Провадження № 2/947/4150/25
УХВАЛА

29.10.2025 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого - судді Луняченка В.О. ,

За участю

представника позивача адвоката Мухамеджанова О.С.

розглянувши заяву представника позивача про забезпечення позову по цивільної справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси, шляхом формування заяви в системі «Електронний суд» 17.06.2025 , в інтересах ОСОБА_1 звернувся її представник ОСОБА_3 , із позовом про стягнення з ОСОБА_2 пені за несвоєчасну сплату аліментів, за період з грудня 2023 по березень 2025 у загальному розмірі 60 674,86 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що на примусовому виконанні у Київському відділі державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеси) знаходиться судовий наказ №497/2858/23 виданий 13.02.2024 Саратським районним судом Одеської області про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей з відповідача, однак у звязку із несвоєчасним виконанням боржником своїх зобов`язань по сплаті аліментів у нього виникла за період з грудня 2023 по березень 2025 заборгованість у розмірі 68 277,30 грн., на яку була розрахована неустойка пеня, за кожну щомісячну заборгованість окремо, яка і підлягає стягненню у повному обсязі.

Водночас із поданням позову представником позивача подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках /електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках електронних гаманців, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову.

Заява обгрунтована тим, що позовні вимоги стосуються грошових коштів у великому розмірі, а відповідно до поведінки відповідача, яка призвела до подання вказаного позову, він ухиляється від виконання грошових зобов`язань у тому числі сплати аліментів а тому єдиною можливості примушення його до виконання зобов`язань є накладення арешту на рахунки.

Судом з`ясовувалось у представника позивача на які саме рахунки, в яких установах він просить накласти арешт, на що представником позивача пояснювалось що суд має право накласти арешт на всі рахунки а вже виконавча служба здійснить розшук грошей.

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ).

На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

При цьому законодавець визначив що судом можуть бути вжиті , передбачені ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, за заявою будь-якого учасника справи, без визначення такого право лише у позивача або заборони такої заяви відповідачем.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями статті 152 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Згідно правової позиція, визначеної Верховним Судом у постанові від 12лютого 2020 року по справі №161/9156/15-ц ,розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як визначено у постанові Верховного Суду від 24 липня 2024 року у справі № 567/459/23 саме від заявника вимагається вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений статтею 150 ЦПК України, та обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суди повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У даному випадку суд враховуючи позовні вимоги щодо стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів та наявність доказів того що вказані у позові заборгованості частково була погашена, приходить до висновку, що заявлений представником відповідача спосіб забезпечення позову є не обґрунтованим, а тому не підлягає задоволенню.

Судом також приймається до уваги що на всі наявні у відповідача грошові рахунки накладається арешт виконавчої службою за для належного виконання рішення суду про стягнення аліментів яке продовжує виконуватись, а тому окреме накладення арешту на ті самі рахунки може ускладнити стягнення грошових коштів в інтересах дітей.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.150,153, 353,354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову по цивільної справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача.

Повний текст ухвали складено 29.10.2025.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Луняченко В. О.