Провадження № 22-ц/4808/1136/25
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Баркова В. М.,

суддів: Бойчука І. В.,

Максюти І. О.,

секретар: Шемрай Н. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Івасишин Зоряни Зорянівни на рішення Івано-Франківського міського суду від 28 травня 2025 року та додаткове рішення Івано-Франківського міського суду від 03 червня 2025 року у складі судді Бородовського С. О., ухвалені в м. Івано-Франківську, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації дійсної ринкової вартості відчуженого майна,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_2 пред`явила до ОСОБА_1 позов про стягнення грошової компенсації частки дійсної ринкової вартості відчуженого майна.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , нею 10 квітня 2023 року була подана заява про прийняття спадщини як спадкоємця першої черги за законом. До складу спадщини входить: об`єкт незавершеного будівництва площею 65 кв. м, готовністю 81%, у АДРЕСА_1 ; земельні ділянки, площею 0,0762 га та 0,06 га в урочищі «Під горою» Черніївської сільської ради Івано-Франківського району; апартаменти № НОМЕР_1 площею 94,95 кв.м. на 10 поверсі, що складаються з 3 кімнат по АДРЕСА_2 ; автомобіль Mitsubishi Outlander НОМЕР_2 , зареєстрований на ОСОБА_4 30 жовтня 2019 року.

Зазначала, що до складу спадкового майна також входила частка батька у майні, яке було оформлене на ОСОБА_4 та є їхньою спільною сумісною власністю.

Вказувала, що 22 червня 2023 року їй були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на частину вказаного майна. Станом на день подання позову питання спадкування частки в апартаментах по АДРЕСА_2 та автомобіля Mitsubishi Outlander НОМЕР_2 не вирішено.

Відповідачка ОСОБА_1 одразу після смерті батька це майно відчужила на користь третіх осіб.

Посилаючись на те, що в позасудовому порядку вирішити питання поділу спадкового майна у сторін не вийшло, позивачка ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь грошові кошти в розмірі частки дійсної ринкової вартості з прав на апартаменти № 94 площею 94,95 кв.м. на 10 поверсі, що складаються з 3 кімнат по АДРЕСА_2 згідно Договору № 94 про участь в будівництві спортивно-готельного комплексу з вбудованими приміщеннями соціально-побутового призначення, укладеного між ОСОБА_1 та ПП «Прикарпаття і К» та автомобіля Mitsubishi Outlander НОМЕР_2 .

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 28 травня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 795 799,75 грн. та 169 440,75 грн.

Додатковим рішенням Івано-Франківського міського суду від 03 червня 2025 року постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 147,20 грн. сплаченого судового збору.

У апеляційній скарзі на зазначені рішення суду представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Івасишин З. З., посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, а також на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та практиці Верховного суду, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 .

Представник відповідачки вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що незареєстровані та не введені в експлуатацію «апартаменти» АДРЕСА_3 є нерухомим майном, а договір цесії (відступлення права вимоги) є фраудаторним правочином, який позбавив позивачку можливості віндикації цього майна, оскільки договір, який суд розцінює як фраудаторний правочин про відчуження нерухомості, є насправді договором про відступлення права вимоги (договором цесії) за договором № 94 про участь в будівництві спортивно-готельного комплексу з вбудованими приміщеннями соціально-побутового призначення по АДРЕСА_2 від 23 квітня 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПП «Прикарпаття і К». Більш того, вказаний договір № 94 від 23 квітня 2014 року ПП «Прикарпаття і К» не був виконаний ні у вказаний в договорі строк (2015 рік), ні на момент відступлення права вимоги новому кредитору.

Судом не враховано, що спірні «апартаменти» не стали об`єктом цивільного обороту внаслідок відсутності обов`язкової державної реєстрації прав. При цьому, будинок, про який йдеться у договорі, так і не був введений в експлуатацію, відомості в державному реєстрі речових прав та ЄДЕССБ про нього відсутні, адреса не присвоєна.

Представник ОСОБА_1 вважає, що суд першої інстанції не повинен був тлумачити договір цесії як договір відчуження, оскільки у договорі цесії відсутній перехід речового права (власності). А тому визнання такого договору правочином щодо відчуження нерухомості суперечить висновкам Верховного Суду висловленим у постановах при розгляді справ № 910/22894/20, № 206/4841/20, згідно яких цесія не змінює об`єкта власності, майнові права на нерухомість відчужуються лише за умови державної реєстрації.

На думку адвоката Івасишин З. З., твердження суду про те, що укладення договору про відступлення права вимоги позбавило позивачку можливості віндикації є суперечливим та свідчить про упереджене ставлення до відповідачки, оскільки суд фактично визнає незареєстровані «апартаменти» нерухомим майном, а договір цесії правочином відчуження цього майна, водночас заперечує можливість віндикації, що прямо суперечить правовим висновкам, наведеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16, від 21 серпня 2019 року у справі №911/3681/17, від 01 жовтня 2019 року у справі №911/2034/16, від 15 жовтня 2019 року у справі №911/3749/17, від 19 листопада 2019 року у справі №911/3680/17, від 17 грудня 2014 року у справі №6-140цс14.

Представник скаржниці звертає увагу суду на те, що взятий до уваги судом першої інстанції Звіт про незалежну оцінку майнових прав на апартаменти № 94, виготовлений суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 є неналежним, недопустимим та недостовірним, оскільки ніяких вихідних даних (таких як реального стану конструктивних елементів, ступеня придатності будинків до подальшої експлуатації; наявності інженерних комунікацій (опалення, водопровід, електроосвітлення) в оцінюваній будівлі і будівлях-аналогах.) для наведеної оцінки оцінювачу не було надано, а будинок, про який йдеться у договорі, так і не був введений в експлуатацію.

Зауважує, що суд першої інстанції не було проведено допиту в судовому засіданні суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 . При цьому твердження суду про те, що представник відповідача одночасно просила і про допит спеціаліста, і про розгляд справи без її участі, і тому відсутня будь-яка можливість для допиту спеціаліста, не відповідає дійсності.

Тому представник відповідачки вважає, що судом першої інстанції порушено принцип змагальності та право на доказування, що тягне за собою скасування ухваленого рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки ОСОБА_2 адвокат Рубцова К. В. доводи апеляційної скарги заперечує, рішення суду вважає законним та обґрунтованим, а тому просить в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити. Додатково вказує, що укладений ОСОБА_1 договір №94 за своєю суттю є договором купівлі-продажу майнових прав на об`єкт, котрий буде створено в майбутньому, а тому відповідачка як інвестор, вклавши кошти в будівництво об`єкта нерухомості, отримала певний комплекс прав на нерухомість, яка будується. Дані майнові права на об`єкт, що буде створено в майбутньому, були об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Представник позивачки вважає, що відповідачка ОСОБА_1 після смерті свого чоловіка (батька позивачки) передала новому кредиторові майнове право (право вимоги) за Договором про відступлення права вимоги від 23 серпня 2022 року та отримала за це відповідну грошову винагороду, а тому позивачка вправі претендувати на свою частку від вартості майнових прав на нерухоме майно.

Також представник ОСОБА_2 вказує, що правочин щодо відступлення права вимоги має всі ознаки фраудаторного, оскільки за договором відступлення права вимоги відчужено майнові права одразу після смерті ОСОБА_3 , які не могли бути відчужені без згоди позивачки як спадкоємця померлого.

Більш того, зауважує представник позивачки, через укладення договору № 94 про участь в будівництві житлового будинку від 23 квітня 2014 року та Договору про відступлення права вимоги від 23 серпня 2022 року у простій письмовій формі відповідачка безперешкодно відчужила майнові права (право вимоги) на апартаменти, котрі будуть створені у майбутньому, і жодної інформації щодо даного майна не було в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно станом на день смерті ОСОБА_3 , у зв`язку з чим майно не ввійшло до спадкової маси і позбавило позивачку можливості успадкувати свою частку в майні.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Івасишин З. З., яка просила скаргу задовольнити, пояснення представника позивачки ОСОБА_2 адвоката Рубцова К. В., який просив залишити рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржуване рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 795 799,75 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції прийшов до висновків, що батьку позивачки належала частка в праві власності на майнові права на квартиру та автомобіль, які в подальшому мала б успадкувати позивачка у розмірі частки. При цьому, відповідачкою не надано доказів того, що спірне майно придбано нею в шлюбі, але за особисті кошти. Також суд першої інстанції вважав, що правочини відповідачки ОСОБА_1 щодо відчуження придбаного в шлюбі із батьком позивачки майна, одразу після смерті останнього, належать до фраударних та здійснені з метою позбавлення позивачки можливості отримати таке майно у спадщину у встановленому законом порядку.

Проте із висновком суду про стягнення з відповідачки вартості майнових прав забудовника погодитися не можна.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони у справі після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , успадкували по частці належного йому майна, що підтверджується відповідними свідоцтвами про право на спадщину від 22 червня 2023 року (т. 1 а.с. 10, 12, 14).

Також встановлено, що 23 квітня 2014 року між ОСОБА_1 та ПП «Прикарпаття і К» було укладено Договір № 94 про участь в будівництві спортивно-готельного комплексу з вбудованими приміщеннями соціально-побутового призначення по АДРЕСА_2 . Предметом даного договору є апартаменти № НОМЕР_1 загальною площею 94,95 кв.м. на 10 поверсі, що складаються з 3 кімнат (т. 1 а.с. 17).

Згідно Договору про відступлення права вимоги від 23 серпня 2022 року ОСОБА_4 передала новому кредиторові ОСОБА_6 право вимоги за Договором № 94 про участь в будівництві спортивно-готельного комплексу з вбудованими приміщеннями соціально-побутового призначення по АДРЕСА_2 від 23 квітня 2014 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПП «Прикарпаття і К». Ціна договору складає 474 750 грн. (т. 1 а.с. 20).

Відповідно до звіту про незалежну оцінку майнових прав на спірні апартаменти від 12 квітня 2024 року їх дійсна ринкова вартість складає 3 183 199 грн. (т. 1 а.с. 69-93).

Згідно Договору купівлі-продажу транспортного засобу 2641/2022/3273390 від 14 липня 2022 року ОСОБА_1 продала автомобіль марки Mitsubishi Outlander, 2013 року випуску, який був зареєстрований за нею з 30 жовтня 2019 року (т.1 а.с. 22).

Факт набуття спірного майна ОСОБА_1 під час перебування у шлюбі з померлим ОСОБА_3 сторонами не оспорюється.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорювань право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Згідно з пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини.

Якщо об`єкт будівництва не був завершений спадкодавцем чи не був прийнятий в експлуатацію, або право власності не було за ним зареєстроване, то до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві як забудовнику права та обов`язки, а саме: право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані спадкодавцем у процесі цього будівництва; право завершити будівництво (як правонаступник спадкодавця замінений у порядку спадкування забудовник); право передати від свого імені для прийняття в експлуатацію завершений будівництвом об`єкт; право одержати на своє ім`я свідоцтво про право власності та зареєструвати право власності.

Таким чином, спадкоємець має право звернутись до суду із позовом про визнання за ним майнових прав забудовника як таких, що входять до складу спадщини.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 707/1803/16-ц (провадження № 61-1132св17).

Подібні висновки Верховний Суд зробив також у постановах від 12 серпня 2019 року у справі № 607/9408/16-ц (провадження № 61-27922св18) та від 28 травня 2020 року у справі № 2-2317/11 (провадження № 61-13194св18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2021 року в справі № 359/5719/17 зроблено висновок, що «нормами законодавства встановлено первинний спосіб набуття права власності на річ, на яку раніше не було і не могло бути встановлено право власності інших осіб. Саме інвестор як особа, за кошти якої на підставі договору був споруджений об`єкт інвестування, є особою, якою набувається первісне право власності на новостворений об`єкт інвестування. Державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийнято в експлуатацію у встановленому порядку. В іншому випадку інвестор не зможе визнати право власності на квартиру до введення будинку в експлуатацію. Згідно із частиною четвертою статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Отже, інвестор після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою».

Укладаючи договір купівлі-продажу майнових прав на новозбудоване майно, покупець отримує речове право, яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно в майбутньому. Право власності на нерухоме майно виникає з моменту прийняття його в експлуатацію, якщо таке передбачено законом чи договором, а повноцінним об`єктом у розумінні ЦК України такий об`єкт стає після його державної реєстрації. Захист прав на новостворене майно, прийняте в експлуатацію, у разі невизнання відповідачем прав позивача на спірне майно здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, то захист здійснюється на загальних засадах цивільного законодавства (див. постанову Верховного Суду від 09 серпня 2023 року у справі № 753/6287/19 (провадження № 61-9354св22)).

Належні та допустимі докази прийняття спірного об`єкту інвестування в експлуатацію як на час смерті спадкодавця, так і на час розгляду справи, суду не надані.

Отже, з вказаного можна зробити висновок, що позивачка має право на спадкування майнових прав спадкодавця, у тому числі прав забудовника, а не на стягнення вартості недобудованого майна право власності на яке спадкодавцем не оформлювалося. Проте з такими позовними вимогами вона до суду не зверталася.

Тому апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 вартості недобудованого майна підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

У відповідності до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Здійснюючи новий розподіл судових витрат, колегія суддів виходить з наступного.

Встановлено, що при подачі позовної заяви ОСОБА_2 сплатила судовий збір лише частково у розмірі 2 147,20 грн., оскільки встановити дійсну ринкову вартість майна на час подання позовної заяви у неї не було можливості (а.с. 4).

Згідно висновків про вартість майна, які були виконані під час розгляду справи в суді першої інстанції, вартість майнових прав на спірні апартаменти склала 3 183 199 грн., а вартість спірного автомобіля відповідно 677 763 грн., що в загальному складає 3 860 962 грн. (а.с. 69-109). Таким чином, з урахуванням заявлених позовних вимог ціна позову у даній справі складає 965 240,50 грн. (3 860 962 грн. / 4). Отже, позивачка ОСОБА_2 повинна була сплатити судовий збір за подачу позовної заяви до суду першої інстанції у розмірі 9 652,40 грн. А тому, з урахуванням сплаченої раніше суми судового збору ОСОБА_2 мала б доплатити в дохід держави 7 505,20 грн. (9 652,40 грн. 2 147,20 грн.) судового збору за подачу позовної заяви.

Судом апеляційної інстанції у даній справі задоволено позовні вимоги частково у розмірі 169 440,75 грн. із заявлених позивачкою 965 240,50 грн., що становить 18% (169 440,75 грн. х 100% / 965 240,50 грн.).

Отже, у разі повної сплати судового збору за подачу позовної заяви до суду першої інстанції, позивачці б підлягало до відшкодування 18% від суми судового збору, що становить 1 737,43 грн. (9 652,40 грн. х 18%).

З огляду на вищезазначене, з позивачки ОСОБА_2 підлягало б стягненню в дохід держави судовий збір за подачу позовної заяви до суду першої інстанції у розмірі 5 767,77 грн. (7 505,20 грн. 1 737,43 грн.).

Водночас, беручи до уваги сплачений позивачкою судовий збір у розмірі 2 147,20 грн. їй до відшкодування підлягав би судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 386,50 грн. (2 147,20 грн. х 1 737,43 грн. / 9652,40 грн.).

Таким чином, остаточна сума судового збору за подачу позовної заяви, яка підлягає стягненню з позивачки ОСОБА_2 в дохід держави становить 6 968 грн. 40 коп. (5 767,77 грн. 386,50 грн.)

Що стосується судового збору за подачу апеляційної скарги колегія суддів зауважує наступне.

Згідно підпункту 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання фізичною особою апеляційної скарги на рішення суду справляється у розмірі, що становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми, але не більше 8 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за позовними заявами майнового характеру, а у справах, в яких предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав (крім права власності на майно), відшкодування шкоди здоров`ю (крім моральної шкоди), - не більше 3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, розмір судового збору за подачу апеляційної скарги, яку повинна була сплатити відповідачка ОСОБА_1 становить 14 478,60 грн. (9 652,40 грн. х 150%). Однак, скаржниця ОСОБА_3 звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», а тому судовий збір підлягає стягненню з позивачки ОСОБА_2 у дохід держави.

Враховуючи, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена на 82% , з позивачки ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 9 498 грн.(14 478,60 грн. х 82%).

З врахуванням положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України та часткового задоволення позовних вимог на 18% підлягають до стягнення із ОСОБА_1 в дохід держави (оскільки ОСОБА_2 звільнена від сплати судового збору на підставі п. ст. ЗУ «Про судовий збір» (а.с. )), судовий збір за подачу позовної заяви в сумі 6 968 грн. 40 коп. та апеляційної скарги в сумі 9 498 грн.

Оскільки апеляційний суд змінює розподіл судових витрат у справі, додаткове рішення Івано-Франківського міського суду від 03 червня 2025 року, яким було вирішено це питання, необхідно скасувати.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Івасишин Зоряни Зорянівни задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 28 травня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 795 799,75 грн. скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення вартості частки дійсної ринкової вартості з прав на апартаменти № 94 площею 94,95 кв.м. на 10 поверсі, що складаються з 3 кімнат по АДРЕСА_2 згідно Договору № 94 про участь в будівництві спортивно-готельного комплексу з вбудованими приміщеннями соціально-побутового призначення, укладеного між ОСОБА_1 та ПП «Прикарпаття і К» відмовити.

Додаткове рішення Івано-Франківського міського суду від 03 червня 2025 року скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір за подачу позовної заяви в сумі 6 968 (шість тисяч дев`ятсот шістдесят вісім) грн.. 40 коп. та апеляційної скарги в сумі 9 498 (дев`ять тисяч чотириста дев`яносто вісім) грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 жовтня 2025 року.

Судді В. М. Барков

І. В. Бойчук

І. О. Максюта