Справа № 341/719/25
Провадження № 22-ц/4808/1431/25
Головуючий у 1 інстанції Мергель М.Р.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

Головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Пнівчук О.В., Баркова В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Волосянко Роман Олексійович на рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Мергелем М.Р. 25 липня 2025 року в м. Галич Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , у якому просила стягнути з нього аліменти в її користь на утримання неповнолітніх дітей сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі по 5000 грн щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 21.08.2018 року між нею та відповідачем укладено шлюб, у якому у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають разом з позивачкою та повністю перебувають на її утриманні. На день подання позову сторони проживають окремо, сімейне життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей практично не надає, не бере жодної постійної участі у вихованні дітей, хоча має таку можливість, оскільки знаходиться у працездатному віці та має добрий стан здоров`я.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 25 липня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено повністю.

Суд ухвалив стягнув зі ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі по 5000 грн. щомісячно на кожну дитину, але неменше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 25 квітня 2025 року.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Волосянко Р.О., з рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області в частині стягнення аліментів у твердій грошовій сумі не погодився, вважає його незаконним, ухваленим з неповним з`ясуванням обставин справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права й процесуального права.

Зазначив, що позивачка надала суду неправдиві відомості щодо фактичних обставин справи. Зокрема, з часу укладення шлюбу і до мобілізації відповідача ОСОБА_2 до лав ЗСУ, вони з позивачкою проживали повноцінною сім`єю разом з батьками відповідача у м. Івано-Франківську. Їх старший син ОСОБА_3 народився у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_3 , а молодший ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 уже під час перебування апелянта на військовій службі.

Під час спільного проживання з батьками відповідача, усі витрати на харчування та оплату комунальних послуг здійснювали батьки відповідача. Після його мобілізації, ОСОБА_1 переїхала на постійне місце проживання до своїх батьків. Сім`я фактично розпалася, а відповідач згодом дізнався від позивачки, що вона звернулася до нього з позовними вимогами про стягнення аліментів.

Під час перебування на військовій службі ОСОБА_2 постійно перераховував позивачці грошові кошти, а перебуваючи на ротації у м. Івано-Франківську давав їй готівкові кошти на утримання дітей. Крім того, мати відповідача разом з позивачкою займалася лікуванням молодшого сина, що підтверджується долученими до матеріалів справи доказами. Тому, вважає, що твердження позивачки про те, що апелянт не надає матеріальної допомоги на утримання дітей не відповідають дійсності.

Зазначив, що при ухваленні судом першої інстанції рішення не досліджувались обставини щодо стану здоров`я та матеріального становища відповідача. Так, позивачка у своїх позовних вимогах вказала на відмінний стан здоров`я ОСОБА_2 . Зазначене не відповідає дійсності, оскільки під час проходження військової служби у нього діагностовано наступні захворювання: міокардитичний кардіосклероз з порушенням ритму по типу частої шлуночкової екстрасистології, СН1; дискінезія жовчновивідних шляхів за гіперкінетичним типом; хронічний панкреатит; ремісія без порушення функцій; часткова вторинна адентія. Такі обставини підтверджуються долученими до матеріалів справи доказами.

Не враховано судом і те, що у відповідача немає рухомого чи нерухомого майна, від якого він би отримував додатковий дохід. Тому вважає, що у суду не було підстав для ухвалення рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, відтак необхідно змінити рішення суду, визначивши розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача.

Зазначив, що не подавав заяви про визнання позову, тому посилання суду на такі обставини вважає хибними. На його переконання, таку заяву від його імені подала сама позивачка.

З урахуванням наведеного, просив рішення суду у частині визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі змінити та здійснити розподіл судових витрат.

Позиція інших учасників справи

ОСОБА_1 , з доводами апеляційної скарги не погодилася, через свого представника ОСОБА_5 , подала відзив на апеляційну скаргу. Вважає, рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Син сторін ОСОБА_4 постійно хворіє, коштів на утримання та лікування дітей позивачці не вистачає, окрім того ОСОБА_2 у суді першої інстанції повністю визнав свої позовні вимоги. Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Вважає, що судом першої інстанції у повній мірі дотримано вимоги ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (набула чинності для України 27 вересня 1991 року), яка визначає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, також дотримано вимоги ст. 3 Конвенції про права дитини, якою передбачено що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

На переконання представника ОСОБА_1 , не заслуговують на увагу твердження апелянта, про те, що у суду першої інстанції відсутні підстави для призначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, адже відповідно до вимог ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина.

Твердження ОСОБА_2 про те, що іноді його мати допомагає онукам коштами, жодним чином не впливає на його спроможність сплачувати аліменти та не звільняє його від їх сплати.

З огляду на наведене, представник ОСОБА_1 просив рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обгрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст.367 ЦПК України законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її такою, що не підлягає задоволенню виходячи з таких підстав.

Встановлені обставини справи

Сторони зареєстрували шлюб 21.08.2018 року у Івано-Франківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 1789, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а. с. 9).

Згідно інформації, яка міститься у свідоцтвах про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , їхнім батьком є ОСОБА_2 відповідач у справі, а позивачка - матір`ю (а. с. 7-8).

Відповідно до довідки № 3523 про реєстрацію місця проживання особи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 10).

Згідно з витягом з реєстру територіальної громади ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 11).

Відповідно до довідки від 09.04.2025 року № 1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є вихованцем Комарівського закладу дошкільної освіти (ясел-садка) «Сонечко» Галицької міської ради (а. с. 12).

Згідно з копією акта житлово-побутових умов від 10.04.2025 року № 13-08/10/25 підтверджується, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Її діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які зареєстровані по АДРЕСА_1 , також проживають разом з матір`ю в АДРЕСА_2 (а. с. 13).

Відповідно до довідки від 07.04.2025 року № 1301 ОСОБА_1 отримала щомісячну одноразову допомогу при народженні однієї дитини за жовтень-грудень 2024 року по 860,00 грн. Разом 2580,00 грн (а. с. 14).

Згідно з медичною документацією ОСОБА_4 хворіє. Основний діагноз: затримка статокінетичного розвитку, дефіцитна анемія складного генезу, середнього ступеня. Лактазна недостатність. Атопічний дерматит (а. с. 15-16).

У матеріалах справи міститься заява ОСОБА_2 про визнання ним позовних вимог ОСОБА_1 (а. с. 28), яка подана суду засобами поштового зв`язку і написання якої апелянт заперечує у апеляційній скарзі.

Застосовані норми права та висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України від «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 2 і 3 статті 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

В силу ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Із положень ч. 1 ст. 184 СК України слідує, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

У зазначеній нормі права cтягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі).

При цьому, законодавець не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися можливістю зміни способу стягнення аліментів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У своїх доводах апелянт посилається на те, що не подавав до суду першої інстанції заяву про визнання позову, а від його імені таку заяву подала позивачка.

Колегія не бере до уваги зазначені доводи, оскільки апелянтом не подано суду а ні першої, а ні апеляційної інстанції доказів на підтвердження того, що таку заяву підписував не він, а вона від його імені вона підписана іншою особою, зокрема позивачкою.

Але, в будь-якому випадку, навіть якщо б така заява про визнання позову суду подана не була, розмір та спосіб стягнення аліментів визначається судом, а спосіб ще й залежить від волевиявлення стягувача.

Нормами СК України встановлено, що визначення способу стягнення аліментів (в твердій грошовій сумі чи частці) залежить тільки від вибору одержувача аліментів.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постановах від 25 листопада 2020 року у справі № 523/2927/18 та від 24 лютого 2020 року у справі № 539/3532/18.

Із контексту наведених норм вбачається, що право вибору способу стягнення аліментів надано лише тому з батьків, з ким проживає дитина, а визначений рішенням суду спосіб стягнення аліментів може бути змінений лише за позовом одержувача аліментів.

Отже, безпідставними є посилання апеляційної скарги згідно якої відповідач просив змінити спосіб стягнення аліментів на утримання дитини з твердої грошової суми на частину від всіх доходів платника. Адже таким правом наділений лише одержувач аліментів.

Відтак, оскільки відповідач є платником аліментів, які присуджені у твердій грошовій формі, а не у частці від його доходу, він не має права на звернення про зміну способу стягнення аліментів, апеляційний суд у свою чергу не вправі змінювати спосіб стягнення аліментів.

Відповідач зазначає, що судом не досліджувалися обставини щодо стану його здоров`я та матеріального становища. Так, згідно наданих представником відповідача доказів ОСОБА_2 є військовослужбовцем, відрядженим до військової частини НОМЕР_2 , з метою виконання бойових (спеціальних) завдань з утримання авіації в готовності до бойових польотів шляхом чергування на землі поза районами ведення (бойових) дій, отже є працездатним.

Також представником відповідача долучено до матеріалів справи довідку військово-лікарської комісії №2044/1 від 14.10.2024 року, якою підтверджуються діагнози ОСОБА_2 : міокардичний кардіосклероз з порушення ритму по типу частої шлуночкової екстрасистології, СН І (І52.8); дискенезія жовчновивідних шляхів за гіперкінеичним типом (К76); хронічний панкреатит, ремісія без порушення функцій (К86.1). Дані захворювання пов`язані з проходженням ним військової служби. Часткова вторинна адентія (К00.0) захворювання не пов`язане з проходженням військової служби.

На підставі ст. 38б графи ІІ Розкладу хвороб: ОСОБА_2 придатний до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах, медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку оперативного забезпечення, охорони.

Проте, жодне із перелічених захворювань не свідчить про відсутність у відповідача можливості працювати та сплачувати аліменти на утримання дітей у визначеному судом розмірі.

Відтак, ОСОБА_2 а ні в суді першої інстанції, а ні в суді апеляційної інстанції не доведено, що він, враховуючи розмір його доходів, видатків та витрат, не має можливості сплачувати аліменти на утримання його двох синів в розмірі 10000 грн.

Доводи апеляційних скарг не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду апелянтом не надано.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Волосянко Роман Олексійович, залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 25 липня 2025 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: О.В. Пнівчук

В.М. Барков

Повний текст постанови складений 24 жовтня 2025 р.