1Справа № 335/9899/16-ц 6/335/168/2025
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 жовтня 2025 року м. Запоріжжя
Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Рибалко Н.І., за участю секретаря судового засідання Чибінової Н.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про зупинення реалізації арештованого майна та розстрочення виконання рішення суду,-
Рішенням Орджонікідзевського (на цей час Вознесенівського) районного суду міста Запоріжжя від 02 березня 2021 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 15 лютого 2022 року, позовні вимоги АТ «МетаБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «МетаБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 446 377,82 грн, яка складається із: заборгованості за простроченим кредитом в розмірі 361 925,85 грн; прострочених процентів 50 742,62 грн, пені за несвоєчасне виконання зобов`язання 33 709,35 грн. Вирішено питання судових витрат. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ «МетаБанк» про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору відмовлено.

22 вересня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, у якій просить зупинити реалізацію арештованого майна, а саме земельної ділянки (кадастровий номер :05:001:0008), до закінчення дії воєнного стану в Україні та протягом 30 днів після його скасування та вирішити питання про відстрочення або розстрочення виконання рішення суду із визначенням посильного графіка платежів.

Заява мотивована дією воєнного стану, перебуванням заявниці за кордоном та наявними обмеженнями щодо здійснення банківських переказів, а також утриманням нею неповнолітніх дітей. На думку заявниці, реалізація арештованого майна призведе до непропорційного порушення її прав і суттєвого погіршення матеріального становища.

21.10.2025 до суду надійшли заперечення АТ «МетаБанк» на заяву ОСОБА_1 , відповідно до яких банк вважає посилання заявниці на рішення Верховного Суду від 06.12.2023 у справі № 335/12138/21 та на воєнний стан як підставу для зупинення реалізації майна безпідставними, оскільки зазначеним рішенням залишено без змін судові рішення про звернення стягнення на іпотечне майно квартиру ОСОБА_1 .

Зазначено, що примусові дії щодо реалізації земельної ділянки (кадастровий номер :05:001:0608) здійснювалися в межах зведеного виконавчого провадження № 77847600, відкритого для виконання рішення Орджонікідзевського (на цей час Вознесенівського) районного суду міста Запоріжжя від 02.03.2021 у справі № 335/9899/16-ц. Виконавчі провадження у складі ЗВП завершені, виконавчі документи повернуто стягувачу, торги скасовано.

Банк також зазначив, що ОСОБА_1 не вказала, виконання якого саме рішення суду просить відстрочити або розстрочити, та не надала доказів, що ускладнюють його виконання. У зв`язку з викладеним, АТ «МетаБанк» просить відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 у повному обсязі.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, про місце, дату та час розгляду заяви повідомлялися належним чином, надали суду заяви про розгляд справи без їхньої участі.

Враховуючи визначені ч. 2 ст. 435 ЦПК України строки розгляду заяви про розстрочення виконання рішення суду та те, що учасники судової справи належним чином повідомлені про розгляд заяви, надали заяви розгляд справи без їхньої участі, суд ухвалив проводити розгляд по суті заяви про розстрочення виконання рішення суду за їх відсутності на підставі наявних матеріалів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Вивчивши матеріали заяви, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що рішенням ОСОБА_2 (на цей час Вознесенівського) районного суду міста Запоріжжя від 02 березня 2021 року позов Акціонерного товариства «МетаБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «МетаБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 446 377,82 грн, яка складається із: заборгованості за простроченим кредитом в розмірі 361 925,85 грн; прострочених процентів 50 742,62 грн, пені за несвоєчасне виконання зобов`язання 33 709,35 грн. Вирішено питання судових витрат. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «МетаБанк» про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 15 лютого 2022 року дане рішення залишено без змін.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Щодо вимоги в частині реалізації арештованого майна, суд зазначає наступне.

З поданих АТ «МетаБанк» матеріалів вбачається, що примусові дії щодо реалізації земельної ділянки кадастровий номер :05:001:0608, здійснювалися в межах зведеного виконавчого провадження № 77847600 до складу якого входять виконавчі провадження відкриті з метою примусового виконання рішення Орджонікідзевського (на цей час Вознесенівського) районного суду містаЗапоріжжя від 02.03.2021 по справі № 335/9899/16-ц про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором.

При цьому, виконавчі провадження, які входять до складу ЗВП № 77847600, а саме ВП № 77846295, № 77846935, № 77847396 завершено та повернуто виконавчі документи стягувачу, в результаті чого торги з реалізації земельної ділянки кадастровий номер :05:001:0608 скасовано.

Таким чином, на час розгляду заяви фактичні виконавчі дії з реалізації арештованого майна не здійснюються, а тому вимога про їх зупинення є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Посилання заявниці на рішення Верховного Суду від 06.12.2023 у справі № 335/12138/21 та на введення воєнного стану як підставу для зупинення реалізації майна є помилковими, оскільки зазначеним рішенням ВС залишено без змін судові рішення, якими частково задоволено позовні вимоги АТ «МетаБанк» та звернено стягнення на інше майно, а саме квартиру, а не земельну ділянку, що є предметом даного виконавчого провадження.

Щодо вимоги в частині відстрочення або розстрочення виконання рішення суду, суд зазначає наступне.

Статтею 435 ЦПК України визначено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Підставою для відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня його ухвалення.

Відтак, підставою для розстрочення виконання рішення суду є конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Розстрочення виконання рішення суду допускається лише у виняткових випадках і залежно від обставин справи.

Верховний Суд України у п.10 Постанови «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26 грудня 2003 року № 14 вказує, що суд у вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, керуючись особливим характером обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Згідно ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Згідно ч. 5 ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Разом з тим, заявником не обґрунтовано доцільність та об`єктивну необхідність розстрочення виконання судового рішення до закінчення воєнного стану та протягом тридцяти днів після його завершення оскільки ч. 5 ст. 435 ЦПК України визначає, що розстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення.

Законодавець визначив, що день ухвалення судового рішення є день його проголошення, а день набрання судовим рішенням законної сили є день закінчення строку на апеляційне оскарження, а у разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Таким чином, залишення рішення суду першої інстанції без змін апеляційним судом не є підставою рахувати визначений ч. 5 ст. 435 ЦПК України строк з часу ухвалення постанови апеляційного суду.

Відтак, заява про розстрочення рішення суду подана після спливу одного року з дня ухвалення рішення Орджонікідзевського (на цей час Вознесенівського) районного суду міста Запоріжжя, клопотання про поновлення строку заявником не подано.

Крім цього, рішенням Європейського Суду з прав людини у справі Глоба проти України № 15729/07 від 05.07.2012 року суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Запроваджений процесуальними нормами права механізм розстрочення або відстрочення виконання судового рішення є винятковою мірою, який спрямований на досягнення кінцевої мети судового розгляду виконання ухваленого судом рішення.

Отже, питання щодо надання розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися цивільними судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Вирішуючи питання щодо можливості розстрочення виконання рішення, суд повинен ураховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2019 року у справі № 796/43/2018.

Водночас обов`язковою умовою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є доведення заявником факту існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим. Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.06.2021 року у справі № 9901/598/19, який згідно положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд застосовує до спірних правовідносин.

Відповідно до Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.02.2019 у справі № 796/43/2018 зазначено, що системний аналіз норм законодавства свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи. Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається із змісту заяви, ОСОБА_1 зазначає, що на даний час перебуває за кордоном, має обмеження щодо здійснення банківських переказів, а також, що на її утриманні перебувають неповнолітні діти.

Водночас, до матеріалів заяви не надано жодних доказів на підтвердження вищезазначених обставин, зокрема того, що діти перебувають виключно на її утриманні.

Таким чином, суду не надано доказів існування виняткових, вагомих підстав для здійснення розстрочення виконання рішення суду від одного року.

Враховуючи наведене, що заяву подано після спливу одного року з дня ухвалення рішення Орджонікідзевського (на цей час Вознесенівського) районного суду міста Запоріжжя від 02 березня 2021 року, а також, що обставини, на які посилається заявник в обґрунтування розстрочення виконання рішення суду не є винятковими, матеріальні інтереси сторін, предмет спору, суд приходить до переконання про відсутність підстав для розстрочення виконання рішення суду, а тому у задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення суду слід відмовити.

Керуючись ст. 435 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про зупинення реалізації арештованого майна та розстрочення виконання рішення суду відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її винесення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Н.І. Рибалко