Справа № 357/5152/24
Провадження № 2-др/357/79/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі - головуючий суддя Цуранов А.Ю., при секретарі Козубенко Я.С.,

за участю:

заявник - ОСОБА_1 ;

представник заявника - адвокат Радецька Т.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення,

В С Т А Н О В И В:

01.07.2025 ОСОБА_1 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь судові витрати в загальному розмірі 165 000 грн.

В обґрунтування заяви вказано, що 26.06.2025 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, на підставі поданої ОСОБА_2 заяви. В зв`язку з розглядом цієї справи за період з 09.05.2024 по 26.06.2025 відповідач понесла витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 167 000 грн, з яких заявляє до відшкодування 149 000 грн. Також в межах розгляду даної справи ОСОБА_1 понесла витрати на експертні послуги в розмірі 16 000 грн. Вказує, що стаття 142 ЦПК України гарантує їй право на компенсацію здійснених витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Листом від 10.07.2025 сторони повідомлені, що цивільна справа № 357/5152/54 за запитом судді Київського апеляційного суду Наталії Поліщук направлена до вказаного суду та після повернення матеріалів справи до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області заява про ухвалення додаткового рішення буде призначена до розгляду, про що буде додатково повідомлено.

09.10.2025 справа повернулась на адресу суду.

Судом направлено учасникам справи лист про призначення до розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення у відкритому судовому засіданні 21.10.2025, а також роз`яснено порядок розгляду заяви у відповідності до ч. 3 ст. 270 ЦПК України.

В судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 та її представник - адвокат Радецька Т.П., заяву про ухвалення додаткового рішення підтримали та просили задовольнити. Представник зазначила про співмірність витрат складності справи, обсягу наданих нею послуг та обґрунтованість їх розміру. Звернула увагу на відсутність спростувань зі сторони позивача.

ОСОБА_2 та його представник в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.

03.04.2025 до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя (будинку) та визнання відповідача солідарною боржницею у виконавчому провадженні.

08.04.2024 ухвалою суду вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_1 , а саме будинок АДРЕСА_1 .

10.04.2024 ухвалою судді задоволено клопотання ОСОБА_2 , відстрочено сплату судового збору за подання даного позову до прийняття рішення по справі з урахуванням майнового стану сторони, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання 09.05.2024.

28.05.2024 на адресу суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Радецької Тетяни Петрівни, надійшов відзив з запереченнями на позов та зустрічна позовна заява до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним.

23.09.2024 ухвалою суду за клопотанням ОСОБА_2 призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам ТОВ "Судова незалежна експертиза України", провадження на час проведення експертизи зупинено.

Після призначення судом будівельно-технічної експертизи, експертною установою ТОВ "Судова незалежна експертиза України" виставлено ОСОБА_2 рахунок № СЕ-1227-1-1278.24 від 28.11.2024, відповідно до якого вартість послуг з проведення судової експертизи складає 59 983 грн (а.с. 136 т. 2).

Вказаний рахунок не був сплачений позивачем та після поновлення судом провадження ОСОБА_2 подав клопотання про залишення позову без розгляду.

14.02.2025 справа направлена до Київського апеляційного суду в зв`язку з поданням Онищенко О.В. апеляційної скарги на ухвалу суду від 23.09.2024.

Постановою Київського апеляційного суду від 27.03.2025 залишено без змін ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.09.2025.

Після цього вказана справа повернулась на адресу суду.

25.04.2025 від ОСОБА_2 до суду надійшло клопотання про поновлення провадження у справі.

29.04.2025 ухвалою судді поновлено провадження у справі.

29.05.2025 ухвалою суду в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

26.06.2025 ухвалами суду задоволено заяву представника позивача за первісним позовом - адвоката Мочинського А.Р., та залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_2 , а також задоволено заяву позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 та її адвоката Радецької Тетяни Петрівни, залишено без розгляду позовну заяву (зустрічну), уточнену позовну заяву (зустрічну) та заяву про збільшення позовних вимог за позовною заявою (зустрічною) ОСОБА_1 .

Вказаними ухвалами питання про судові витрати судом не вирішувалось, представник відповідача за первісним позовом заявила про подання до суду доказів понесених судових витрат на правову допомогу протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Заява про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат відповідача за зустрічним позовом подана до суду 01.07.2025, тобто протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення (ухвали) від 26.06.2025.

При вирішенні заяви суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно із ч. 1, п. 1 ч. ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Частинами 2,3 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Частиною 9 ст. 141 ЦПК України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Тобто, залишення заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення і, у разі залишення позову без розгляду, відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача, при цьому матеріалами справи має бути підтверджено, що дії позивача при поданні позову були необґрунтованими.

Системний аналіз частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України дає підстави для висновку, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами (висновок Верховного Суду у постанові від 31 січня 2022 року у справі № 462/1026/19).

Під зловживанням процесуальними правами законом у ст. 44 ЦПК України визначено наступне. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. В залежності від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

В свою чергу процесуальним законом не визначено поняття необґрунтованих дій сторони.

Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 28.01.2019 у справі № 619/1146/17-ц, саме по собі звернення з позовом до суду чи неявка сторони у судове засідання не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивача, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

У постанові Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 148/312/16-ц зазначено, що для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно було довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

При вирішенні заяви представника позивача за первісним позовом про залишення позову без розгляду, відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 та її представник - адвокат Радецька Т.П., в судовому засіданні не заперечували щодо її задоволення та вказували, що це право позивача. Також стороною відповідача за первісним позовом не ставилось питань щодо зловживань позивачем процесуальними правами. Натомість, після залишення судом первісного позову без розгляду, заявлено про залишення зустрічного позову без розгляду в цьому ж судовому засіданні (26.06.2025).

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Аналіз зазначених норм права вказує на те, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати участь у судовому процесі. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 4 ЦПК України, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод .

Доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Крім того, у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції право кожного на судовий розгляд справи означає право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена судом.

Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв чи скарг, що відповідають встановленим законом вимогам, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до статті 64 Конституції України не може бути обмежене (пункт 2 рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року у справі № 9 зп).

Відповідно до ч. 5 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Отже, залишення заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення.

За викладених обставин, під час розгляду заяви судом не встановлено факту зловживання процесуальними правами зі сторони позивача за первісним позовом, а також не встановлено, що спір виник внаслідок неправомірних дій позивача, при цьому розгляд справи (підготовче провадження) тривало певний проміжок часу внаслідок оскарження стороною ОСОБА_1 ухвал суду по даній справі.

Поряд з цим, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст. 55, 124 Конституції України та безумовним правом на доступ до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову, що встановлюється за наслідками розгляду справи.

Відповідно до правового висновку, наведеного Верховним Судом у постанові від 21.12.2020 у справі № 644/7976/18, виходячи «із системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України, необґрунтовані дії позивача, як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних із розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

На переконання суду у даній справі відсутні правові підстави для визнання дій позивача необґрунтованими, оскільки його звернення до суду направлено на захист права власності, отже не може свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами та вважатися необґрунтованими і тягнути за собою обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати.

Таким чином, суд дійшов висновку про безпідставність вимог відповідача за первісним позовом щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та витрати на проведену експертизу.

У даній справі суд враховує, що залишаючи позовну заяву без розгляду суд виходив також з принципу диспозитивності судового процесу з урахуванням позиції відповідача в цьому питанні, який не заперечував відносно залишення позову без розгляду.

Крім цього, судова практика у вирішенні подібного питання є сталою, зокрема міститься у постановах Київського апеляційного суду: від 07.02.2024 у справі № 357/3297/23; від 24.01.2024 у справі № 372/4169/21; від 11.04.2024 у справі № 372/2462/23; від 14.02.2024 у справі № 357/3299/23; від 06.03.2024 у справі № 753/22718/16; від 20.12.2023 у справі № 357/3290/23.

З огляду на висновок суду, не підлягають дослідженню докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, подані стороною ОСОБА_1 .

Суд також звертає увагу, що предметом позову є поділ майна подружжя (по 1/2 частці) - будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: будинок АДРЕСА_1 , натомість витрати відповідача за первісним позовом у розмірі 16 000 грн на проведення експертизи стосується виключно міжкімнатних і вхідних дверей. Вказаним експертним висновком встановлено невідповідність параметрів дверей.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 133, 137, 141, 259, 260, 270, 353 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Оскільки в судовому засіданні підписано лише вступну та резолютивну частини ухвали, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її підписання (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Повний текст ухвали складено 23.10.2025.

Суддя А. Ю. Цуранов