справа № 626/1837/25
провадження № 2/631/686/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

22 жовтня 2025 року селище Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Пархоменко І. О.,

при секретарі - Ляшенко І. М.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Берестинського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності.

В обґрунтування вимог зазначила, що з 06 серпня 2022 року вона проживала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу за спільні кошти ними був придбаний автомобіль марки «SKODA OCTAVIA», державний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску.

Транспортний засіб за спільною домовленістю між ними оформили на чоловіка, так як позивач довіряла йому і не думала, що буде з ним розлучатись. Тобто в свідоцтві про реєстрацію власником зазначений саме відповідач.

Так як спільне життя не склалося, вони вирішили розірвати стосунки.

Відповідач ОСОБА_2 не визнає її право на автомобіль, погрожує у неї все забрати, крім того, він в останній час почав програвати значні суми коштів в онлайн-іграх, постійно позичає кошти, таким чином може програти і автомобіль, а тому за вказаних обставин вона бажає через суд визнати право власності 1/2 частину транспортного засобу як спільного майна подружжя.

Вирішити добровільно спір в позасудовому порядку неможливо, так як відповідач дбає виключно про свої інтереси та ігнорує її вимоги.

Стороною позивача подано до суду висновок експерта-автотоварознавця, відповідно до оцінки автомобіль марки «SKODA OCTAVIA», державний номер НОМЕР_2 , 2008 року випуску на час розгляду справи коштує 213260 грн.

Автомобіль на даний час перебуває у її користуванні.

Просила визнати право власності ОСОБА_1 на 1/2 частку автомобіля марки «SKODA ОСТАVIА», державний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, як спільного майна подружжя та стягнути судові витрати по справі.

Ухвалою судді Берестинського районного суду Харківської області від 11 червня 2025 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу направлено до Нововодолазького районного суду Харківської області.

Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, через систему «Електронний суд» представник позивача ОСОБА_3 надав заяву про розгляд справи провести за його відсутності. Також зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав.

Оскільки представник позивача проти винесення заочного рішення не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

06 серпня 2022 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було укладено шлюб, про що Нововодолазьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) складено відповідний актовий запис № 252 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 .

У період зареєстрованого шлюбу сторони придбали майно, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , ОСОБА_2 є власником транспортного засобу марки «SKODA», 2008 року випуску, загальний легковий хетчбек, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , дата реєстрації 22 вересня 2023 року.

За висновком експерта-автотоварознавця № 031, складеним судовим експертом авто товарознавцем КОНСУЛЬТАТИВНО ЕКСПЕРТНОГО БЮРО «АВТОЕКСПЕРТ» Кучмаєм М. М. 27 травня 2025 року, ймовірна ринкова вартість автомобіля моделі SKODA, державний номерний знак НОМЕР_2 для визначення судового збору становить 213260,00 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на придбання спірного майна під час перебування у шлюбі.

Відтак, між сторонами виник спір з приводу сімейних правовідносин, які регулюються Цивільним та Сімейним кодексом України, постановою Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 41 Конституції України передбачено що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який визначає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Вказане кореспондується з ч. 1 ст. 317 ЦК України - власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, та ч. 1 ст. 319 ЦК, в якій передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За приписами ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ст. 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 зазначила, що тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

При цьому, розподіл може бути здійснено як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними( ст. 63 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Пунктом 30 постанови Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз"яснено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

Відповідно до ч. 1 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За п. 5 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного

законодавства спільною сумісною власністю є, зокрема, майно нажите подружжям за час шлюбу. Розмір часток у спільній сумісній власності подружжя визначається за нормами Кодекса про шлюб та сім`ю. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Судом встановлено, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі сторони набули майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, а саме, транспортний засіб марки «SKODA», 2008 року випуску, загальний легковий хетчбек, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , дата реєстрації 22 вересня 2023 року.

Доказів на спростування зазначеного відповідачем не надано, будь-яких доводів, що підлягають урахуванню при вирішенні спору не наведено.

Питання про розподіл майна позивач не порушувала. просила визнання її право власності на 1/2 частку спільного майна подружжя.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Зі змісту ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов?язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Приписами ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Отже, транспортний засіб марки «SKODA», 2008 року випуску, загальний легковий хетчбек, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , дата реєстрації 22 вересня 2023 року, є спільною сумісною власністю сторін, що не оспорюється відповідачем у справі. Будь яких обставин, що підлягають урахуванню при вирішенні питання про визнання права власності ОСОБА_1 на 1/2 частку автомобіля марки «SKODA ОСТАVIА», державний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, як спільного майна подружжя ані позивачем, ані відповідачем не зазначено. Доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя сторонами не надано. Отже, частки подружжя в спільному майні є рівними.

Ураховуючи викладене, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 та визнання за ОСОБА_1 право власності у розмірі частки на транспортний засіб марки «SKODA», 2008 року випуску, загальний легковий хетчбек, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , дата реєстрації 22 вересня 2023 року, як спільного майна подружжя.

При ухваленні рішення, відповідно до ст. 265 ЦПК України, суд вирішує питання про розподіл судових витрат.

Позивач просила стягнути з відповідача судові витрати у порядку ст. 141 ЦПК України.

За ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

В матеріалах справи наявна квитанція до платіжної інструкції на переказ готівки № від 03 червня 2025 року на суму 1211,20 грн, щодо сплати ОСОБА_1 судового збору при зверненні до суду з позовом, відповідно до Закону України «Про судовий збір».

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ураховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, на підставі ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в розмірі 1211,20 грн.

Окрім того, за приписами п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначила, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Судом встановлено, що 26 травня 2025 року між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Олександра Кудіна» укладено договір про надання правничої допомоги № б/н.

Згідно з Актом приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) за договором про надання правничої допомоги (визначений у фіксованому розмірі) від 05 червня 2025 року встановлено суму гонорару за надання правничої допомоги у розмірі 10000,00 грн.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 05/06 від 05 червня 2025 року Адвокатське бюро «Олександра Кудіна» отримало від ОСОБА_1 оплату послуг адвоката у розмірі 10000,00 грн.

Клопотань відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, наданих у порядку ч. 5 ст. 137 ЦПК України, відповідачем не надано.

Отже, на користь позивача підлягають стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 60, 63, 69, 70 Сімейного Кодексу України, ст. 368, 372 ЦК України, п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», п. 5 постанови № 20 від 22 грудня 1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-285, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на частку транспортного засобу марки «SKODA», 2008 року випуску, загальний легковий хетчбек, ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , дата реєстрації 22 вересня 2023 року.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_6 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_7 , понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривні 20 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_6 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_7 , судові витрати по сплаті правової допомоги у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання чи перебування: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання чи перебування: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Суддя І. О. Пархоменко