Провадження №2/205/1184/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.10.2025 року м.Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Курбанової Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Вольф В.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представників відповідачів ОСОБА_2 , Тараненко М.С.,

розглянувши у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до держави Україна в особі Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

В обгрунтування позову зазначив, що інспектором Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Папуша Катериною Миколаївною 31.07.2022 р. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія EAP № 5690221, якою за ч. 1 ст. 122 КУпАП на ОСОБА_3 накладено штраф у розмірі 340,00 грн. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2022 року у справі №205/4950/22 скасовано зазначену постанову та закрито провадження у справі. Постановою державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Чуприною П.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 70715058 від 17.01.2023 р. з виконання зазначеної вище постанови, а 19.01.2023 р. винесено постанову про закінчення цього виконавчого провадження. Як вбачається з обставин даної справи, моральної шкоди ОСОБА_3 було завдано незаконними діями службової особи органу державної влади, у зв`язку з чим така шкода відшкодовується державою. Відповідно належним відповідачем у даній справі є Держава Україна в особі Департаменту патрульної поліції, незаконними діями службової особи якого задано шкоди, та Державної казначейської служби України, яка здійснює безспірне списання коштів державного бюджету на підставі рішення суду.

Винесенням постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 31.07.2022 р. серія EAP № 5690221 та зверненням її до виконання, незважаючи на те, що на момент звернення до виконання вона вже була скасована судовим рішенням, ОСОБА_3 було завдано моральну шкоду, яка полягає у певних душевних стражданнях щодо незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності та звернення до виконання скасованої судовим рішенням постанови. Позивач був змушений витрачати час та кошти на звернення до адвоката та до суду для скасування незаконної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 31.07.2022 р. серія EAP № 5690221 та державного виконавця для закриття виконавчого провадження з її виконання та переживати моральні страждання з цього приводу. Зазначену моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 10 000 гривень. Судові витрати, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, складаються із витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. Просить стягнути з Держави Україна за рахунок коштів державного бюджету України на користь ОСОБА_3 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Представник позивача Васковського В.С., ОСОБА_1 в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним у позові, просив його задовольнити.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції Кучер Л.А., в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що 31.07.2022 р., під час несення служби з охорони публічного порядку та безпеки інспектором Управління ОСОБА_4 було виявлено транспортний засіб, зупинка якого була здійснена з порушенням вимог п. 8.4.в Правил дорожнього руху. На підставі наведеного факту поліцейським було встановлено водія такого транспортного засобу та здійснено розгляд справи про адміністративне правопорушення. За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, проведеного у відповідності до вимог чинного законодавства, оцінивши докази згідно вимог ст. 252 КУпАП, враховуючи, що правопорушення (порушення правил зупинки) вчинено в присутності поліцейського, виявлено ним безпосередньо в момент вчинення такого правопорушення, поліцейським було винесено відповідну постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП про притягнення позивача, який керував вказаним транспортним засобом та здійснив його зупинку, до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340,00 гривень. В подальшому вказана постанова про притягнення позивача до відповідальності була скасована судом в судовому провадженні за відповідним позовом, поданим позивачем, у зв`язку з неможливістю для суду встановити, що позивачем вчинено інкриміноване йому правопорушення. Тобто, скасування складеної поліцейським постанови зумовлено недостатністю доказів вчинення позивачем правопорушення. Звертає увагу суду, що під час виявлення правопорушення, розгляду справи про адміністративне правопорушення та прийняття рішення за результатами такого розгляду поліцейський діяв в межах наданої йому компетенції, стягнення ним накладено в межах санкції статті, яка передбачає відповідальність за виявлене правопорушення, жодних вимог чинного законодавства він не порушував та виконував свої службові обов`язки з метою виконання завдань та функцій поліції, про що вказано також в рішенні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2022 р. по справі № 205/4950/22. Отже, за таких умов його дії не можуть бути визначені як незаконні. Таким чином, як вбачається з викладеного, під час виявлення правопорушення, розгляду справи за ч. 1 ст. 122 КУпАП відносно позивача та прийняття відповідного рішення поліцейський діяв в межах наданих повноважень та в спосіб, встановлений чинним законодавством. Останнім відносно позивача були вчинені певні процесуальні дії, визначені нормами чинного законодавства, з метою реалізації повноважень поліції, та результатом вчинення таких дій є прийнята ним постанова про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому скасована судом. А відтак, такі дії та рішення не можуть бути розцінені як неправомірні чи протиправні, натомість такі дії є законними, оскільки вчинені на підставі та у суворій відповідності до зазначених вище норм чинного законодавства, а прийняте поліцейським рішення по справі про адміністративне правопорушення є наслідком таких дій. Жодних дій, які б виходили за межі наданих повноважень, поліцейським не вчинялось, що підтверджується, зокрема, тим, що позовна заява не містить в собі посилань на такі обставини. При цьому, варто зауважити, що дії поліцейських зі складання постанов про притягнення до адміністративної відповідальності, зокрема щодо позивача, в тому числі й у випадку скасування таких постанов в подальшому, не визначені чинним законодавством як неправомірні чи незаконні (навпаки, передбачені як виключна компетенція поліцейських) та не визнані такими уповноваженими органами у встановленому порядку, а чинне законодавство передбачає право особи оскаржити прийняте по справі про адміністративне правопорушення рішення в судовому порядку, яке і було реалізоване позивачем. Відтак, твердження позивача в його позовній заяві про незаконність дій поліцейських за таких умов є надуманими та безпідставними. Зауважує, що передумовою стягнення коштів в рахунок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями відповідних посадових осіб, є встановлення факту наявності незаконних дій або визнання їх такими. Втім, всупереч твердженням позивача, судове рішення, на яке посилається позивач в своєму позові, обґрунтовуючи незаконність дій поліцейських, не встановлює факту незаконності складення поліцейськими відносно позивача адміністративних матеріалів.

Будь-яких аргументованих доказів заподіяння моральної шкоди, її розміру та причинно-наслідкового зв`язку між діями певних осіб й заподіянням такої шкоди позивачем не надано. Позивачем не доведено факт спричинення йому будь-якими діями поліцейських шкоди, що є обов`язковою передумовою для розгляду судом можливості щодо прийняття рішення про відшкодування такої шкоди, не доведено наявності обставин, визначених ч. 2 ст. 23 ЦК України. У зв`язку із цим позовна вимога про відшкодування такої шкоди не підлягає задоволенню, зокрема, з мотивів недоведеності факту заподіяння такої шкоди і її розміру. Крім того, вважає за необхідне звернути увагу на той факт, що в даному випадку на наявні між сторонами правовідносини не можуть бути розповсюджені вимоги Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки поліцейський, діями якого позивачу нібито заподіяна шкода, не є посадовою особою будь-якого з таких органів та його дії, якими, як стверджує позивач, завдано моральної шкоди, жодним чином не пов`язані з оперативно-розшуковою діяльністю, здійсненням досудового розслідування або виконанням завдань та функцій прокуратури чи суду. Ані Департамент патрульної поліції, ані його територіальні (відокремлені) підрозділи, із врахуванням завдань та функцій, покладених на патрульну поліцію, не є органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відтак, за таких умов відсутні підстави для застосування положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України та в даному випадку, вважає, шкода, нібито завдана діями поліцейських, може бути відшкодована на загальних підставах. Звертаю увагу, що частина друга статті 1167 ЦК України не передбачає відшкодування шкоди незалежно від вини посадової особи у випадку притягнення особи до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. Відтак, чинне законодавство передбачає відшкодування фізичним та юридичним особам шкоди, завданої лише незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади та така шкода повинна відшкодовуватись саме за рахунок коштів державного бюджету.

Крім того, додатково зазначила, що за вих. № 4236вс/41/19/2022 від 13.09.2022 р. управлінням патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції супровідним листом була направлена постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАР № 5690221 від 31.07.2022 для примусового виконання у порядку ст. 308 КУпАП до Другого Правобережного відділу ДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) у зв`язку із несплатою такої. Окремо слід зауважити, що направлення постанови серії ЕАР № 5690221 від 31.07.2022 р. для примусового виконання є наслідком лише дій та волі позивача - відмови від добровільної сплати штрафу та невжиття передбачених законом заходів захисту оспорюваних прав, за захистом яких він звернувся до суду. Проте позивач не скористався відповідними можливостями і правами, що призвело до направлення відповідної постанови у справі про адміністративне правопорушення до органу державної виконавчої служби для примусового виконання, продовження вчинення виконавчих дій та примусового стягнення. 31.10.2022 р. рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 205/4950/22 було скасовано постанову серії ЕАР № 5690221 від 31.07.2022 р., тобто до 31.10.2022 р. постанова була чинною та підлягала сплаті у відповідності до вимог чинного законодавства. Додатково ще раз звертає увагу, що порядку для Управління, щодо зупинення виконавчого провадження, у зв`язку із судовим розглядом по оскаржуваним постановам не передбачено. Ініціатива щодо стадії розгляду виконавчого провадження або зупинення виконавчого провадження, відповідно до норм чинного законодавства, повинна надходити від боржника. Враховуючи вищевикладене, слід розуміти, що всі дії поліцейських, направлені на виконання останніми їх службових обов`язків, вчинені ними в межах компетенції та на виконання вимог чинного законодавства.

Отже, за наведених вище обставин, враховуючи, що поліцейський діяв в спосіб та в межах наданих законом повноважень, його дії є правомірними та такими, що відповідають чинному законодавству, жодних доказів протилежного матеріали справи не містять, підстави для відшкодування шкоди, яку нібито зазнав позивач у зв`язку із складанням відносно нього певної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу, відсутні, а відтак позовні вимоги щодо відшкодування такої шкоди задоволенню не підлягають. Просить в задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача Державної казначейської служби України Тараненко М.С. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому працівниками поліції моральної шкоди. Позивач обмежився лише загальними посиланнями на незаконність дій відповідача, допустимими та достовірними доказами ні факту наявності такої шкоди, ні погіршення здібностей позивача або позбавлення можливості реалізовувати свої звички і бажання, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, настання інших негативних наслідків, наявність причинного зв`язку між протиправними, на його думку, діями посадової особи Департаменту патрульної поліції та можливим завданням такої шкоди. Казначейство наголошує про недоведеність настання шкоди та відсутність підстав в задоволенні вимоги з її відшкодування. умовою застосуванням судом цивільно-правової відповідальності за вказаною правовою нормою, яка поширюється на не договірні зобов`язання, що виникають із правопорушень (деліктні) правовідносини, є встановлення факту неправомірності рішення, дії чи бездіяльності службової або посадової особи зазначених органів. Сам факт скасування постанови в адміністративному порядку та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав недоведеності вини особи не є в подальшому безумовною підставою для відшкодування моральної та матеріальної шкоди та не вказує жодним чином на неправомірність дій посадових чи службових осіб органів державної влади, не тягне за собою обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не доводить факту настання моральної шкоди ( ухвала ВС у справі № 312/262/18 від 21.10.2020). У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (Постанова ОП КЦС ВС від 05.12.2022 в справі № 214/7462/20). В даному випадку Казначейство не є особою, протиправна діяльність якої могла би спричинити шкоду відносно позивача.

Стосовно витрат на правову допомогу, Казначейство зазначає, що ВС, пославшись на практику Європейського суду з прав людини, пояснив, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір є обґрунтованим. ВС пояснив, що присуджувати суму компенсації витрат на професійну правничу допомогу потрібно на підставі належних та допустимих доказів (зокрема, акта приймання -передачі). Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти та об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Позивач у позовні заяві виголосив лише бажання відшкодування моральної шкоди, не довівши належним чином реальне настання наслідків. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №5690221 від 31..07.2022 р., винесеної інспектором поліції старшим лейтенантом 2 батальйону 2 роти УПП в Дніпропетровській області Папуша Катериною Миколаївною, 31.07.2022 р. о 13-47 год. ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_5 , по вул.Набережна Перемоги в м.Дніпрі, порушив вимоги дії знаку 3.21, чим порушив п.8.4.4 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП. На ОСОБА_3 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Згідно рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 31.10.2022 р. №205/4950/22, позовні вимоги ОСОБА_3 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровської області, інспектора Управління патрульної поліції в Дніпропетровської області Папуши Катерини Миколаївни про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задоволено. Скасовано постанову інспектора Управління патрульної поліції в Дніпропетровської області Департаменту патрульної поліції Папуши Катерини Миколаївни від 31.07.2022 року серія ЕАР № 5690221 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 122 КУпАП, закрито провадження у справі. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (код ЄДРПОУ: 40108646, адреса: 03048, м.Київ, вул.Федора Ернста, буд.3) на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , судові витрати в розмірі 1 496,20 грн., яке набрало законної сили 05.04.2023 р.

17.01.2023 р. державним виконавцем Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Чуприною П.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 70715058 при примусовому виконанні постанови ЕАР №5690221 від 31.07.2022 р., що видана УПП в Дніпропетровській області ДПП щодо ОСОБА_6 .

19.01.2023 р. державним виконавцем Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Чуприною П.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 70715058, на підставі п.5 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із тим, що до відділу 19.01.2023 р. надійшла заява боржника та рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 31.10.2022 р. №205/4950/22, про скасування постанови інспектора Управління патрульної поліції в Дніпропетровської області Департаменту патрульної поліції Папуши Катерини Миколаївни від 31.07.2022 року серія ЕАР № 5690221 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 122 КУпАП, закриття провадження.

Згідно постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 05.04.2023 р. №205/4950/22, апеляційна скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2022 року в адміністративній справі №205/4950/22(2-а/205/75/22) - залишена без задоволення. Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2022 року в адміністративній справі №205/4950/22(2-а/205/75/22) - залишено без змін.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина перша статті 1173 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (частина перша статті 1174 ЦК України).

Наведеними правовими нормами передбачено, що для покладення відповідальності за дії посадових осіб та органів державної влади чи місцевого самоврядування наявність їх вини не є обов`язковою. Проте цими приписами встановлена обов`язковість інших трьох елементів складу цивільного правопорушення, встановлення яких є необхідним для покладення відповідальності за завдану шкоду на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування, про що Велика Палата Верховного Суду деталізує далі.

Усталеним у доктрині цивільного права та національній судові практиці є підхід, за якого для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади (тут і далі - йдеться також й про органи місцевого самоврядування, про що не зазначається з огляду на обставини цієї справи) у виді відшкодування шкоди має бути встановлено наявність одночасно трьох умов: неправомірність (протиправність) дії посадових або службових осіб державного органу; шкода; причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Тягар доведення наявності цих умов покладається на позивача, який звертається з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України (п 8.49.5постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі № 925/556/21).

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 вказано, що, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Отже, для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є сукупність трьох умов: дії органу (посадових або службових осіб) повинні мати протиправний характер, шкода та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Вина посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди.

Під протиправністю потрібно розуміти безпосередню суперечність (невідповідність) рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акту.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 638/3490/18, окремо зазначено, що процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які полягають у фіксації адміністративного правопорушення, можуть бути оцінені на предмет відповідності закону чи іншому нормативному акту судом під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки оцінка таких дій без аналізу матеріалів про притягнення особи до адміністративної відповідальності сукупно з іншими доказами є неможливою.

Розгляд справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху за ч.1 статтею 122 КУпАП здійснюють органи Національної поліції (стаття 222 КУпАП).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно зі статтею 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У справах про відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, його посадових осіб, позивач може доводити наявність очевидних ознак протиправності чи свавільності дій цих суб`єктів, які спричинили порушення прав, свобод або інтересів позивача.

Втручання не буде свавільним, якщо: воно відбулося згідно із законом; воно переслідує легітимну мету і є пропорційним до цієї мети; воно є необхідним у демократичному суспільстві.

Отже при вирішенні спору про відшкодування шкоди суд може встановити протиправний характер дій (бездіяльності, рішень) працівників патрульної поліції як обов`язковий елемент деліктної відповідальності за наявності ознак очевидної протиправності чи навіть свавільності таких дій.

При невстановленні під час розгляду справи невідповідності дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції щодо винесення постанови, які мали наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення, дії патрульного поліцейського щодо винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення у разі подальшого закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення можуть бути підставою для відшкодування шкоди державою лише у тому випадку, якщо закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося через очевидну невідповідність постанови вимогам закону або внаслідок інших протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, або які мають ознаки свавільності.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (частина перша статті 23 ЦК України). Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина друга статті 23 ЦК України).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (пункт 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц).

Під час розгляду справ про відшкодування моральної шкоди суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та на яких міркуваннях він у цьому базується, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, потрібні для відновлення попереднього стану. Водночас суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Наявність заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач.

Порушення прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (рішення від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine).

Отже, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у виді погіршення здоров`я, можуть підтверджувати завдання моральної шкоди.

З огляду на загальні засади доказування у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і яким є розмір її відшкодування.

Відтак позивач, звертаючись до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, повинен довести, що внаслідок протиправних дій працівників патрульної поліції під час винесення постанови про адміністративне правопорушення йому була заподіяна моральна шкода, зазначити, у чому вона проявлялася, а також обґрунтувати розмір її відшкодування.

Третім обов`язковим елементом для покладення на державу відповідальності за відшкодування особі шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, - є причинно-наслідковий зв`язок між протиправними (неправомірними) діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою.

Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. Водночас причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди (постанова Верховного Суду від 20 січня 2021 року в справі № 197/1330/14-ц).

Верховний Суд у постановах від 20 березня 2019 року у справі № 918/203/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 904/3667/19 зробив висновок про те, що у справах про відшкодування шкоди доведення обґрунтованості вимог покладається на позивача, який має надати суду докази наявності шкоди, протиправності поведінки того, хто завдав шкоду, а також причинно-наслідкового зв`язку такої поведінки із завданою шкодою.

Саме лише задоволення скарги щодо неправомірності дій працівників правоохоронного органу не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між діями працівників (посадових осіб) такого органу та завданою шкодою. Причинний зв`язок (як обов`язковий елемент цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди) між протиправною поведінкою та шкодою проявляється у тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про Національну поліцію» у складі поліції функціонують: кримінальна поліція, патрульна поліція, органи досудового розслідування, поліція охорони, спеціальна поліція, поліція особливого призначення, інші підрозділи, діяльність яких спрямована на виконання завдань поліції або на забезпечення її функціонування, рішення про створення яких приймається керівником поліції за погодженням з Міністром внутрішніх справ.

Згідно з абзацом другим частини першої статті 5 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» оперативно-розшукова діяльність здійснюється оперативними підрозділами Національної поліції - підрозділами кримінальної та спеціальної поліції.

Відповідно до розділу 2 Положення про патрульну службу МВС, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02 липня 2015 року № 796, основними завданнями патрульної служби є: забезпечення публічного порядку і громадської безпеки; забезпечення безпеки осіб, захисту їх прав, свобод та законних інтересів; створення стану захищеності життєво важливих інтересів суспільства, сконцентрованих у його матеріальних і духовних цінностях, нормальних умов життєдіяльності людини, діяльності підприємств, установ, організацій; запобігання кримінальним, адміністративним правопорушенням; попередження, виявлення та припинення кримінальних та адміністративних правопорушень, випадків насильства у сім`ї, а також виявлення причин і умов, що сприяють їх учиненню; взаємодія із суспільством: реалізація підходу «міліція та громада», що полягає у співпраці та взаємодії із населенням, громадськими організаціями, іншими підрозділами органів внутрішніх справ, органами публічної влади, з метою запобігання правопорушенням, забезпечення безпеки, зниження рівня злочинності, а також установлення довірливих відносин між міліцією та населенням; забезпечення безпеки дорожнього руху; організація контролю за додержанням законів, інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

З урахуванням наведених правових норм суд виснував, що поліцейський, який виносить постанову по справ про адміністративне правопорушення, не є суб`єктом, який здійснює оперативно-розшукову діяльність чи проводить досудове розслідування, тому до таких правовідносин не застосовуються приписи статті 1176 ЦК України та Закону № 266/94-ВР.

У підсумку суд дійшов висновку, що у разі закриття справи про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 статті 122 КУпАП, через відсутність події і складу адміністративного правопорушення відшкодування шкоди особі, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, здійснюється на загальних підставах, передбачених статтею 1174 ЦК України, а положення статті 1176 ЦК України та Закону № 266/94-ВР не є застосовними.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2022 року у справі №205/4950/22 скасовано зазначену постанову та закрито провадження у справі, дії патрульного поліцейського протиправними визнані не були.

Отже, даним рішенням суду не встановлено неправомірності у діях працівника патрульної поліції під час винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення, а тому відсутні підстави для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб відповідача у виді відшкодування шкоди.

Закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру, а свідчить про реалізацію позивачем передбаченого КАС України права на оскарження дій поліції та не є безумовним і безспірним доказом неправомірності, не може достовірно доводити факт того, що дії чи бездіяльність відповідача завдали позивачу наслідків, що зумовили настання моральної шкоди, ураховуючи, що права та інтереси позивача були захищені судом (Постанова ВС від 21 жовтня 2020 року у справі № 312/262/18).

Звертаючись до суду з позовними вимогами про визнання дій протиправними та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУАП, позивач не звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом зупинення виконання зазначеної постанови.

13.09.2022 року за вих. № 4236вс/41/19/2022 управлінням патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції супровідним листом була направлена постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАР № 5690221 від 31.07.2022 для примусового виконання у порядку ст. 308 КУпАП до Другого Правобережного відділу ДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) у зв`язку із несплатою такої, таким чином відповідач діяв в порядку та межах, встановлених законом.

Враховуючи те, що у спірних правовідносинах закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося не через невідповідність постанови вимогам закону або через інші протиправні дії працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення або направлення такої постанови для виконання в примусовому порядку, суд дійшов висновку, що підстав, визначених статтею 1174 ЦК України для відшкодування моральної шкоди у позивача не виникло, у зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 211, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до держави Україна в особі Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарг подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Дата складання повного тексту рішення 23.10.2025 р.

Суддя Курбанова Н. М.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2

Відповідач:

Держава в особі

Департамент патрульної поліції, , 03048, м.Київ, вул.Федора Ернста, б.3,

Державна казначейська служба України, , 01601, м.Київ, вул.Бастіонна, б.6