Справа № 344/2017/24
Провадження № 2/344/390/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Польської М.В.

секретаря Соляник Т.І.

за участю

представників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в приміщенні Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , інтереси якого представляє ОСОБА_1 , до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа Перша Івано-Франківська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, інтереси якого представляє адвокат, звернувся в лютому 2024р. в суд із позовною заявою до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , інтереси якої представляє законний представник ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про визнання за ОСОБА_3 права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом на: 4/6 ідеальних часток квартири за адресою АДРЕСА_1 ; 8/12 ідеальних часток гаражу за адресою АДРЕСА_1 ; 4/6 ідеальних часток земельної ділянки площею 0.2816га, кадастровий номер :04:003:0386, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за адресою урочище «Крива» Дитятинська сільська рада Івано-Франківського району; 4/6 ідеальних часток земельної ділянки площею 1.333га, кадастровий номер :04:003:0125, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за адресою урочище «Грушка» Дитятинська сільська рада Івано-Франківського району.

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 , який склав заповіт, посвідчений в Республіці Польща про розпорядження на спадкове майно на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (племінника, сестри сина). В спадкове майно ввійшла: спірна частка, яку успадковує позивач ОСОБА_3 за заповітом у розмірі 4/6 частка квартири за адресою АДРЕСА_1 , яка була особистою власністю заповідача (по 1/6 частки успадкували за законом непрацездатна мати ОСОБА_6 та неповнолітня донька ОСОБА_5 ), спірна частка, яку успадковує позивач ОСОБА_3 за заповітом у розмірі 12/36 частка гаражу за адресою АДРЕСА_1 , придбаного під час перебування ушлюбі з ОСОБА_4 , якій належить половина (по 3/36 частки успадкували за законом непрацездатна мати ОСОБА_6 та неповнолітня донька ОСОБА_5 ), спірна частка яку успадковує позивач ОСОБА_3 за заповітом у розмірі 4/6 земельної ділянки за адресою урочище Крива Дитятинська сільська рада Івано-Франківського району (по 1/6 частки успадкували за законом непрацездатна мати ОСОБА_6 та неповнолітня донька ОСОБА_5 ) та 4/6 частки земельної ділянки за адресою урочище Грушка Дитятинська сільська рада Івано-Франківського району (по 1/6 частки успадкували за законом непрацездатна мати ОСОБА_6 та неповнолітня донька ОСОБА_5 ). Після смерті заповідача, позивач як спадкоємець за заповітом звернувся до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак постановою від 14.07.2023р. йому було відмовлено.

28.02.2024р. подано відповідачем1 та відповідачем2, в інтересах якої діє відповідач1, відзив на позов, в якому просила відмовити у задоволенні вимог. У відзиві зазначається, що до справи не долучено самого заповіту, а заповіти посвідчені іншими державами підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі. Натомість Спадковим реєстром (витяг) підтверджується відсутність будь якого заповіту ОСОБА_7 . Також складений заповіт має містити час складання та підпис заповідача, в іншому випадку такий є нікчемним за ст.1257 ЦК України.

05.03.2024р. відповідач3 позовні вимоги визнала повністю, шляхом подачі письмової заяви, просила розглядати справу за її відсутності.

27.03.2024р. подано відповідь на відзив, поданий відповідачем1,2. Вказано на наявність укладеного між Україною та Республікою Польща Договору про правову допомогу та правові відносини у цивільних та кримінальних справах та польське законодавство, яке регулює порядок посвідчення заповіту. Отримана копія заповіту відповідає формі його складання та посвідчення та не може бути такий нікчемним. Заповіт зареєстровано у Нотаріальному реєстрі заповітів, що відповідає ст.39 Договору між державами.

Ухвалою суду від 03.04.2024р. залучено до участі у справі третю особу Першу Івано-Франківська державну нотаріальну контору та витребувано копію спадкової справи.

Ухвалою суду від 03.04.2024р. витребувано через Головне управління юстиції в Івано-Франківській області з Нотаріальної контори «Марцін Брила» (Республіка Польща) оригінал Нотаріального акту і Заповіту ОСОБА_8 від 17.10.2022р..

Ухвалою суду від 08.04.2025р. закрито підготовче провадження.

Ухвалою суду від 13.05.2025р. залучено до участі у справі співвідповідачем ОСОБА_5 , яка під час розгляду справи досягла повноліття та набула процесуальної дієздатності.

09.06.2025р. від відповідача2 надійшов відзив, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог, подано заяву про розгляд справи за її відсутності.

09.06.2025р. від представника позивача надійшли додаткові письмові пояснення.

09.06.2025р. від відповідача2 надійшли письмові пояснення.

Представник позивача у судових засіданнях вимоги поданої позовної заяви підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач1,2 в судові засідання не з`являлися, однак скористались правом подачі відзиву, просили здійснювати розгляд справи без їх участі.

Відповідач3 позовні вимоги визнала повністю, шляхом подачі письмової заяви, просила розглядати справу за її відсутності.

Представник третьої особи подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши докази, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчить скорочена копія актового запису про смерть виданого відділом РАЦСу Катовіце Воєводство Сілезьке Республіки Польща (а.с.24,44 т.1). ОСОБА_7 , за життя склав заповіт 17.10.2022р., який був посвідчений перед заступником нотаріуса Кароліною Моравською-Яворською у Нотаріальній конторі в Ополю, вул.Кошьчюшкі,24/1 в Республіці Польща за участю присяжного перекладача української мови про розпорядження на спадкове майно на ім`я свого племінника ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 (а.с.40-42 т.1, 155-160 т.2).

Після смерті заповідача, позивач як спадкоємець за заповітом 16.06.2023р. звернувся до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак постановою від 14.07.2023р. йому було відмовлено (а.с.45-46 т.1).

Між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 був укладений шлюб 22.07.2004р., що посвідчується копією Свідоцтва (а.с.3 т.2). У шлюбі у подружжя народилася ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.3зв. т.2).

ОСОБА_6 є матір`ю померлого ОСОБА_7 .

В спадкове майно, як доводила сторона позивача, ввійшла належна йому частка за заповітом: 4/6 частки квартири за адресою АДРЕСА_1 ; 12/36 частка гаражу за адресою АДРЕСА_1 , придбаного під час перебування ушлюбі з ОСОБА_4 (по 3/36 частки успадкували за законом непрацездатна мати ОСОБА_6 та неповнолітня донька ОСОБА_5 ); 4/6 частки земельної ділянки за адресою урочище Крива Дитятинська сільська рада Івано-Франківського району (по 1/6 частки успадкували за законом непрацездатна мати ОСОБА_6 та неповнолітня донька ОСОБА_5 ) та 4/6 частки земельної ділянки за адресою урочище Грушка Дитятинська сільська рада Івано-Франківського району (по 1/6 частки успадкували за законом непрацездатна мати ОСОБА_6 та неповнолітня донька ОСОБА_5 ).

Після його смерті ОСОБА_7 заведена спадкова справа 26.12.2022р. за заявою дружини померлого - ОСОБА_4 від 22.12.2022р. (а.с.9-35 т.2).

В подальшому, як вбачається з копії спадкової справи наданої суду на вимогу за ухвалою (а.с.1-41 т.2), заяви про прийняття спадщини подали: 06.01.2023р. ОСОБА_4 (дружина померлого, відповідач1), ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 , 2006р.н. (неповнолітня дочка померлого, відповідач2), 12.05.2023р. та ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_3 як за заповітом так і за законом (племінник померлого, позивач, який додатково повідомив про наявність у нього документів на нерухоме майно померлого за додатковою заявою 14.07.2023р.), ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_6 (мама померлого, відповідач3).

11.07.2023р. до нотаріуса було подано заяви ОСОБА_4 про видачу Свідоцтва про право на спадщину на ? частку гаражу та ОСОБА_5 про видачу Свідоцтва про право на спадщину. З матеріалів спадкової справи вбачається, що Свідоцтво на спадщину за законом не видавалось станом на 10.04.2024р. ще нікому, при цьому ОСОБА_4 та ОСОБА_5 нотаріусом письмово роз`яснено право на оформлення права як частки подружжя, так і обов`язкової частки неповнолітньої дитини за законом, з врахуванням заяви ОСОБА_3 про спадщину за заповітом та заяви ОСОБА_6 про обов`язкову частку за законом.

Щодо двохкімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1 , житловою пл..45.9 м.кв., заг.пл.86.7 м.кв., то згідно Договору дарування квартири від 23.09.2022р. ОСОБА_6 подарувала її своєму синові ОСОБА_7 , про що свідчить договір нотаріально засвідчений (а.с.47-50 т.1).

Отже дана квартира, як вірно зазначала сторона позивача, була особистою власністю заповідача ОСОБА_7 (отримана в дар) та не належала до спільного майна подружжя, а після його смерті частку даної квартири, саме по 1/6 частки, мають право успадкувати за законом (право на обов`язкову частку а.с.94 т.2) непрацездатна мати ОСОБА_6 та неповнолітня донька ОСОБА_5 (була неповнолітньою на день відкриття спадщини), а тому позивач просив визнати за ним на підставі заповіту 4/6 частки квартири за адресою АДРЕСА_1 .

Щодо гаражу за адресою АДРЕСА_1 , то даний гараж був придбаний ОСОБА_7 під час перебування у шлюбі з ОСОБА_4 , згідно Договору купівлі-продажу від 01.06.2017р. (а.с.51-53 т.1), а отже був спільною власністю подружжя. Звідси, ? частка (або 18/36 частки) належатиме відповідачу1 ОСОБА_4 , а інша частка ? (або 18/36 частки) може бути успадкувана за законом (право на обов`язкову частку а.с.94 т.2): 3/36 частки непрацездатною мамою ОСОБА_6 (відповідач3) та 3/36 частки неповнолітньою донькою померлого - ОСОБА_5 (відповідач2), а тому позивач просив визнати за ним на підставі заповіту 12/36 частки гаражу за адресою АДРЕСА_1 .

Щодо земельної ділянки площею 0.2816га, кадастровий номер :04:003:0386, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за адресою урочище «Крива» Дитятинська сільська рада Івано-Франківського району, то згідно Свідоцтва про спадщину за заповітом, ОСОБА_7 успадкував дану земельну ділянку після смерті ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , Свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане ОСОБА_7 19.09.2012р. (а.с.54-55,57-58,66-71 т.1). Отже дана земельна ділянка, як вірно зазначала сторона позивача, була особистою власністю заповідача (отримана в спадщину), а після його смерті частку даної ділянки, саме: 1/6 частки можуть успадкувати за законом (право на обов`язкову частку а.с.94 т.2) непрацездатна мати ОСОБА_6 та 1/6 частки неповнолітня донька ОСОБА_5 , а тому позивач просив визнати за ним на підставі заповіту 4/6 частки даної земельної ділянки.

Щодо земельної ділянки площею 1.333га, кадастровий номер :04:003:0125, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за адресою урочище «Грушка» Дитятинська сільська рада Івано-Франківського району, то згідно Свідоцтва про спадщину за заповітом, ОСОБА_7 успадкував дану земельну ділянку після смерті ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , Свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане ОСОБА_7 19.09.2012р. (а.с.54,56,59-64,65 т.1). Отже дана земельна ділянка, як вірно зазначала сторона позивача, була особистою власністю заповідача (отримана в спадщину), а після його смерті частку даної ділянки, саме по 1/6 частки можуть успадкуваии за законом (право на обов`язкову частку а.с.94 т.2) непрацездатна мати ОСОБА_6 та неповнолітня донька ОСОБА_5 , а тому позивач просив визнати за ним на підставі заповіту 4/6 частки даної земельної ділянки.

Відповідно до ст.ст.1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно із ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За ст.1233,1234,1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини.

А за ч.4 ст.1236 ЦК України чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

При цьому, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка) (ч.1 ст.1241 ЦК).

Отже, як встановлено судом, заповідач громадянин України склав та посвідчив заповіт, однак дана подія відбувалась за межами України, а саме в Республіці Польща.

Так, відповідно до Договору про правову допомогу та правові відносини у цивільних та кримінальних справах укладеного 24.05.1993р. між Україною та Республікою Польща, ратифікованого Верховною радою України 04.02.1994р та Додатковою угодою від 10.01.2011р. врегульовано, що громадяни однієї Договірної Сторони мають право вільно і без перешкод звертатися до органів іншої Договірної Сторони, до компетенції яких відносяться цивільні та кримінальні справи, можуть виступати в них, подавати клопотання, пред`являти позови, а також здійснювати інші процесуальні дії за тих же умов, що і громадяни цієї Договірної Сторони.

За ст.15 даного Договору документи, які підготував або засвідчив відповідний орган однієї з Договірних Сторін, скріплені гербовою печаткою і підписом уповноваженої особи, мають силу документа на території іншої Договірної Сторони без потреби будь-якого іншого засвідчення. Це стосується також копій і перекладів документів, які засвідчені відповідним органом. Документи, які на території однієї з Договірних Сторін визнаються офіційними, вважаються такими ж на території іншої Договірної Сторони.

Розділ IV даного Договору про правову допомогу та правові відносини у цивільних та кримінальних справах (ст.36,37,39,40,41) регулює питання спадкових справ.

Зокрема, принцип рівності прав - громадяни однієї Договірної Сторони можуть набувати на території іншої Договірної Сторони право на майно і інші права,

одержуючи спадщину за законом або розпорядженням у випадку смерті

на тих самих умовах і в такому ж обсязі, що і громадяни цієї

Договірної Сторони. Громадяни однієї Договірної Сторони можуть робити розпорядження на випадок смерті стосовно майна, яке знаходиться на території іншої Договірної Сторони.

Застосування законодавства - правові стосунки в галузі успадкування нерухомого майна регулюються законодавством тієї Договірної Сторони, на території якої знаходиться це майно.

Заповіт - здатність до складення або відміни заповіту, а також

правові наслідки недоліків волевиявлення визначаються законодавством тієї Договірної Сторони, громадянином якої був заповідач в момент складення або відміни заповіту. Спосіб складення або відміни заповіту визначається законодавством тієї Договірної Сторони, громадянином якої був заповідач в момент складення або відміни заповіту. Але достатнім є дотримання законодавства тієї Договірної Сторони, на території якої заповіт був складений або відмінений.

Відкриття і оголошення заповіту - заповіт відкриває і оголошує компетентний орган тієї Договірної Сторони, на території якої знаходиться заповіт. Засвідчена копія заповіту, а також копія протоколу відкриття і оголошення заповіту пересилаються відповідному органу, до компетенції якого належить ведення спадкової справи.

Компетентність органів у справах про успадкування - спадкові справи щодо нерухомого майна належать до компетенції відповідного органу тієї Договірної Сторони, на території якої це майно знаходиться.

Звідси, сама здатність до складання заповіту та спосіб його складення ОСОБА_7 , громадянином України, який звернувся до компетентного органу іноземної держави Польща для його засвідчення, визначається законодавством України, але достатнім є дотримання законодавства тієї Договірної Сторони, на території якої заповіт був складений.

Те, що заповіт не відповідає законодавству Польщі на території якої він був складений не доведено стороною відповідача1,2 перед судом. А тому, доводи відповідача1 та відповідача2 щодо недотримання законодавства України (через обумовлення саме нотаріусом у його постанові про відмову від 14.07.2023р. на аркуші 2 постанови з абзацу 1 по 12) з цитуванням норм ст.1247-1253 ЦК України та нікчемності заповіту, відхиляються судом. Окрім того, всі норми статей ЦК, які застосовувались ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не стосуються даного Заповіту, який підписаний заповідачем особисто та засвідчено нотаріально іноземною державою (а.с.135-151,155-160т.2). Як вже зазначено вище, судом витребовуваався оригінал заповіту, однак, нотаріальна контора іноземної держави через органи Мінюсту України надала засвідчену належним чином копію, із записами про навяність підпису заявника (заповідача) та присяжного перекладача, тому суд приймає такий доказ та не робить висновок про відсутність такого заповіту, який оформлено за дотриманням законодавства та порядку іноземної держави.

Так, підставою відмови державний нотаріус Федина А.М. зазначив, що даний заповіт посвідчений з дотриманням вимог законодавства Республіки Польща, але без врахування законодавства України. Нотаріусу спадкоємцем поданий нотаріальний акт, а не сам заповіт, в якому має міститися підпис заповідача та підпис нотаріуса, який його посвідчив, не зазначено час складання заповіту, даний заповіт внесений в Нотаріальний реєстр заповітів Республіки Польща, що унеможливлює його перевірку. Законодавством Україна передбачено для оформлення спадщини за заповітом подачу оригіналу заповіту, чи його дублікату, а не нотаріальний акт.

Однак, нотаріус не звернув уваги на те, що документ наданий іноземною державою на вимогу суду, та який пред`являвся, хоча і засвідченою копією нотаріусу (третій особі у справі) позивачем, розпочинається по тексту (з врахуванням вчиненого перекладу на українську мову отриманих судом документів) назвою Нотаріальний акт (назва за законодавством іноземної держави). Проте, після встановлення заступником нотаріуса особи заявника та присяжного перекладача, перевірки дійсності їх документів, складено далі по тексту саме «Заповіт», який складається з розділу І-VІІ. Заповіт містить: заяву заявника - ОСОБА_8 , особу якій він заповідає увесь спадок - ОСОБА_3 (сина ОСОБА_11 ), рік народження спадкоємця і його ідентифікаційний номер, згоду заявника на реєстрацію заповіту у Нотаріальному реєстрі заповітів, створеному Національною нотаріальною радою, згоду про надання витягу з даного акту особі призначеній до успадкування, питання понесених витрат та те, що все було перекладено йому присяжним перекладачем. У заповіті на оригіналі є підпис заявника та нотаріального заступника. Вказано і дата заповіту 17.10.2022р. та місце його складання.

Аналогічно у письмовому відзиві на позов сторона відповідача1,2 зазначила, що до справи не долучено самого заповіту, а заповіти посвідчені іншими державами підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі. Натомість Спадковим реєстром (витяг) України підтверджується відсутність будь якого заповіту ОСОБА_7 . Також складений заповіт має містити час складання та підпис заповідача, в іншому випадку такий є нікчемним за ст.1257 ЦК України.

Однак, підстав визнати нікчемним даний заповіт, з доводів: що заповідач не мав права на це, чи складений такий з порушенням форми та посвідчення, чи не було виявлення волі заповідача, чи такий скасований у судовому порядку, суд не вбачає.

За ст.1247,1248 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Отже, складання та посвідчення заповіту за законодавством України містить ті ж дані та порядок, які дотримані при складання заповіту та посвідчення іноземною державою.

Що стосується питання державній реєстрації у Спадковому реєстрі запотів, то такі заносяться у разі складання та посвідчення нотаріусами України чи іншими посадовими, службовими особами, одразу у Спадковий реєстр, що ведеться органами України.

Разом з тим, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.05.2011р. №491 «Про затвердження Порядку державної реєстрації заповітів, спадкових договорів і заведених спадкових справ у Спадковому реєстрі» (зі змінами та доповненнями), затверджений Порядок визначає процедуру державної реєстрації заповітів, спадкових договорів, посвідчених в Україні, посвідчених (складених та/або прийнятих на зберігання) та зареєстрованих в іноземних державах згідно з Конвенцією про запровадження системи реєстрації заповітів (далі - Конвенція) і заведених спадкових справ, а також змін до них у Спадковому реєстрі. Спадковим реєстром є інформаційно-комунікаційна система, що є складовою Єдиної державної електронної системи е-нотаріату, яка містить відомості про посвідчені (складені та/або прийняті на зберігання) заповіти і спадкові договори, заведені спадкові справи та видані свідоцтва про право на спадщину.

Порядок внесення до Спадкового реєстру відомостей про посвідчені (складені та/або прийняті на зберігання) заповіти, спадкові договори і заведені спадкові справи, а також змін до них визначається Мін`юстом.

Зокрема за п.4,5,9 Порядку, державній реєстрації у Спадковому реєстрі підлягають в т.ч. заповіти, посвідчені (складені та/або прийняті на зберігання) і зареєстровані в іноземних державах, які є учасницями Конвенції, а також зміни до них та скасування заповітів у разі подання в установленому порядку Мін`юсту відповідних запитів.

Реєстраторами Спадкового реєстру щодо в т.ч. заповітів, посвідчених (складених та/або прийнятих на зберігання) і зареєстрованих в іноземних державах згідно з Конвенцією, запити про реєстрацію яких в Україні на прохання заповідача подані Мін`юсту, а також змін до них, скасування заповітів та розірвання спадкових договорів є державне підприємство, яке належить до сфери управління Мін`юсту, та його філії.

Мін`юст вносить до Спадкового реєстру відомості про заповіти, посвідчені (складені та/або прийняті на зберігання) і зареєстровані в іноземних державах, а також зміни до них та їх скасування, щодо яких в установленому порядку надійшов запит про їх державну реєстрацію в Україні на підставі Конвенції, шляхом подання державному підприємству, яке належить до сфери управління Мін`юсту, або його філіям заяв про реєстрацію.

Заява про реєстрацію заповіту, в т.ч. посвідченого (складеного та/або прийнятого на зберігання) і зареєстрованого в іноземній державі, може бути подана Реєстратору (державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіву, приватному нотаріусу) безпосередньо заповідачем.

Отже, заповіт ОСОБА_7 , посвідчений та зареєстрований іноземною державою, пред`являвся спадкоємцем (позивачем) нотаріусу як реєстратору.

Окрім того, позивач звернувся і до Мінюсту України щодо внесення відомостей стосовно заповіту ОСОБА_7 до Спадкового реєстру України, проте відповіддю від 22.10.2025р. йому повідомлено, що даний заповіт є офіційним документом на території України. Окрім того, оскільки Республіка Польща не є учасником Конвенції про запровадження системи реєстрації заповітів від 16.05.1972 року, що дозволяє заповідачу реєструвати свій ж заповіт з метою своєчасності виявлення такого, тобто не з іншою метою. Тому такий заповіт не може бути внесений в Спадковий реєстр за заявою спадкоємця.

Позивач з часу відкриття спадщини не відмовлявся від її прийняття та скористався правом захисту своїх порушених прав до суду.

Так, за ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Водночас, за статтею 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

А стаття 1297 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

У даних спірних правовідносинах, нотаріус заповіт не прийняв та Свідоцтво не видав, відповідачі1,2 (дружина та дочка померлого) як спадкоємці за законом права позивача на спадкове майно за заповітом не визнають.

Отже, зважаючи на всі досліджені судом докази та обґрунтування вимог, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог, оскільки іншим способом захисту позивач не вправі реалізувати своє набуте право на спадкування майна за заповітом.

Відповідно до ч.1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч.1ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом статті 81 ЦПК України, обов`язок доказування і подання доказів покладається на кожну сторону. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Щодо судових витрат, сторона позивача залишила їх за собою.

На підставі наведеного відповідно до ст..ст. 1216-1218, 1220, 1222, 1247,1248, 1264,1268, 1296, 1297 ЦК України, Договором про правову допомогу та правові відносини у цивільних та кримінальних справах укладеного 24.05.1993р. між Україною та Республікою Польща, ратифікованого Верховною радою України 04.02.1994р та Додатковою угодою від 10.01.2011р. та керуючись ст..ст. 4, 5, 16, 76, 81, 259, 265, 268, 273 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, а саме на:

- 4/6 ідеальних часток квартири за адресою АДРЕСА_1 ;

- 8/12 ідеальних часток гаражу за адресою АДРЕСА_1 ;

- 4/6 ідеальних часток земельної ділянки площею 0.2816га, кадастровий номер :04:003:0386, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за адресою урочище «Крива» Дитятинська сільська рада Івано-Франківського району;

- 4/6 ідеальних часток земельної ділянки площею 1.333га, кадастровий номер :04:003:0125, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за адресою урочище «Грушка» Дитятинська сільська рада Івано-Франківського району.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено та підписано 29.10.2025 року.

Суддя Мирослава ПОЛЬСЬКА