Справа № 308/2991/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Дегтяренко К.С.,

за участю секретаря судових засідань Сапронова А.О.

за участю учасників справи

прокурора Малик Ю.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Пайди М.І. про залишення позовної заяви без руху у цивільній справі за позовом заступника керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону, який діє в інтересах держави, в особі органів Міністерства оборони України та Квартирно експлуатаційного відділу м. Мукачево до ОСОБА_2 , третя особа Оноківська сільська рада Ужгородського району Закарпатської області про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння,-

встановив:

У провадженні Ужгородського міськрайонного перебуває вищезазначена цивільна справа.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Пайда М.І. через канцелярію суду подав клопотання в якому просить позовну заяву залишити без руху. В обґрунтування вказаного клопотання адвокат зазначає, що прокурор заявляючи вимоги про витребування майна на користь держави повинен долучити документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка(експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.

02 жовтня 2025 року в підготовче судове засідання:

- прокурор підтримала проти задоволення вказаного клопотання про залишення позовної зави без руху заперечила;

- представники Міністерства оборони України та Квартирно експлуатаційного відділу м. Мукачево не з"явились, в матеріалах справи наявні заяви про розгляд справи у їх відсутності;

- представник відповідача, просив клопотання задовольнити, посилаючись на обставини викладені в клопотанні;

- представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив.

Заслухавши думку учасників, дослідивши матеріали справи в межах заявленого клопотання, суд приходить до наступного висновку.

Нормами статей 175 та 177 ЦПК України регламентовано вимоги до форми і змісту позовної заяви.

09 квітня 2025 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилання захисту прав добросовісного набувача" (далі - Закон №4292-ІХ), пунктом 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення якого внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України, зокрема, до статей 177, 185 Цивільного процесуального кодексу України:

частину четверту статті 177 доповнено абзацом другим такого змісту:

"У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви";

частину другу статті 185 доповнено абзацом третім такого змісту:

"Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму";

Також Законом №4292-ІХ доповнено статтю 390 Цивільного кодексу України частиною п`ятою наступного змісту:

«Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.

Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.

Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.

Відповідно до глави II Прикінцеві та перехідні положення Закону №4292-ІХ:

1. Цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

2. Положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо: нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом; нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом.

Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України передбачено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша).

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах (частина друга).

Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку (частина п`ята).

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Єдиний виняток з даного правила, закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Аналогічний підхід застосовується і щодо дії процесуальної норми права (такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2024 у справі № 9901/468/21).

Зокрема, у статті 3 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Особливістю дії у часі норм процесуального права є те, що така дія має негайний характер, і це означає обов`язок застосування норми, яка була чинною на момент здійснення відповідної процесуальної дії (більш пізня норма процесуального права скасовує дію попередньої норми, яка регулює ті самі відносини). При цьому, суд повинен враховувати загальні вимоги процесуального закону, згідно з якими при зміні правил процесу забороняється встановлювати нові обов`язки, скасовувати чи звужувати процесуальні права, належні учасникам судового провадження, чи обмежувати їх використання (такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26.04.2023 у справі № 924/1277/20).

Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом у постанові від 14.01.2025 у справі № 910/11028/20.

Факт подання органом державної влади або іншими особами до суду позовної заяви із зазначенням вимог та підстав такого звернення є реалізацією відповідних осіб права на судовий захист та за своєю правовою природою є процесуальною дією в розумінні ч. 3ст. 3 ЦПК України, що зумовлює обов`язок суду розглянути спір із застосуванням до спірних правовідносин процесуального закону, чинного на дату звернення відповідної особи до суду та розгляду її позовних вимог. Подібна правова позиція сформована Верховним Судом у постановах від 12.10.2021 у справі № 905/2382/18, від 21.07.2021 у справі № 904/903/20, від 20.01.2021 у справі № 905/2382/18, від 12.11.2020 у справі № 911/956/17.

З урахуванням наведеного, норми ЦПК України підлягають застосуванню в редакції, чинній на час вчинення окремої процесуальної дії звернення прокурора з позовом до суду (24.02.2023), а оскільки позовна заява прокурора відповідала вимогам ст. 177 ЦПК України у редакції, чинній на 24.02.2023, і процесуальним законом не були обумовлені підстави для подання прокурором до суду оцінки (експертно-грошової оцінки земельної ділянки) земельних ділянок та документів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів вартості земельних ділянок.

Отже, залишення позовної заяви без руху буде суперечити негайному характеру дії норм процесуального права у часі та встановлювати нові обов`язки, скасовувати чи звужувати процесуальні права позивача, що заборонено при зміні правил процесу.

Посилання відповідача на п. 2 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону при застосуванні ст. 177 ЦПК України є безпідставними, оскільки цим пунктом передбачено зворотну дію закону в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права.

З урахуванням викладеного правові підстави для залишення позовної заяви без руху відсутні.

Окремо суд вважає за необхідне зазначити, що цивільним процесуальним законом не передбачено процесуальних повноважень суду на прийняття у підготовчому судовому засіданні рішень про зобов`язання позивача перерахувати на депозитний рахунок суду грошові кошти. Водночас позивач не позбавлений процесуальної можливості вчинити такі дії самостійно.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що у клопотанні представника відповідача про залишення без руху слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 187, 258-260 ЦПК України, суд, -

постановив:

В задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Пайди Марка Івановича відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та апеляційному оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали було складено 20.10.2025 року, у зв`язку з перебування судді у додатковій оплачуваній відпустці.

Суддя Дегтяренко К.С.