Провадження № 6/750/229/25
У Х В А Л А

27 жовтня 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

судді Маринченко О.А.,

секретар судового засідання Шилова Ж.О.,

за участю заявника ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, вжиття заходів забезпечення судових витрат шляхом винесення ухвали (винесення додаткового рішення і роз`яснення судового рішення) в справі № 750/10964/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист честі та гідності шляхом спростування інформації, стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

17 жовтня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, вжиття заходів забезпечення судових витрат шляхом винесення ухвали (винесення додаткового рішення і роз`яснення судового рішення) в справі № 750/10964/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист честі та гідності шляхом спростування інформації, стягнення моральної шкоди, в якій просить:

- визнати виконавчий документ (виконавчий лист) суду від 27.08.2025, виданий у справі № 750/10964/21 про стягнення з ОСОБА_1 судових витрат (витрат на правничу допомогу) таким, що не підлягає виконанню;

- винести ухвалу про перерахування 1000 грн. судових витрат (витрат на правничу допомогу), сплачених 05 серпня 2025 року ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на рахунок, визначений ТУ ДСА України в Чернігівській області як рахунок Деснянського районного суду м. Чернігова для забезпечення процесуальних дій у добровільному порядку та виконання судового рішення від 01 липня 2025 року в справі № 750/10964/21;

та/або

- винести в справі додаткове рішення, яким перерахувати 1000 грн. судових витрат (витрат на правничу допомогу), сплачених 05 серпня 2025 року ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на рахунок, визначений ТУ ДСА України в Чернігівській області як рахунок Деснянського районного суду м. Чернігова для забезпечення процесуальних дій у добровільному порядку та виконання судового рішення від 01.07.2025 в справі № 750/10964/21.

- роз?яснити судове рішення від 01 липня 2025 року в частині та щодо його виконання стосовно присуджених до стягнення на користь відповідача в справі судових витрат - про та шляхом перерахування 1000 грн. судових витрат (витрат на правничу допомогу), сплачених 05 серпня 2025 року ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на рахунок, визначений ТУ ДСА України в Чернігівській області як рахунок Деснянського районного суду м. Чернігова для забезпечення процесуальних дій у добровільному порядку та добровільне виконання судового рішення від 01 липня 2025 року в справі № 750/10964/21.

Обґрунтовано заяву, зокрема, тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 липня 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1000 грн. витрат на правничу допомогу. В день набрання законної сили вказаним судовим рішенням заявник сплатив на банківський рахунок, який використовується Деснянським районним судом м. Чернігова як депозитний рахунок для процесуальних дій, у тому числі для внесення застави, реквізити якого були надані йому Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Чернігівській області, 1000 грн. в якості добровільного виконання судового рішення про стягнення на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу в справі № 750/10964/21, про що було повідомлено також і суд. Однак, незважаючи на здійснення повного, належного, добровільного виконання рішення суду, судом 27 серпня 2025 року було видано виконавчий лист про примусове стягнення із заявника на користь відповідача 1000 грн. витрат на правничу допомогу. На даний час, як і на час видачі виконавчого листа, рішення суду було виконано заявником у добровільному порядку в належний та не заборонений законом спосіб, передбачений статтею 135 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Заявник звертався до суду з клопотанням про повідомлення йому реквізитів відповідача для добровільного виконання судового рішення, однак таких реквізитів йому надано не було, а тому виконання судового рішення було здійснено заявником у наведений вище спосіб, який був єдиним доступним для нього способом для добровільного виконання судового рішення. Таким чином, станом на час видачу виконавчого листа та на час звернення до суду із цією заявою у заявника відсутній обов`язок зі сплати судових витрат за рішенням суду, яке виконано в добровільному порядку, а тому заявник звернувся до суду із вказаною заявою.

У судовому засіданні заявник заяву підтримав та просив суд її задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду заяви сповіщалися належним чином.

Заслухавши доводи заявника та дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 липня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист честі і гідності шляхом спростування інформації, стягнення моральної шкоди відмовлено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1000 грн. витрат на правничу допомогу (а.с. 140-148 том 2).

Вказане судове рішення набрало законної сили 05 серпня 2025 року.

Відповідно до копії квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки від 05 серпня 2025 року ОСОБА_1 вніс 1000 грн. на рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області UA 0005960, призначення платежу: сплата визначених судовим рішенням витрат на правничу допомогу відповідачу ОСОБА_2 в справі № 750/10964/21 в добровільному порядку (а.с. 164 том 2).

27 серпня 2025 року на виконання вказаного судового рішення стягувачу - ОСОБА_2 було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1000 грн. витрат на правничу допомогу (а.с. 166 том 2).

18 вересня 2025 року старшим державним виконавцем Новозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Рожко Наталією Василівною відкрито виконавче провадження на підставі вказаного виконавчого листа (а.с. 181 на звороті том 2).

10 жовтня 2025 року ОСОБА_2 подав до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області заяву про перерахування йому 1000 грн., які були внесені на рахунок ОСОБА_1 .

Згідно із заявою ОСОБА_2 від 26 жовтня 2025 року, яка отримана судом під час розгляду заяви, йому грошові кошти ні від Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області, ні від ОСОБА_1 не надходили.

Розглядаючи подану заяву, суд виходить з такого.

Статтею 1291 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість судових рішень.

Також, пунктом 7 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: обов`язковість судового рішення.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частин першої, другої статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Отже, закон передбачає можливість визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте наявні обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Процесуально-правовими підставами для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.

Разом з цим законодавець не дав чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, у частині другій статті 432 ЦПК України. При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад: в апеляційному чи касаційному порядку скасовано або змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Отже, перелік підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково за змістом статті 432 ЦПК України не є вичерпними, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж ті, що прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

Сутність процедури визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, полягає насамперед у встановленні обставин та фактів, що підтверджують відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого документа.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 09 лютого 2023 року в справі № 824/85/21, від 24 червня 2020 року в справі № 520/1466/14-ц, від 09 вересня 2021 року в справі № 824/67/20, від 09 червня 2022 року в справі № 2-118/2001.

Отже, до підстав для невиконання рішення суду (визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню), відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто, об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто, випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

Так, положеннями ЦПК України та Цивільного кодексу України, зокрема, статтею 135 ЦПК України та статтями 365, 390 Цивільного кодексу України, передбачено випадки внесення грошових коштів на депозитний рахунок суду.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 135 ЦПК України суд може зобов`язати сторони внести на депозитний рахунок суду попередньо визначену суму судових витрат, пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією, про що постановляє ухвалу (забезпечення судових витрат). Як захід забезпечення судових витрат суд з урахуванням конкретних обставин справи має право, за клопотанням відповідача, зобов`язати позивача внести на депозитний рахунок суду грошову суму для забезпечення можливого відшкодування майбутніх витрат відповідача на професійну правничу допомогу та інших витрат, які має понести відповідач у зв`язку із розглядом справи (забезпечення витрат на професійну правничу допомогу). Таке забезпечення судових витрат застосовується, якщо: 1) позов має ознаки завідомо безпідставного або інші ознаки зловживання правом на позов; або 2) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування судових витрат відповідача у випадку відмови у позові. Таке забезпечення судових витрат також може бути застосоване, якщо суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування судових витрат відповідача у випадку відмови у позові.

Положеннями статті 365 Цивільного кодексу України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї . Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до частини п`ятої статті 390 Цивільного кодексу України суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.

Також, КПК України містить положення щодо внесення коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок (застави).

Таким чином, Цивільним кодексом України, ЦПК України, КПК України передбачено випадки, коли грошові кошти вносяться на депозитний/спеціальний рахунок.

Для стадії виконання судового рішення чинним законодавством не передбачено внесення боржниками коштів на депозитний рахунок суду чи інший рахунок Територіального управління ДСА України.

Доказів сплати заявником грошових коштів у сумі 1000 грн. за рішенням суду саме ОСОБА_2 , матеріали справи не містять.

Внесення ОСОБА_1 на рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області грошових коштів у сумі 1000 грн. з призначенням платежу: сплата визначених судовим рішенням витрат на правничу допомогу відповідачу ОСОБА_2 в справі № 750/10964/21 в добровільному порядку, не є належним виконанням судового рішення, стягувачем за яким є ОСОБА_2 .

За вказаних обставин, оскільки судове рішення на даний час належним чином не виконане, а тому підстав для визнання виконавчого листа, виданого на виконання цього судового рішення, таким, що не підлягає виконанню, суд не знаходить.

Також, враховуючи викладене вище, є безпідставною вимога заявника щодо перерахування Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Чернігівській області на рахунок ОСОБА_2 грошових коштів, оскільки порядок виконання судових рішень передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

Щодо ухвалення додаткового рішення та його роз`яснення, суд зазначає таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторонни подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Згідно з частинами першою, другою статті 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

Відповідно до пункту 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.

Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 06 жовтня 2020 року в справі № 233/3676/19 вказала, що необхідність роз`яснення судового рішення може бути зумовлена його нечіткістю в резолютивній частині, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, або які будуть здійснювати його виконання. Тобто це стосується випадків, коли рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час його виконання. Отже, в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суті рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Водночас суд, роз`яснюючи рішення, не вносить зміни в існуюче рішення. Разом із цим Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що відповідно до частини другої статті 271 ЦПК України подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання. Зі змісту цієї норми убачається, що роз`ясненню підлягають не всі судові рішення, а лише ті, які підлягають виконанню, зокрема, у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24 липня 2020 року в справі № 128/2734/17 роз`яснив, що суд може роз`яснити судове рішення у разі, якщо нечітким або незрозумілим є зміст його резолютивної частини, як для осіб, щодо яких воно ухвалене, так і для осіб, які будуть здійснювати його примусове виконання.

Таким чином, роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно є незрозумілим, в якому припускається декілька варіантів тлумачення, і це ускладнює його реалізацію. Підставою для роз`яснення судового рішення є утруднення чи неможливість його виконання. Якщо фактично порушується питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, або фактично про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення, суд відмовляє в роз`ясненні рішення. При цьому не підлягають роз`ясненню судові рішення, ухвалені судом у межах наданих йому повноважень з процесуальних питань, які вказують на вчинення тієї чи іншої процесуальної дії. Роз`ясненню підлягає резолютивна частина судового рішення у разі утруднення його виконання в примусовому порядку.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 липня 2025 року є зрозумілим, у ньому конкретно зазначені встановлені обставини, посилання на відповідні правові норми, що були застосовані до спірних правовідносин, та чітко викладена резолютивна частина із зазначенням висновку суду по суті позовних вимог та щодо розподілу судових витрат.

Крім того, статтею 271 ЦПК України передбачена можливість роз`яснення судового рішення, а в поданій заяві заявник фактично ставить питання щодо його виконання, що не передбачено даною нормою.

Підстави, передбачені статтею 270 ЦПК України, за наявності яких суд, що ухвалив рішення, може ухвалити додаткове рішення, також відсутні.

За вказаних обставин, правових підстав для задоволення заяви суд не знаходить, у зв`язку з чим у задоволенні вимог заяви слід відмовити.

Керуючись статтями 258-261, 270, 271, 353, 354, 355, 432 ЦПК України,

у х в а л и в:

У задоволенні вимог заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, вжиття заходів забезпечення судових витрат шляхом винесення ухвали (винесення додаткового рішення і роз`яснення судового рішення) в справі № 750/10964/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист честі та гідності шляхом спростування інформації, стягнення моральної шкоди відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала суду першої інстанції може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 28.10.2025.

Суддя О.А. Маринченко