КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 367/5471/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 жовтня 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Ірпінського міського суду Київської області в складі судді Шестопалової Я.В., ухвалене в м. Ірпінь 19 червня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У липні 2023 року позивач АТ «Креді Агріколь Банк» звернувся до суду з даним позовом, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором № 4/1288720 від 19 січня 2018 року в сумі 385 927,35 грн. та витрати по сплаті судового збору 5788,91 грн.

Позов мотивував тим, що 19 січня 2018 року АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 уклали комплексний договір № 4/1288720, за умовами якого відповідачу на споживчі потреби надається кредит в розмірі 959 485 грн. строком з 19 січня 2018 року до 18 січня 2024 року згідно з графіком погашення кредиту. Внаслідок невиконання умов кредитного договору у відповідача перед позивачем станом на 10 квітня 2023 року наявна заборгованість в загальному розмірі 385 927,35 грн., що включає прострочену заборгованість 186 566,52 грн., строкову заборгованість 131 254 грн., прострочені відсотки 59851,01 грн., нараховані відсотки 8255,82 грн.

З метою досудового врегулювання спору відповідачу направлено повідомлення-вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором, яка виконана не була.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 19 червня 2025 року позов АТ «Креді Агріколь Банк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором № 4/1288720 від 19 січня 2018 року в сумі 385 927,35 грн. та сплачений судовий збір 5788,91 грн.

Відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неврахування правових висновків Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду, просила скасувати рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19 червня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким у позові відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що судом першої інстанції порушено ч. 3 ст. 175 ЦПК України, оскільки суд прийняв до розгляду та задовольнив позов, не перевіривши, чи містить позовна заява належний, детальний та обґрунтований розрахунок заборгованості, оскільки позивач обмежився узагальненими цифрами без пояснення формули чи методу нарахування, що унеможливлює перевірку обґрунтованості суми позову. Суд порушив принцип змагальності сторін, передбачений ст. 12, 43 ЦПК України, оскільки не дослідив і не надав належної оцінки запереченням відповідача щодо незаконності нарахування процентів після пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту, не оцінив доводи щодо спливу строку кредитного зобов`язання та відсутності правових підстав для подальших нарахувань. Також судом порушено ст. 263 ЦПК України, оскільки суд ухвалив рішення без достатнього правового мотивування, у тексті рішення відсутнє посилання на конкретні правові підстави для визначення законності нарахування процентів після дати пред`явлення вимоги про дострокове повернення, як того вимагає Верховний Суд. Порушено ст. 141 ЦПК України, оскільки суд без належної перевірки і обґрунтування стягнув з відповідача повний розмір судових витрат.

Щодо неправильного застосування норм матеріального права вказувала, що судом порушено ч. 2 ст. 1050 ЦК України, оскільки суд не врахував, що після пред`явлення позивачем письмової вимоги про дострокове повернення з цієї дати нарахування процентів за користування кредитом припиняється, оскільки зобов`язання змінює свій характер - стає простроченим, і можуть застосовуватися лише санкції за ст. 625 ЦК України. Порушено ст. 1048 ЦК України, оскільки проценти за користування кредитом можуть нараховуватись лише в межах строку, встановленого договором.

Посилалась на неврахування судом правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 щодо нарахування процентів на підставі ст. 1048, 625 ЦК України та можливості нараховувати проценти поза межами строку кредитування, які в подальшому підтримані постановами Верховного Суду від 05 липня 2025 року в справі № 918/1140/24, від 19 червня 2025 року у справі № 910/686/20.

В частині розміру заборгованості, повідомляла, що строк кредитування встановлений до 18 січня 2024 року, однак 14 листопада 2022 року позивач надіслав їй повідомлення-вимогу про дострокове повернення кредиту, згідно якого позивач станом на 14 листопада 2022 року вимагав у неї погасити достроково у повному обсязі зобов`язання за кредитним договором та штрафні санкції, а саме 317 820,52 грн. непогашеної суми кредиту та 43587,71 грн. проценти за користування кредитом. Отже, з урахуванням ч. 2 ст. 1050 ЦК України після 14 листопада 2022 року нарахування процентів за користування кредитом є протиправним, оскільки позивач змінив строк кредитування 14 листопада 2022 року шляхом пред`явлення їй вимоги про дострокове повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів за користування кредитними коштами. При цьому грошових вимог, які б були обґрунтовані ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивачем не заявлялося.

Щодо відповідальності її як позичальника за кредитним договором, посилалася на положення п. 6 розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», п. 15, 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, вказувала, що в період з 01 березня 2020 року по 30 липня 2023 року вона звільняється від обов`язків сплачувати на користь позивача неустойку, штраф, пеню за прострочення виконання грошового зобов`язання, а також звільняється від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором на весь період дії воєнного стану, а саме з 22 лютого 2022 року та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Судом встановлено, що 19 січня 2018 року АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 4/1288720, за умовами якого банк надає позичальнику кредит в сумі 959 485 грн. зі строком користування кредитом з 19 січня 2018 року по 18 січня 2024 року включно. Позичальник повертає кредит банку щомісячно кожного наступного за розрахунковим місяця, згідно графіка платежів по кредиту (додаток № 1 до договору, який є його невід`ємною частиною). Кредит надається позичальнику на купівлю транспортного засобу для особистих потреб. За користування кредитом позичальник сплачує щомісячно процентну винагороду за користування кредитом (проценти) у розмірі 17,49 % річних.

Згідно п. 2.4 договору нарахування процентів за користування кредитом згідно договору здійснюється з дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку до моменту повного погашення заборгованості за договором на фактичну суму заборгованості позичальника за кредитом, станом на кожен день і за фактичну календарну кількість днів користування кредитом з дня надання кредиту (включаючи цей день) по день повного погашення заборгованості за кредитом (не враховуючи цей день), якщо інше не передбачено умовами договору. У разі прострочення повернення кредиту (частини кредиту) проценти нараховуються на суму заборгованості за кредитом і за період прострочення до моменту повного погашення заборгованості за кредитом.

Пунктом 2.8 та розділом 5 договору передбачено відповідальність сторін у разі прострочення строку сплати поточної заборгованості, у вигляді пені та штрафу.

Згідно 3.2.5, 3.2.7 договору, у разі несплати позичальником чергового платежу по кредиту та/або процентів комісії (якщо передбачена) за користування кредитом протягом 30-ти календарних днів та/або іншого порушення зобов`язання за договором банк направляє позичальнику письмове повідомлення про наявність простроченої заборгованості за кредитом, в якому вказується розмір заборгованості з урахуванням належних до сплати суми кредиту, процентів, комісії (якщо передбачена) та штрафних санкцій, а також вимога про виконання порушеного зобов`язання у строк, що не перевищує 30 календарних днів з дати направлення повідомлення попередження про звернення стягнення на предмет застави (якщо зобов`язання за договором були забезпечені заставою) у разі невиконання цієї вимоги. Невиконання позичальником зобов`язань по повному погашенню простроченої заборгованості протягом одного календарного місяця з дати направлення повідомлення та/або розірвання договору про надання додаткових супутніх послуг, який є обов`язковим для укладення цього договору не укладення протягом 15 календарних днів нового договору про надання таких самих послуг з особою, що відповідає вимогам банку, дає право банку вимагати дострокового повернення позичальником кредитом в повному обсязі, нарахованих процентів за користування кредитом, штрафів та пені. У цьому випадку банк направляє позичальнику та його поручителю (за наявності) відповідно письмову вимогу. Якщо позичальник протягом 31 дня з моменту отримання ним письмової вимоги банку, зазначеної впп.3.2.6 договору, не виконає вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентами, комісії (якщо передбачена), штрафними санкціями тощо, банк вправі розпочати процедуру примусового стягнення боргу, включаючи звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості (а. с. 31 - 37).

Додатком до договору є Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживачів та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (в тому числі Графік платежів по кредиту, стандартний), згідно якої датою щомісячних платежів по кредиту є 24 число кожного місяця (а. с. 38 - 40).

Також до матеріалів справи долучено копію паспорту споживчого кредиту, підписаного ОСОБА_1 12 січня 2018 року (а. с. 43 - 46).

Позивачем АТ «Креді Агріколь Банк» виконано обов`язок за кредитним договором щодо надання кредитних коштів, що підтверджується випискою з рахунку ОСОБА_1 (а. с. 9 - 30).

14 листопада 2022 року АТ «Креді Агріколь Банк» направило на адресу ОСОБА_1 вимогу щодо дострокового погашення боргових зобов`язань за кредитним договором № 4/1288720 від 19 січня 2018 року, яка станом на 14 листопада 2022 року становить: прострочений кредит 119 935,62 грн., прострочені проценти 36854,82 грн., прострочена комісія 0 грн., пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентів 0 грн.; відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України та умов кредитного договору вимагав протягом 30 днів з дати отримання вимоги достроково погасити у повному обсязі зобов`язання за кредитним договором та штрафні санкції, а саме непогашену суму кредиту 317 820,52 грн., проценти 43587,71 грн., комісію 0 грн., пеню за несвоєчасне погашення суми кредиту та процентів 0 грн. (а. с. 6 т. 1).

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем АТ «Креді Агріколь Банк», внаслідок невиконання умов кредитного договору у відповідача перед позивачем станом на 10 квітня 2023 року наявна заборгованість в загальному розмірі 385 927,35 грн., що включає прострочену заборгованість 186 566,52 грн., строкову заборгованість 131 254 грн., прострочені відсотки 59851,01 грн., нараховані відсотки 8255,82 грн. (а. с. 5 т. 1).

Також позивачем на вимогу суду про надання детального розрахунку заборгованості по кредиту надано відомість про порядок нарахування і погашення нарахованих відсотків по кредиту, відомість про рух коштів по погашенню поточної та простроченої заборгованості по кредиту, наданому ОСОБА_1 (а. с. 143 - 147).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 525, 526, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Судом першої інстанції встановлено, що позичальник в період дії договору порушувала його умови, у тому числі, несвоєчасно та не в повному обсязі здійснювала погашення заборгованості по тілу кредиту та відсотках, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції прийнято до розгляду та задоволено позов, не перевіривши, чи містить позовна заява належний, детальний та обґрунтований розрахунок заборгованості, чим порушено ч. 3 ст. 175 ЦПК України, з огляду на те, що суд першої інстанції під час розгляду справи задовольнив клопотання відповідача про витребування детального розрахунку заборгованості та зобов`язав АТ «Креді Агріколь Банк» такий розрахунок надати.

Таким чином, крім розрахунку заборгованості, наданого разом з позовом, суд дослідив надану позивачем на вимогу суду відомість про рух коштів по погашенню поточної та простроченої заборгованості по кредитному договору № 4/1288720 від 19 січня 2018 року, наданому ОСОБА_1 , з якої вбачається, що станом на 10 квітня 2023 року сума наданого кредиту 959485 грн., з якої погашено строкового кредиту 443476,88 грн., погашено простроченого кредиту 198187,60 грн., залишок заборгованості по кредиту - 317820,52 грн.

Також, згідно відомості про порядок нарахування і погашення нарахованих відсотків по кредитному договору № 4/1288720 від 19 січня 2018 року, наданому ОСОБА_1 , судом встановлено, що станом на 10 квітня 2023 року, нараховано відсотків по кредиту на суму 520832,16 грн., з яких: частково сплачено в рахунок погашення відсотків 329245 грн., сплачено в рахунок прострочених відсотків 123480,33 грн., підлягає до сплати 68106,83 грн.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що факт порушення умов договору та сума кредитної заборгованості підтверджуються оборотними відомостями по кредитним рахункам відповідача, які є первинними бухгалтерськими документами відповідно до Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні», які додані до позову і відображають повний рух коштів по кредиту відповідача, в тому числі нарахування, винесення та прострочку, погашення сальдо.

Доводи апеляційної скарги, що згідно положень п. 6 розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», п. 15, 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в період з 01 березня 2020 року по 30 липня 2023 року ОСОБА_1 звільняється від обов`язків сплачувати на користь позивача неустойку, штраф, пеню за прострочення виконання грошового зобов`язання, а також звільняється від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором на весь період дії воєнного стану, відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані, з огляду на те, що неустойка (штраф, пеня) відсутні в структурі суми заборгованості, яка заявлена до стягнення позивачем, і відповідно судом першої інстанції з відповідача не стягувалась.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування» цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті.

Частиною 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

У постановах Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 361/3222/19 (провадження № 61-2788св21), від 07 березня 2024 року у справі № 487/3170/22 (провадження № 61-17884св23) викладено правові висновки, згідно яких, належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору.

Належним дотриманням процедури повідомлення боржника про вимогу стосовно усунення порушення також слід вважати також таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до умов кредитного договору, 14 листопада 2022 року АТ «Креді Агріколь Банк» на адресу відповідача ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку було направлено повідомлення-вимогу про дострокове повернення кредиту № 10451/2472, згідно якого позивач вимагав погасити достроково у повному обсязі зобов`язання за кредитним договором та штрафні санкції, а саме: 317 820,52 грн. - непогашена сума кредиту; 43 587,71 грн. проценти за користування кредитом; 0 грн. комісія; 0 грн. пеня, однак, відповідач своє зобов`язання за кредитним договором не виконала, заборгованість не погасила.

За даних обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, який не заперечується відповідачем у апеляційній скарзі, що позивачем було дотримано вимоги Закону України «Про споживче кредитування» в частині процедури досудового врегулювання.

На час розгляду справи судом та у апеляційній скарзі відповідачем не надано відомостей, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку, а також не спростовано розміру заборгованості і не надано власних контррозрахунків.

Встановивши, що у зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору № 4/1288720 від 19 січня 2018 року, укладеним з АТ «Креді Агріколь Банк», у позичальника ОСОБА_1 виникла заборгованість, а позичальник, заперечуючи розмір вказаної заборгованості, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надала суду належні, достовірні та допустимі докази відсутності вказаної заборгованості перед позивачем, досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів позикодавцем дотримано, суд першої інстанції дійшов в цілому правильного висновку про необхідність стягнення з позичальника на користь АТ «Креді Агріколь Банк» заборгованості за кредитним договором, яка складається зі строкової заборгованості - 226134,88 грн., простроченої заборгованості - 53038,98 грн., а також відсотків за користування кредитним договором.

Отже, оскільки заборгованість за фактично отриманим тілом кредиту та відсотками за користування кредитом позичальником повернута не була, і відповідачем вказаних обставин не спростовано, банк отримав право на задоволення своїх вимог кредитора шляхом стягнення заборгованості.

Разом із тим, апеляційний суд не може погодитись з висновками суду першої інстанції в частині стягнення суми заборгованості за нарахованими відсотками, враховуючи наступне.

Так, задовольняючи вимогу про стягнення заборгованості за відсотками в повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що за умовами кредитного договору, нарахування відсотків, що узгоджене сторонами у договорі, не обмежується строком кредитування, який змінюється у зв`язку з набуттям права на дострокове стягнення.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення всієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16, на яку посилається відповідач у апеляційній скарзі, викладено правові висновки, згідно яких «проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.

Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.

За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця».

Такі ж правові висновки підтримуються Верховним Судом на даний час, зокрема у постановах від 05 липня 2025 року в справі № 918/1140/24, від 19 червня 2025 року у справі № 910/686/20, на які містяться посилання у апеляційній скарзі, що свідчить про усталеність правової позиції Верховного Суду щодо можливості застосування положень ст. 1048 ЦК України після закінчення строку кредитування або зміни строку кредитування шляхом пред`явлення вимоги про дострокове погашення.

Також апеляційний суд враховує аналогічну правову позицію в постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2024 року в справі № 758/3645/15-ц, у якій касаційна скарга банку обґрунтована посиланням на те, що суд першої інстанції не врахував положення кредитного договору щодо нарахування процентів до дати фактичного повернення заборгованості за кредитною лінією, а також дії договору до повного виконання зобов`язань позичальника за договором; акцентував увагу на тому, що розмір процентів за невиконання грошового зобов`язання, який передбачений ч. 2 ст. 625 ЦК України, встановлений сторонами у п. 6.5 кредитного договору.

Верховний Суд в справі № 758/3645/15-ц, перевіривши доводи позивача, встановив, що позивач у наданих суду розрахунках заборгованості з процентів за період поза межами строку кредитування нарахував суми як проценти за «користування кредитом», а не як міру відповідальності на підставі ст. 625 ЦК України, та погодився з висновком суду апеляційної інстанції, щодо відсутності правових підстав для стягнення з відповідача на користь банку процентів, передбачених умовами договору, після завершення строку кредитування, а також пені за прострочення заборгованості за кредитом.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, оскільки 14 листопада 2022 року банк звернувся до ОСОБА_1 з вимогою про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, з цього моменту банк таким чином змінив строк виконання основного зобов`язання відповідно до вимог статті 1050 ЦК України та фактично мав зафіксувати розмір існуючої у ОСОБА_1 заборгованості за процентами і припинити її нарахування.

Разом із тим, в порушення вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд першої інстанції не надав належної оцінки запереченням відповідача щодо незаконності нарахування процентів після пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту, та доказам, наявним в матеріалах справи, а саме розрахунку заборгованості, із яких вбачається, що після використання банком права вимоги дострокового повернення всієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів шляхом направлення вимоги 14 листопада 2022 року, банк продовжував нараховувати проценти за користування кредитом, оскільки 14 листопада 2022 року банк вимагав від ОСОБА_1 погашення заборгованості за процентами в розмірі 43587,71 грн. (а. с. 6), а при зверненні до суду з позовом - в розмірі 68106,83, що складається з прострочених відсотків 59851,01 грн., нарахованих відсотків 8255,82 грн. станом на 10 квітня 2023 року (а. с. 5).

Таким чином, судом першої інстанції не встановлена належним чином суми заборгованості, яка підлягала стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є незаконним.

Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягали стягненню прострочена заборгованість за тілом кредиту 186 566,52 грн., строкова заборгованість за тілом кредиту 131 254 грн., а також проценти за користування кредитом 43587,71 грн. (в розмірі відповідно до вимоги про дострокове повернення від 14 листопада 2022 року), всього 361 408,23 грн.

Виходячи із вищевикладеного, висновки суду першої інстанції щодо розміру стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом здійснені в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та з неправильним застосуванням норм матеріального права, та призвели до неправильного визначення присудженої до стягнення загальної суми заборгованості, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення з прийняттям нової постанови, якою позов АТ «Креді Агріколь Банк» підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача простроченої заборгованості за тілом кредиту 186 566,52 грн., строкової заборгованості за тілом кредиту 131 254 грн., а також процентів за користування кредитом 43587,71 грн., всього 361 408,23 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює розподіл судових витрат, та оскільки позивач за подання позовної заяви сплатив 5788,91 грн., за наслідками апеляційного перегляду позовні вимоги задоволено на 94 % (на 361 408,23 грн. із заявлених до стягнення 385 927,35 грн.), апеляційну скаргу відповідно задоволено на 6 %, і оскільки ОСОБА_1 при подачі апеляційної скарги сплатила судовий збір в розмірі 6946,69 грн., з ОСОБА_1 на користь АТ «Креді Агріколь Банк» підлягає стягненню 5441,58 грн. судового збору, а з АТ «Креді Агріколь Банк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 416,80 грн. судового збору пропорційно до задоволення її вимог.

Шляхом взаємного зарахування з ОСОБА_1 на користь АТ «Креді Агріколь Банк» підлягає стягненню 5441,58 грн. - 416,80 грн. = 5024,78 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19 червня 2025 року скасувати та прийняти нову постанову.

Позов Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» (м. Київ вул. Євгена Чикаленка 42/4 ) заборгованість за кредитним договором № 4/1288720 від 19 січня 2018 року у сумі 361 408,23 грн. та судовий збір в розмірі 5024,78 грн.

В решті позову Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 23 жовтня 2025 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.