Справа № 139/653/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року селище Муровані Курилівці

Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючої судді Коломійцевої В.І.,

за участі секретаря судових засідань Слободянюк О.С.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в селище Муровані Курилівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вендичанської селищної ради Вінницької області про тлумачення змісту заповіту, -

ВСТАНОВИВ:

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 . До складу спадщини після її смерті входить, зокрема, право власності на земельну ділянку площею 3,6288 га, державний акт на право приватної власності на землю серії ВН-ХІІІ №1165 від 16.07.2002 року. Позивач є спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 за заповітом, однак нотаріусом їй відмовлено у оформленні спадкових прав оскільки заповіт було складено на право на земельну частку (пай), яка знаходиться в селі Лучинець і належала спадкодавцю на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ВН №0316287, а спадщина відкрилася у виді земельної ділянки кадастровий номер :03:002:0045 площею 3,6288 гектара.

Вважаючи, що спадкодавець за життя реалізувала своє право на земельну частку (пай) та отримала земельну ділянку в натурі, просила здійснити тлумачення заповіту щодо заповітного розпорядження.

Ухвалою від 29 вересня 2025 позовну заяву було прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою задоволено клопотання позивача та витребувано від приватного нотаріуса Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області Долі Т.І. належним чином завірену копію спадкової справи №257/2024, заведену щодо майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 . Розгляд справи було вирішено проводити в загальному провадженні. Підготовче засідання призначено на 21.10.2025.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче засідання не з`явилася, у позовній заяві просила розглядати справу у її відсутності (зворот а.с. 3).

Відповідач копію ухвали від 29.09.2025 та доданих до неї матеріалів отримав 08.10.2025, відзиву до суду не направив. Його представник в підготовче засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнають (а.с.28).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч.ч. 3-4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи зазначені вище положення, а також те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному підготовчому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Лучинець Могилів-Подільського району Вінницької області померла ОСОБА_2 (а.с. 6).

Після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно до якого належить земельна ділянка № НОМЕР_1 на території колишньої Лучинецької сільської ради Могилів-Подільського (колишнього Мурованокуриловецького) району Вінницької області, загальною площею 3,6288 га. (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВН ХІІІ №1165 від 16 липня 2002 (а.с. 9).

За життя, 12 квітня 2002 року ОСОБА_2 склала заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Лучинецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області, 12 квітня 2002 року, яким належне їй право на земельну частку (пай), яка знаходиться в селі Лучинець Мурованокуриловецького району Вінницької області заповіла ОСОБА_1 (а.с.7).

З витягу зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №78211063 від 03.09.2024 року вбачається, що вчинений нею заповіт не змінено, не скасовано і не визнано недійсним (а.с.19).

З оглянутої в судовому засіданні спадкової справи №257/2024, заведеної щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 вбачається, що позивач єдиний спадкоємець за заповітом на належну спадкодавцеві земельну частку (пай), яка прийняла спадщину подавши у визначений рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області №139/722/24 від 22.10.2024 року додатковий строк заяву про прийняття спадщини. Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом немає.

Проте, звернувшись до приватного нотаріуса Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачу було повідомлено, що у поданому заповіті вказано спадкове майно у виді права на земельну частку (пай), яке не співпадає із наявним у неї правовстановлюючим документом у виді державного акта на право приватної власності на землю №355 площею 3,6288 га на території Лучинецької сільської ради серії ВН-ХІІІ №1165 (а.с.17).

Як слідує із відповіді Головного управління Дерджгеокадастру у Вінницькій області на адвокатський запит №0-2-0.6-5151/2-25 від 28 серпня 2025 року (а.с.16) відповідно до матеріалів технічної документації із землеустрою по складанню проекту організації території земельних часток (паїв) та заповнення державних актів на право приватної власності на землю членами ТОВ «Деметра» с.Лучинець, Лучинецької сільської ради, Мурованокуриловецького району Вінницької області, а саме розпорядження Мурованокуриловецької райдержадміністрації від 28.05.2002 р. №135 «Про передачу у приватну власність земельних часток (паїв) членам ТОВ «Деметра» с.Лучинець (а.с.11-12), за гр. ОСОБА_2 рахувалась земельна ділянка № НОМЕР_1 , площею 3,6288 га. У книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП «Немія» с.Лучинець, Лучинецької сільської ради народних депутатів, зареєстровано за номером 3626 сертифікат серії ВН №0316287 виготовленого на ОСОБА_2 .

На земельну ділянку №355, розташовану на території колишньої Лучинецької сільської ради, Мурованокуриловецького (Могилів-Подільського) району, Вінницької області цільове, призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,6288 га, яка належала ОСОБА_2 , 16 липня 2002 року був виданий державний акт на право приватної власності на землю серія ВН-ХІІІ №1165. Відповідно до даних Державного земельного кадастру даній земельній ділянці, присвоєно кадастровий номер :03:002:0045.

Іншої земельної ділянки чи частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ОСОБА_2 на території колишньої Лучинецької сільської ради не мала, що підтверджується випискою з погосподарської книги Лучинецької сільської ради №5-231 від 10.10.2025 та інформацією ГУ Дежгеокадастру у Вінницькій області №5466/475-25 від 17.10.2025 (а.с.37-38).

Отже, з наведених документів убачається, що зазначена земельна ділянка № НОМЕР_1 фактично відповідає тій самій земельній частці (паю) право на яку ОСОБА_2 заповіла позивачу у заповіті.

Заповітом, відповідно до положень статті 1233 ЦК України, є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до положень статті 213 ЦК України зміст правочину може бути юридично розтлумачений.

Особливості тлумачення заповіту викладені у статті 1256 ЦК України.

Згідно статті 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями, тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 ЦК України.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача.

Неточне відтворення у заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту у цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини.

При тлумаченні змісту правочину береться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає можливості з`ясувати зміст окремих частин правочину, останній встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Відповідно до матеріалів справи судом встановлено, що заповідач призначила своєю спадкоємицею ОСОБА_1 , заповівши останній належне їй право на земельну частку (пай), що не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, її волевиявлення було вільним і відповідало її внутрішній волі. Правочин вчинено у передбаченій законом формі та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. На час відкриття спадщини на це ж саме майно спадкодавець отримала правовстановлюючий документ, а саме державний акт на право власності на земельну ділянку, серія ВН-ХІІІ №1165, але змін до заповіту не внесла.

Враховуючи, вищевикладені докази, загальний зміст правочину, намір спадкодавця, а також обставину, що відповідач позов визнав повністю і його задоволення, не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову.

Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі 1212 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Разом з тим, позивачем не заявлялося жодних клопотань про повернення половини сплаченого ним судового збору, у зв`язку з визнанням відповідачем позову.

Відповідно до ст.ст. 16, 25, 202, 203, 213, 1216, 1218, 1220, 1223, ч.1 ст. 1225, 1236 ЦК України, ст.ст.2, 10, 12, 13,19,81,82,89, 142, 200, 206 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю.

Розтлумачити заповіт ОСОБА_2 від 12 квітня 2002 року, що посвідчений секретарем виконавчого комітету Лучинецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області, зареєстрований в реєстрі за № 2, як вираження волі спадкодавця заповісти ОСОБА_1 земельну ділянку площею 3,6288 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території колишньої Лучинецької сільської ради Мурованокуриловецького (зараз Могилів-Подільського) району Вінницької області, право власності на яку підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ВН ХІІІ №1165.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Вендичанська селищна рада Могилів-Подільського району, Вінницької області, , місцезнаходження: Вінницька область, Могилів-Подільський район, селище Вендичани, вул. Соборна, буд. 55.

Рішення складено 21.10.2025 року.

Суддя: __________