОБА_5 є визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, який міститься у постанові Судової палати у цивільних справах від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14, за правилами статті 392ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Згідно зі Законом України «Про власність» з 15.04.1991 відбулося усуспільнення власності колгоспно-кооперативної у приватну суспільну сумісну власність. Майно придбане внаслідок спільної праці сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР (в редакції від 18.07.1963) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно з ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (в редакції від 18.07.1963) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Згідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Статтями 1217 та 1223 цього Кодексу встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1223 ЦК Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Відповідно до ст.ст. 1261 та 1265 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Крім позивача, інших спадкоємців, які б у встановлений законом строк звернулись до нотаріуса зі заявою про прийняття спадщини в порядку ст. 1269 ЦК України, та спадкоємців, передбачених ст. 1261 ЦК України, які претендують на обов`язкову частку в спадщині, передбачену ст. 1241 ЦК України, а також проживаючих зі спадкодавцем однією сім`єю без укладення шлюбу, немає. Спадковий договір від імені спадкодавця не укладався.

Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Водночас відповідачі відповідно до вимог ст. 1273 ЦК України відмовилися від прийняття спадщини після смерті батька.

Виходячи з вищевикладеного, позивачу, як співвласнику, належить 4/7 частинидомоволодіння, які він успадкував після смерті ОСОБА_5 , по 1/7 його частини належить ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відмови власника від права власності. А відповідно до ч. 1 ст. 347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності.

Згідно з ч. 3 ст. 347 ЦК України у разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державний реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.

Оскільки частки колишніх членів колгоспного двору у державному реєстрі прав власності на нерухоме майно не зареєстровані, недоцільно звертатися до державного реєстратора зі заявою про відмову від права власності на належні частки.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦК Української РСР (в редакції від 18.07.1963) володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору.

Таким чином, суд вважає за можливе прийняти відмову відповідачів від належних їм часток у майні колишнього колгоспного двору на користь позивача.

За таких обставин, враховуючи, що відповідачі відмовилися від прийняття спадщини, не претендують на виділення своїх часток у спільній сумісній власності та не мають наміру набувати у власність нерухоме майно, тобто відмовляються від належних їм часток у майні колишнього колгоспного двору на користь позивача, отримати свідоцтва про право на спадщину за законом не представляється можливим у зв`язку з тим, що право власності на житловий будинок зареєстровано за членами колгоспного двору та відсутністю документа, який визначає і підтверджує частку спадкодавця у колгоспному дворі, то за позивачем необхідно визнати в цілому право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Отже, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення у повному обсязі.

На підставі викладеного ст.ст. 16, 346, 347, 392, 1216, 1218, 1220, 1223, 1225, 1258, 1261, 1268, 1269, 1273, 1296, ЦК України, ст.ст. 120-123, 524-527, 548-549 ЦК України (в редакції від 18.07.1963), Закону УРСР «Про власність», ст.ст. 2, 13, 80, 81 ЦПК України, керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву за позовом ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Яцківа Миколи Васильовича до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за заповітом - задоволити.

Визнати за ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 право власності в цілому на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами до його складу входять: житловий будинок площею основи (забудови) 48,0 кв.м., стайня площею основи (забудови) 18,0 кв.м., стодола площею основи (забудови) 11,9 кв.м., вбиральня площею основи (забудови) 1,0 кв. м., сарай площею основи (забудови) 19,6 кв.м., літня кухня площею основи (забудови) 38,7 кв.м., сарай площею основи (забудови) 10,3 кв.м., криниця площею основи (забудови) 3 мПг, ворота площею основи (забудови) 4,8 кв.м., огорожа площею основи (забудови) 66,1 кв.м., ворота площею основи (забудови) 6,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повний текст судового рішення складено та підписано суддею 23 жовтня 2025 року.

Головуючий: