Єдиний унікальний № 371/768/25
Номер провадження № 2/371/629/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2025 р. м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області

у складі головуючої судді Геліч Т.В.,

за участі серетаря судового засідання Семерей Л.М.,

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Миронівської міської ради Київської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до Миронівського районного суду Київської області із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, обґрунтовши вимоги тим, що її дядько, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки, що розташована на території Вікторівської сільської ради, призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належало покійному на підставі Державного акта приватної власності на землю серії ЯЖ № 690593, виданого 28 січня 2009 року Управлінням земельних ресурсів у Миронівському районі, кадастровий номер: :066225:0020, загальною площею 2,6428 га.

ОСОБА_3 до дня смерті проживав сам та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, дружини та дітей у дядька - ОСОБА_3 не було.

Водночас, за життя, а саме 12 жовтня 2015 року, ОСОБА_3 залишив заповітне розпорядження на випадок своєї смерті на належне йому майно, земельну ділянку, що розташована на території Вікторівської сільської ради, яку він заповів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Цей заповіт посвідчено секретарем Вікторівської сільської ради Миронівського району Київської області Яковенко Н.В. та зареєстровано в реєстрі за № 13.

З моменту відкриття спадщини та у встановлений законодавством строк, а саме: з 21 травня 2024 року до 21 листопада 2024 року вона не прийняла спадщину з наступних причин.

У зв`язку із повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України вона вимушена була шукати захисту та притулку, так як її житло було пошкоджене. Тому вона вирішила виїхати з родиною за кордон, до Франції, де через певний час влаштувалася на роботу, на якій працює і на теперішній час. При цьому, до України вона не приїздила.

Брат зяавниці, ОСОБА_4 , після смерті дядька ОСОБА_3 , звернувся до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини впродовж шести місяців із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину. Але нотаріус йому повідомила про те, що за життя у 2015 році ОСОБА_3 склав заповіт на позивача, ОСОБА_2 .

Вказує на те, що лише у квітні 2025 року її брат повідомив їй про наявність заповіту, складеного покійним на неї та що їй потрібно звернутися до нотаріуса, який відкрив спадкову справу після смерті ОСОБА_3 , із заявою про прийняття спадщини.

Для оформлення своїх спадкових прав під час візиту в Україну, який тривав тиждень заявниця звернулася до нотаріуса, у якого заведена спадкова справа після смерті її дядька, ОСОБА_3 , але нотаріус на день звернення перебувала у відпустці. З огляду на це помічник нотаріуса надала їй копію заповіту для ознайомлення та вказала на те, що заявницею пропущені строки для прийняття спадщини.

З огляду на те, що часу у позивача було обмаль, так як їй потрібно було повертатись до Франції, оформила довіреність на дружину свого брата на представництво її інтересів та звернулася до адвоката за правовою допомогою.

За вказаних обставин, на цей час, вона не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, так як їй необхідно в судовому порядку встановити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , а тому була вимушена звернутися до суду.

Усудовому засіданні преждставник позивача підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник Миронівської міської ради Київської області до суду не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши представника позивача та свідків, оцінивши докази у їх сукупності, перевіривши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 28 травня 2024 року серії НОМЕР_1 .

За життя, 12 жовтня 2015 року, ОСОБА_3 , залишив заповітне розпорядження на випадок своєї смерті на належне йому майно, земельну ділянку, що розташована на території Вікторівської сільської ради, яку він заповів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Що підтверджується заповітом посвідченим секретарем Вікторівської сільської ради Миронівського району Київської області Яковенко Н.В. та зареєстровано в реєстрі за № 13

В період відкриття спадщини, позивач проживала за кордоном, про існування заповіту свого дядька їй відомо не було, оскільки з 21 травня до 21 листопада 2024 року (час шість місяців для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 ) перебувала у трудових відносинах з роботодавцем: ферма «САР (FERME DE SART), що підтверджується довідкою з місця роботи з перекладом з французької мови на українську та засвідченням справжності підпису приватним нотаріусом Київського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 1421 та тимчасовою посвідкою на проживання особи з правом тимчасового захисту із зазначенням дати в`їзду у Францію 19.03.2022, яка дійсна до 12.09.2025 з перекладом із французької мови на українську мову та засвідченням справжності підпису приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрована в реєстрі за № 1422.

Позивач своєчасно не звернулася до нотаріуса а тому отримала відмову у прийнятті спадщини, що підтверджується листом від 07.05.2025 № 230/02-14.

Обставини, які перешкодили позивачці своєчасно прийняти спадщину, підтвердили також свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому засіданні

Встановлені судом обставини перешкоджали позивачці вчасно подати заяву про прийняття спадщини, остання також вчинили активні дії з метою прийняття спадщини, а тому пропуск строку для прийняття спадщини позбавляє позивачку можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Отже, надання позивачеві додаткового строку для прийняття спадщини не порушить права та свободи інших осіб.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Позивач пропустив строк прийняття спадщини з поважних причин, в зв`язку з чим виникла необхідність звернення до суду з цією позовною заявою.

Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Таким чином, позивач, згідно зь ч. 1 ст. 1223 ЦК України, є спадкоємцем за заповітом та спадкоємцем другої черги після смерті свого дядька, відповідно до ст. 1261 ЦК України.

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61/21447св19).

Отже, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Разом з тим Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців: 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Проте це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини. Спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк із часу відкриття спадщини.

У встановлений законом шестимісячний строк позивач не звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку із поважними причинами: вимушеним проживанням за кордоном та не знання про те, що є заповітне розпорядження на її ім`я.

А тому, у встановлений законом для прийняття спадщини 6 місячний строк, заявник не мала можливості звернутися до нотаріальної контори з відповідною заявою.

Отже позивач пропустила строк для подання заяви на прийняття спадщини через об`єктивні перешкоди і відсутність реальної можливості.

Як вбачається із положень ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України , не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини на підставі ч. 3 ст. 1272 ЦК України, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому слід керуватися тим, що поважними причини у разі, коли спадкоємець не знав про відкриття спадщини, не міг прийняти спадщину у зв`язку з хворобою, перебуванням у безпорадному стані, знаходження у тривалому відрядженні, за кордоном, тощо.

З урахуванням вказаного суд вважає, що є достатньо законних та обґрунтованих підстав для визнання строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , пропущений позивачем ОСОБА_2 , таким, що був пропущений з поважної причини, встановивши позивачу додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини за законом після дядька, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, в розмірі 2 (двох) місяців, починаючи з моменту набрання закон ної сили рішення суду, права та охоронювані законом інтереси інших осіб не порушуються, іншим передбаченим законом шляхом поновити порушене право позивача на спадщину немає можливості.

Таким чином, позовні вимоги знайшли своє підтвердження в ході судового засідання і підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 21, 41, 55, 58, 124, 129, 129-1 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 15, 16, 321, 328, 392, 1217, 1218, 1220, 1223, 1226, 1258, 1259, 1261-1265, 1268-1270, 1272, 1282 ЦК України, ст. 46 Закону України «Про нотаріат», ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , пропущений позивачем ОСОБА_2 , таким, що був пропущений з поважної причини.

Встановити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , достатній для подання заяви про прийняття спадщини, а саме трьох місячний строк, починаючи з моменту набрання законної сили рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Тетяна ГЕЛІЧ