Справа № 539/3716/25
Провадження № 2-о/539/112/2025
УХВАЛА

22 жовтня 2025 року місто Лубни

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Пилипчука М.М.,

за участю секретаря судового засідання Крайсвітньої Н.М.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника адвоката Масюка В. В. ,

представника заінтересованої особиОСОБА_2 адвоката Орла В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Лубнах Полтавської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року ОСОБА_1 через адвоката Масюка В. В. звернулася до суду із заявою про встановлення факту її проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 без шлюбу, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України.

В обґрунтування заяви посилалась на те, що з березня 2011 року вона та ОСОБА_3 прийняли рішення спільно проживати однією сім`єю без шлюбу у її квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Разом із ними проживала дочка заявниці ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 2019 року. В офіційному шлюбі ОСОБА_3 ніколи не перебував. Вони разом утримували квартиру, здійснювали її ремонт, спільно сплачували за комунальні послуги, мали спільний бюджет, побут, розпоряджалися всіма наявними коштами. З 24 лютого 2022 року в зв`язку з запровадженням військового стану в Україні та постійними обстрілами місті Харкові, для безпеки вона з ОСОБА_3 вирішили, що переїде до своєї мами ОСОБА_5 , яка проживає у квартирі АДРЕСА_2 . Згідно з довідкою Виконавчого комітету Лубенської міської ради від 24 травня 2022 року № 1630- її було взято на облік як внутрішньо переміщену особу. У березні 2023 року ОСОБА_3 був мобілізований до Збройних Сил України. Останнє місце служби ОСОБА_3 була Харківська область. ОСОБА_3 , перебуваючи на службі у Збройних Силах України, продовжував підтримувати її матеріально, постійно надсилав на її картковий рахунок грошові кошти. У листопаді 2023 року ОСОБА_3 захворів на хронічний вірусний гепатит «С», у зв`язку з чим неодноразово проходив лікування в лікарнях міст Кам`янське, Балаклеї, Харкові. Захворювання пов`язане з проходженням військової служби. Таким чином, вони підгримували шлюбні відносини протягом 13 років до червня 2024 року. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане 17 червня 2024 року першим відділом ДРАЦС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. ОСОБА_1 разом із мамою чоловіка ОСОБА_2 , спільно здійснили поховання чоловіка ОСОБА_3 місті Харкові на цвинтарі № 17.

ОСОБА_1 вказувала, що виникла необхідність встановлення факту її проживання з ОСОБА_3 без шлюбу для призначення та отримання нею одноразової грошової допомоги у разі смерті військовослужбовця ОСОБА_3 під час виконання ним обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18 серпня 2025 року прийнято до розгляду заяву та відкрито провадження у цивільній справі.

Від Міністерства оборони України надійшли пояснення по справі, де вказано, що обґрунтування заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, необхідністю встановлення факту проживання однією сім`єю, як підставою для отримання одноразової грошової допомоги, що свідчить про намір заявника набути «право», набуття якого діючим законодавством не передбачено. Така процесуальна поведінка заявника та обраний засіб захисту права вказують на наявність спору про право, тому заява ОСОБА_1 не може бути розглянута в порядку окремого провадження. Просило заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу залишити без розгляду.

ОСОБА_2 через представника адвоката Орла В. В. подала до суду клопотання про залишення заяви без розгляду. Вказувала, що від встановлення факту визнання заявниці членом сім`ї військовослужбовця залежить виникнення її права на отримання статусу члена сім`ї загиблого Захисника України та на отримання грошової допомоги. При цьому, даний факт повністю заперечується заінтересованою особою ОСОБА_2 , яка є матір`ю ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилась спадщина. Державним нотаріусом П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори посвідчено, що спадкоємцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , є його мати ОСОБА_2 , видано свідоцтво про право на спадщину за законом на вклади з відповідними відсотками. Вказувала, що заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки встановлення зазначеного факту негативно впливає на право ОСОБА_2 як єдиної спадкоємиці померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 сина ОСОБА_3 на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, тобто у цій справі вбачається спір про право, наслідком чого є залишення заяви без розгляду.

Представник заявника у судовому засіданні щодо заявленого клопотання про залишення заяви без розгляду заперечував та вважав за доцільне продовжити розгляд даної заяви. Заявник підтримала позицію представника.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_2 адвокат Орел В. В. у судовому засіданні зазначив, що дійсно між сторонами існує спір про право, а тому просив задовольнити клопотання Міністерства оборони України та залишити заяву без розгляду.

Представник Міністерства оборони України в судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, просив розгляд справи провести без його участі.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_5 в судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Заяв чи клопотань на адресу суду не надходило.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Згідно із частиною першою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження (частини перша, друга статті 19 ЦПК України).

Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина сьома статті 19 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частинами першою, другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умов, якщо згідно із законом такі факти створюють юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) викладено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 759/12740/21 (провадження № 61-126св22).

Разом із тим, у постанові від 21 травня 2025 року у справі № 754/13001/23 (провадження № 61-1252св24) Верховний Суд зазначив, що існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним.

Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

У справі, що розглядається, ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила встановити факт її проживання з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з 2011 року до 2024 року, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона та ОСОБА_3 постійно спільно проживали як одна сім`я, були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки.

При цьому вказувала, що встановлення вказаного факту необхідно їй для реалізації її права на отримання одноразової грошової допомоги у разі смерті (загибелі) військовослужбовця.

Мати ОСОБА_3 ОСОБА_2 , яка залучена судом як заінтересована особа, заперечувала той факт, що її син та заявниця проживали однією сім`єю, вважала, що заявниця не має права на отримання виплати одноразової грошової допомоги як член сім`ї померлого військовослужбовця.

Отже, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник спір, пов`язаний з доведенням наявності підстав для призначення та виплати одноразової грошової допомоги сім`ї померлого військовослужбовця.

Вказані висновки узгоджують з правовою позицією Верховного Суду від 07 жовтня 2025 року, викладеною у постанові від 07 жовтня 2025 року у справі № 485/552/25 (провадження № 61-10338св25).

З урахуванням наведеного, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність залишення заяви ОСОБА_1 , поданої в порядку окремого провадження, без розгляду на підставі частини шостої статті 294, частини четвертої статті 315 ЦПК України, оскільки між заявницею та ОСОБА_2 виник спір про право.

На підстав викладеного та керуючись статтями 259, 265, 293, 315-319 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_1 право звернутися до суду з позовом в порядку позовного провадження.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Суддя М. М. Пилипчук