Справа № 466/8605/23 Головуючий у 1 інстанції: ЛУЦІВ-ШУМСЬКА Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/549/25 Доповідач в 2 інстанції: Савуляк Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді: Савуляка Р.В.

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

секретаря: Іванової О.О.

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 та ї представника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 та представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання недійсним договору дарування, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, поновлення запису про державну реєстрацію права власності, визнання недійсним договору іпотеки, припинення обтяження майна,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2023 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , про визнання недійсним договору дарування.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 мають перед нею боргові зобов`язання, які виникли у зв`язку із невиконанням ними своїх зобов`язань за договорами позики, укладеними з її матір`ю - ОСОБА_8 , а саме:

Договір позики №11/04 від 04 листопада 2021 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 ;

Договір позики №11/18 від 18 листопада 2021 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 ;

Договір позики №11/29 від 29 листопада 2021 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 ;

Договір позики №11/08 від 08 листопада 2021 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 .

Мати ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Як спадкоємець першої черги за законом, вона прийняла спадщину, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 07 квітня 2023р.

Їй належить і право вимоги щодо стягнення заборгованості по вказаних договорах позики. Загальна сума заборгованості ОСОБА_5 та ОСОБА_6 складається із боргу в 65 000 доларів США та пені за прострочення виконання зобов`язання в сумі 1 284 660 грн.

Згодом їй стало відомо, що ОСОБА_5 відчужив належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме 4/6 частки трикімнатної квартири АДРЕСА_1 за договором дарування №1029 від 16 травня 2023 року на користь сина ОСОБА_1 . Вказаний договір дарування було посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Топоровською Н.В.

Вважала, що відповідач ОСОБА_5 уклав фраудаторний договір, за яким відбулося безоплатне відчуження майна боржника на користь його сина, який спрямований на зменшення платоспроможності боржника та уникнення звернення стягнення на його майно.

На момент укладення оспорюваного договору дарування ОСОБА_5 було достеменно відомо про існування у нього заборгованості за договорами позики перед її матір`ю ОСОБА_8 , оскільки він власноручно писав розписки і зобов`язався повернути позики в термін до 31 грудня 2021 року.

Укладення ОСОБА_5 договору дарування за №1029 від 16 травня 2023 року на користь свого сина, знаючи про наявність у нього непогашеного боргового зобов`язання, свідчить про недобросовісність його намірів, використання ним «права на зло» та приховування майна від звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу.

У грудні 2023 року ОСОБА_3 подала до суду заяву про уточнення позовних вимог у якій посилалася на те, що оспорюваний Договір дарування від 16.05.2023 року укладено між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (дарувальники) з однієї сторони та ОСОБА_1 (обдарований) з іншої сторони щодо дарування 5/6 часток у праві приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , а саме: ОСОБА_5 дарує 2/3 частки, а ОСОБА_6 дарує 1/6 частку, а обдарований приймає цей дарунок від дарувальників.

Боржниками за договорами позики з ОСОБА_8 були як ОСОБА_5 , так і ОСОБА_6 . Про наявність боргових зобов`язань та строк повернення коштів боржникам було достеменно відомо.

Відповідач ОСОБА_5 та його дружина ОСОБА_6 , укладаючи 16 травня 2023 року Договір дарування належних їм 5/6 часток квартири на користь свого сина «вживали право на зло», оскільки цивільно-правовий інструментарій (Договір дарування від 16.05.2023 року) використовувався сторонами такого договору для унеможливлених звернення позивачкою, як кредитором, стягнення на нерухоме майно, яке належало їм на праві спільної часткової власності.

Крім того, її стало відомо про те, що за договором іпотеки від 06 червня 2023 року ОСОБА_1 передав належну йому квартиру АДРЕСА_1 іншій особі ОСОБА_9 .

У зв`язку з прийняттям такої заяви судом до участі у справі залучено співвідповідачами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

З врахуванням зазначених обставин ОСОБА_8 в остаточних вимогах просила:

визнати недійсним Договір дарування від 16 травня 2023 року, укладений між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Топоровською Н.В., щодо дарування 5/6 частин у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 ;

скасувати рішення приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Топоровської Н.В. від 16 травня 2023 року про державну реєстрацію права власності на частку в розмірі 4/6 у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 та скасувати відповідний запис про державну реєстрації Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

поновити запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності на частку в розмірі 4/6 у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 ;

визнати недійсним Договір іпотеки від 06 червня 2023 року, укладений ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , посвідчений приватним нотаріусом Львівські міського нотаріального округу Топоровською Н.В. за №1272;

припинити обтяження та іпотеку в Державному реєстрі прав на нерухоме майно на квартиру АДРЕСА_1 шляхом внесення запису про скасування державної реєстрації в Державному реєстрі прав на нерухоме майно запису про іпотеку №50532466, дата державної реєстроції 06 червня 2023 року, підстава виникнення іпотеки: іпотечний договір №1272 від 06 червня 2023 року, видавник приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Топоровська Н.В., іпотекодержатель ОСОБА_7 , та внесення запису про скасування державної реєстрації запису про обтяження №50532427 дата державної реєстрації 06 червня 2023 року, підстава виникнення: іпотечний договір №1272| від 06 червня 2023 року, видавник: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Топоровська Н.В.(т.1 а.с.2-4;78-85).

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 16 січня 2025 року, з врахуванням ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 16 січня 2025 року про виправлення описки, позов задоволено частково.

Визнано недійсним Договір дарування 5/6 часток квартири АДРЕСА_1 , укладений 16 травня 2023 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (дарувальники) та ОСОБА_1 (обдаровуваний), посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Топоровською Н.В. і зареєстрований за №1029.

Повернуто сторони у попередній стан.

Повернуто 4/6 часток у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_5 .

Повернуто 1/6 частку у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_6 .

У задоволенні позовних вимог про скасування рішення приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Топоровської Н.В. від 16 травня 2023 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на 5/6 частин квартири АДРЕСА_1 , запису про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на 5/6 частин квартири АДРЕСА_1 , визнання недійсним Договору іпотеки від 06.06.2023 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Топоровською Н.В. і зареєстрованого за №1272, про припинення обтяження та іпотеки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на квартиру АДРЕСА_1 шляхом скасування запису про іпотеку відмовлено.

Стягнуто зі ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 в рівних частках в дохід держави судовий збір в загальному розмірі 5000,00грн..

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що заяв про уточнення позовних вимог не є за своєю суттю позовною заявою, оскільки нею змінюється лише предмет або підстава позову, одночасна зміна і предмета і підстав позову не допускається, оскільки в такому разі фактично виникає нова матеріально-правова вимога, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Укладення оспорюваного договору дарування 5/6 часток квартири АДРЕСА_1 від 16 травня 2023 року не спрямоване на уникнення сплати наявної заборгованості перед позивачкою, оскільки у власності ОСОБА_6 знаходиться будинок АДРЕСА_2 , вартість якого достатня для задоволення її позовних вимог.

Оскільки заборона відчуження квартири на день укладення договору дарування відсутня, дії ОСОБА_5 та ОСОБА_6 щодо відчуження часток в квартирі своєму синові є правомірними та не свідчать про недобросовісність їхніх дій.

Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог, а вимога про поновлення запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності на частку в розмірі 1/6 у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 позивачем не заявлялася.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Крім того, рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог оскаржила представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Рішення суду щодо недійсності правочину саме по собі не зумовлює виникнення обов`язку державного реєстратора щодо вилучення відповідного запису з Державного реєстру прав чи внесення туди іншого запису.

Відсутність записів в Державному реєстрі речових прав про реєстрацію права власності за ОСОБА_5 на 4/6 частки та за ОСОБА_6 на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 позбавить ОСОБА_3 звернути стягнення на майно боржників.

Квартиру АДРЕСА_1 передано в іпотеку на підставі договору іпотеки, укладеного 06 червня 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Топоровською Н.В. за № 1272

Передача нерухомого майна в іпотеку та реєстрація такого обтяження унеможливлює повернення ОСОБА_3 як кредитора у становище, яке вона мала до вчинення фраудаторного правочину, тобто до укладення договору дарування від 16 травня 2023 року.

Запис про скасування державної реєстрації прав/обтяжень вноситься до Державного реєстру речових прав саме на підставі рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію прав, а за відсутності такого рішення суду виконати рішення суду про визнання фраудартоних правочинів недійсними, тобто відновити порушене право позивачки, буде неможливо.

Недійсність фраудаторного правочину має гарантувати інтереси кредитора через можливість доступу до майна боржника, навіть і того, що перебуває в інших осіб.

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16 січня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо скасування рішення приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Топоровської Н.В. від 16 травня 2023 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на 5/6 частин квартири АДРЕСА_1 , визнання недійсним договору іпотеки від 06 червня 2023 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Топоровською Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1272, припинення обтяження та іпотеки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на квартиру АДРЕСА_1 шляхом скасування запису про іпотеку та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на підтримання своєї апеляційної скарги та заперечення на апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 , пояснення представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на підтримання своєї апеляційної скарги та заперечення на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, апеляційна скарга представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 не підлягає до задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_3 ОСОБА_4 слід задовольнити із наступних підстав.

Судом та матеріалами справи встановлено, що у 2021р. між ОСОБА_8 (позикодавець) та ОСОБА_5 і ОСОБА_6 (позичальниками) було укладено ряд договорів позики:

- Договір позики №11/04 від 04 листопада 2021 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 на суму 20 000 доларів США;

- Договір позики №11/18 від 18 листопада 2021 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 на суму 10 000 доларів США;

- Договір позики №11/29 від 29 листопада 2021 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 на суму 20 000 доларів США;

- Договір позики №11/08 від 08 листопада 2021 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 на суму 15 000 доларів США.

Відповідно до умов цих договорів позики ОСОБА_5 і та ОСОБА_6 зобов`язувались повернути отримані суми коштів в термін до 31 грудня 2021 року. Ці договори передбачали сплату пені за прострочення повернення боргу. Копії договорів є в матеріалах справи (а.с.9-12).

У встановлений строк зобов`язання з повернення позичених коштів позичальниками виконані не були.

Позикодавець ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.7).

Позивачка ОСОБА_10 , донька померлої, є спадкоємцем першої черги за законом та прийняла спадщину, про що Свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом від 07 квітня 2023р. (а.с.8).

Відповідно до норми ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Майнові права за договором позики не припиняються внаслідок смерті позикодавця, тому увійшли до складу спадщини. Отже, ОСОБА_10 належить право вимоги за переліченими вище договорами позики.

02 травня 2023р. ОСОБА_3 подала в Шевченківський районний суд м.Львова заяву про забезпечення позову до пред`явлення позову.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 04 травня 2023 року було задоволено її заяву про забезпечення позову, накладено арешт на рухоме, нерухоме майно, матеріальні цінності та грошові кошти ОСОБА_5 , а також заборонено відчуження майна і матеріальних цінностей ОСОБА_5 в межах ціни позову 50 000 доларів США.

Супровідним листом від 05 травня 2023р. копії ухвали скеровані заявнику ОСОБА_3 та боржнику ОСОБА_5 . Підтвердження про отримання адресатами цих ухвали у матеріалах оглянутої судом першої інтонації справи №466/4459/23 відсутні. Під розписку копію ухвали отримала представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 25.05.2023р. (справа №466/4459/23).

Також встановлено, що ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 02 червня 2023р. відкрито загальне позовне провадження у справі №466/4892/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення боргу в сумі 65 000 доларів США та пені за прострочення виконання зобов`язання в сумі 1 284 660 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 22 травня 2024р., яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 21 листопада 2024р. позов задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 50 000 доларів США боргу та 976 341, 60грн. пені, зі ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 15 000 доларів США та 308 318, 40грн. пені, поведено розподіл судових витрат.

По справі №466/4892/23 - 06 березня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 , яка підписана його представником ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 22 травня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 21 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення коштів.

Крім того, згідно ухвали Львівського апеляційного суду від 24 березня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 22 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення коштів.

Також встановлено, що 16 травня 2023 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 уклали Договір дарування належних їм на праві спільної часткової власності 5/6 часток квартири АДРЕСА_1 загальною площею 61,2кв.м на користь ОСОБА_1 . При цьому ОСОБА_5 подарував належні йому 2/3 частки квартири, а ОСОБА_6 подарувала належну їй 1/6 частку квартири.

Вказаний Договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Топоровською Н.В. і зареєстрований в реєстрі за №1029.

На час посвідчення Договору дарування заборони відчуження квартири не було, що підтверджувалося інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, і про що вказано у п.8 Договору (а.с.71-72).

06 червня 2023р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Топоровською Н.В. за реєстровим №1272 було посвідчено Договір іпотеки між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , за яким останній передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 61,2кв.м (а.с.73-76).

Згідно зі ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст.203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із частинами 2 та 3 статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

Верховний Суд у постанові від 20 травня 2020 року у справі №922/1903/18 зазначив, що в обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Тому усі боржники мають добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора. Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватись від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16 зазначає, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п.6 ст.3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч.3 ст.13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України. У цій справі Велика Палата Верховного Суду сформулювала підхід, за яким допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як: - фіктивного (стаття 234 ЦК України); - такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України); - такого, що порушує публічний порядок (частини перша та друга статті 228 ЦК України).

Отже, встановлення обставин вчинення оспорюваного договору всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України) є підставою для висновку про його фраудаторність та визнання такого договору недійсним.

Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб; враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).

Приватно-правовий інструментарій (зокрема, вчинення договору дарування) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Дарувальник, який відчужує майно на підставі безоплатного договору на користь колишньої дружини після пред`явлення до нього позову, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки оспорюваний договір направлено на недопущення звернення стягнення на майно боржника (Постанова КЦС ВС від 26 квітня 2023 року у справі № 644/5819/20).

У постанові КЦС ВС від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17 Верховний Суд зазначив, що боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь своєї матері після пред`явлення до нього позову банку про стягнення заборгованості, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).

Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсним правочину внаслідок укладення договору, зміст якого суперечить ЦК України, Верховний Суд врахував, що: 1) відповідач відчужив майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості; 2) майно відчужене на підставі безвідплатного договору; 3) майно відчужене на користь близького родича; 4) після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором. На переконання Верховного Суду, сукупність наведених обставин доводить той факт, що відповідач діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника.

За висновками Верховного Суду, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину. При цьому, та обставина, що правочин із третьою особою, за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства.

Верховним Судом враховано, що на момент здійснення безоплатного відчуження спірного майна кредитне зобов`язання вважалося простроченим, його належне виконання не відбулося. Верховним Судом також враховано, що зазначення позивачем певної правової норми, наведеної у обґрунтуванні позову, не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом необхідно керуватися під час вирішення спору, оскільки підставою позову визнаються обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, у цьому випадку укладення відповідачем договору з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника.

У даній справі відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були обізнані з наявністю у них прострочених боргових зобов`язань перед ОСОБА_8 , строк виплати яких сплив 31 грудня 2021р., та з сумою боргу в розмірі 65 000 доларів США.

Позикодавець ОСОБА_8 з 2022р. неодноразово ставила їм вимоги повернення боргу, а після її смерті такі вимоги висувала її спадкоємець ОСОБА_3 , позивачка у справі.

В суді першої інстанції допитаний свідок ОСОБА_11 , батько позивачки, який повідомив, що неодноразово дружина ОСОБА_8 зверталася до відповідачів з вимогою повернення боргів. Після її смерті він з донькою ОСОБА_3 продовжував наполягати на поверненні коштів. Відповідачі жодних коштів в рахунок боргу не повертали. Категорично заперечив пояснення відповідача про повернення 26000доларів США на часткове погашення позики. Свідок зазначив, що 13 травня 2023р. при особистій зустрічі з ОСОБА_5 повідомив останнього про наявність ухвали суду про накладення арешту на майно ОСОБА_5 . Така розмова здійснювалася ним під аудіозапис.

Судом першої інстанції було прослухано наданий стороною позивача аудіозапис, де один із співрозмовників повідомляє іншого про накладення арешту на квартиру. Хоча цей аудіозапис не містить точної інформації про особи співрозмовників та час її проведення, досліджені у справі докази дають можливість зробити однозначний висновок про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на момент укладення договору дарування було достовірно відомо про необхідність виконати зобов`язання з повернення боргу за договорами позики, час сплати яких настав 31 грудня 2021р., та про можливість звернення ОСОБА_3 , як позикодавця, за судовим захистом порушеного права і звернення стягнення на належне їм на праві власності майно в рахунок погашення боргу.

Відповідачами не надано суду доказів наявності у них іншого цінного майна, за рахунок якого могли б бути задоволені вимоги позикодавця, що могло б спростувати твердження про укладення договору дарування з метою уникнення звернення стягнення на частки ОСОБА_5 і ОСОБА_6 у праві власності на квартиру.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_5 не було достеменно відомо про ухвалу суду від 04 травня 2023р. про забезпечення позову не знайшли свого підтвердження.

Таким чином висновок суду першої інстанції про фраудаторність договору дарування від 16 травня 2023р. базується на тому, що відповідачі достеменно знали про своє зобов`язання перед позивачкою з повернення боргу, час виконання якого настав, тривалий час вони зволікали з виконанням зобов`язання, мотивуючи це відсутністю коштів, були обізнані з правом і можливістю позивачки звернутися за захистом порушеного права до суду та клопотати перед судом про застосування заходів забезпечення, внаслідок укладення договору дарування платоспроможність боржників суттєво зменшилася.

Тому відсутність на час укладення оспорюваного договору дарування доказів обізнаності ОСОБА_5 про існування ухвали суду від 04 травня 2023р. та відсутність обмежень ОСОБА_6 у праві розпорядження належним їй майном не спростовує висновку суду першої інстанції про те, що вони «вживали право на зло», використовували договір дарування майна для унеможливлення в майбутньому звернення стягнення на їх частки у праві власності на квартиру, зумовивши настання негативних наслідків для позивачки ОСОБА_3 .

Також суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги твердження ОСОБА_5 про часткове повернення боргу, що є предметом розгляду судів на даний час.

У даній справі предметом спору не є конкретна сума заборгованості ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перед ОСОБА_8 чи її дочки ОСОБА_3 (50000 доларів США + 15000 доларів США, 976 341,60 грн + 308 318 грн пені), визначена рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 22 травня 2024 року, а дії зазначених відповідачів, які після пред`явлення до них позову про стягнення заборгованих сум, використовували договір дарування квартири за адресою АДРЕСА_3 від 16 травня 2023 року для унеможливлення в майбутньому звернення стягнення на їх частки у праві власності на дану квартиру.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку про наявність підстав для визнання оспорюваного договору дарування часток кватири недійсним на підставі статей 3, 13, 203, 215 ЦК України, як вчиненого на шкоду правонаступникові позикодавця ОСОБА_3 (фраудаторним договором).

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 висновків суду першої інстанції в цій частині не спростовують.

При цьому судом першої інстанції зазначено, що встановлення фраудаторності договору є достатньою та самостійною підставою визнання його недійсним та застосування наслідків його недійсності.

З таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна із наступних підстав.

Згідно із ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Частиною 4 ст.334 Цивільного кодексу України передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV), який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Стаття 26 Закону № 1952-IV встановлювався порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Згідно із вимогами ч.3 ст.26 відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених п. 1 частини сьомої статті 37 цього Закону.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до частини 2 ст.31-1 Закону № 1952-IV державна судова адміністрація України у день набрання законної сили рішенням суду, яке передбачає набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора, забезпечує передачу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно примірника такого судового рішення.

З наведеного вбачається, що Законом № 1952-IV передбачено вичерпний перелік рішень суду, на підставі яких здійснюється державна реєстрація прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме набуття, зміна або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяження таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру речових прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора.

Таким чином, аналіз положень Закону № 1952-IV вказує на те, що рішення суду щодо недійсності правочину (Договору дарування) саме по собі не зумовлює виникнення обов`язку державного реєстратора щодо вилучення відповідного запису з Державного реєстру прав чи внесення туди іншого запису. Відтак, відсутність записів в Державному реєстрі речових прав про реєстрацію права власності за ОСОБА_5 на 4/6 частки та за ОСОБА_6 на 1/6 частки у вказаному об`єкті нерухомого майна позбавляє позивачку можливості звернути стягнення на майно боржників, тим самим знівелювавши ефективність судового захисту її інтересів в даному судовому процесі.

Крім того, в суді першої інстанції позивачкою заявлялась вимога про визнання недійсним також Договору іпотеки, який було укладено 06 червня 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_7 та посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Топоровською Н.В. за №1272, та про припинення обтяження та іпотеки в Державному реєстрі прав на нерухоме майно на квартиру за АДРЕСА_1 шляхом внесення запису про скасування державної реєстрації в Державному реєстрі прав на нерухоме майно запису про іпотеку №50532466 та внесення запису про скасування державної реєстрації запису про обтяження №50532427 дата державної реєстрації 06.06.2023 року, підстава виникнення: іпотечний договір №1272 від 06.06.2023 року, видавник: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Топоровська Н.В.

За вказаним Договором іпотеки в іпотеку, новим власником майна ОСОБА_1 було передано квартиру АДРЕСА_1 (предмет іпотеки).

В п.6 Договору іпотеки зазначено, що предмет іпотеки належить ОСОБА_1 на праві приватної власності в наступному порядку: -5/6 частки у праві власності на квартиру належить на підставі Договору дарування, посвідченого Топоровською Н.В. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 16 травня 2023 року за реєстровим №1029, право власності на яку зареєстровано за Іпотекодавцем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Топоровською Н.В., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 16.05.2023 року за номером відомостей про речове право:50284744, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 (тобто на підставі договору, який визнано недійсним, як фраудаторний);

- 1/6 частка у праві власності на квартиру належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер 21994204 виданого Реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції 22.05.2014 року, Договору про зміну форми власності від 29.01.2014 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01. За умовами вказаного Договору іпотеки іпотекодержатель має право у випадках передбачених даним договором одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки, у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених даним договором звернути стягнення на предмет іпотеки (п.14 договору); на предмет іпотеки накладається заборона відчуження, та вносяться дані про іпотеку до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (п.20 договору); звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися одним із таких способів за вибором іпотекодержателя: за рішенням суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом позасудового врегулювання відповідно до передбачених даним договором застережень про задоволення вимог іпотекодержателя (п.23 договору); у разі виникнення у іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель може прийняти рішення про прийняття предмету іпотеки у свою власність, про що письмово повідомляє іпотекодавця (п.33 договору), зазначене застереження, яке вважається договором задоволення вимог іпотекодержателя, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

Вказаний Договір іпотеки будо зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06 червня 2023 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Топоровська Н.В. (номер запису про іпотеку 50532466) а також проведено державну реєстрацію обтяжень «Заборона на нерухоме майно» (номер запису 50532427).

Згідно із положеннями Закону України «Про іпотеку» (ст.1) іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Предметом іпотеки, згідно із ст.5 Закону України «Про іпотеку» можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за умови, що нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності. Частина об`єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності/ спеціального майнового права на неї як на окремий об`єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом.

В даному випадку, після визнання недійсним Договору дарування від 16 травня 2023 року та повернення сторін вказаного Договору до попереднього стану ОСОБА_1 залишиться власником лише 1/6 частки предмета іпотеки, яка, однак, не була виділена в натурі та, відповідно, не зареєстрована як окремий об`єкт нерухомості, що тим самим суперечить положенням Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Згідно із положеннями ст.4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок). Цей Порядок визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна (п. 1 Порядку).

Згідно із підпунктом 5.1 пункту 5 глави 15 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення кредитора про погашення позики; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом.

Нормами чинного законодавства можливості вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записів про обтяження майна не передбачено, натомість ними встановлено можливість скасування накладених обтяжень на майно на підставі рішення суду.

Запис про скасування державної реєстрації прав/обтяжень вноситься до Державного реєстру речових прав саме на підставі рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію прав. За відсутності такого рішення суду виконати рішення суду про визнання фраудаторних правочинів недійсними, тобто відновити порушене право позивачки, буде неможливо.

Як зазначено вище, судом першої інстанції задоволено вимогу позивачки та правомірно визнано недійсним Договір дарування від 16 травня 2023 року із застосуванням наслідків недійсності правочину у вигляді двосторонньої реституції з метою повернення нерухомого майна у власність його боржників задля звернення на нього стягнення, тобто повернення позивача (як кредитора) у становище яке він мав до вчинення фраудаторного правочину.

Недійсність фраудаторного правочину має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) «через можливість доступу до майна боржника», навіть і того, що перебуває в інших осіб.

Однак, передача нерухомого майна в іпотеку та реєстрація такого обтяження унеможливлює повернення позивачки як кредитора у становище яке вона мала до вчинення фраудаторного правочину, а саме до укладення Договору дарування від 16 травня 2023 року.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року у справі № 754/5841/17 (провадження № 61-17966св19) вказано, що «цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах.

Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

У справі що переглядається, відновлення порушених прав позивачки в судовому порядку полягатиме у відновленні становища, яке існувало до укладення оспорюваного Договору дарування від 16 травня 2023 року, а саме шляхом повернення у власність боржників позивачки ( ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ) майна, яке вибуло з їхньої власності на підставі фраудаторного правочину.

При цьому, позиція Верховного Суду щодо ефективного способу захисту права, викладена, зокрема, в постанові від 22.09.2020 року по справі №910/3009/18 полягає в тому, що ефективний спосіб захисту прав повинен 1) забезпечити поновлення порушеного права 2) в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування 3) такий захист повинен бути повним (тобто не частковим) 4) забезпечувати мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії 5) забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Одне право має захищатися одним позовом.

Системний аналіз наведених норм законодавства, дає підстави для висновку, що відновлення становище позивачки можливе лише після визнання недійсним також Договору іпотеки від 06 червня 2023 року за рішенням суду, скасування накладених обтяжень на майно на підставі рішення суду, скасування в судовому порядку запису про державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 та поновлення записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності на частку в розмірі 4/6 та в розмірі 1/6 у праві спільної часткової власності на квартиру за АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відповідно.

Зазначених обставин не врахував суд першої інстанції та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні уточнених вимог ОСОБА_3 задля повного відновлення її порушених прав.

З врахуванням наведеного апеляційна скарга представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 підлягає до задоволення, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16 січня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 щодо скасування рішення про державну реєстрацію права власності, поновлення запису про державну реєстрацію права власності, визнання недійсним договору іпотеки, припинення обтяження майна скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення даних позовних вимог.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_3 сплатила судовий збір 5153,28 гривень, вказану суму на підставі п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідачів в рівних частках по 1288 гривень з кожного.

Керуючись ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст. 374, ст.ст. 379, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16 січня 2025 рокув частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 щодо скасування рішення про державну реєстрацію права власності, поновлення запису про державну реєстрацію права власності, визнання недійсним договору іпотеки, припинення обтяження майна скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення.

Скасувати рішення приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Топоровської Н.В. від 16 травня 2023 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на 4/6 частки квартири за АДРЕСА_1 та запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на 4/6 частки квартири за АДРЕСА_1 .

Поновити запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію на частку в розмірі 4/6 у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 .

Визнати недійсним договір іпотеки від 06 червня 2023 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Топоровською Н.В. за №1272.

Припинити обтяження та іпотеку в Державному реєстрі прав на нерухоме майно на квартиру за АДРЕСА_1 шляхом внесення запису про скасування державної реєстрації в Державному реєстрі прав на нерухоме майно запису про іпотеку № 50532466, дата державної реєстрації: 06.06.2023, підстава виникнення іпотеки: іпотечний договір № 1272 від 06.06.2023, виданий приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Топоровською Н.В., іпотекодержатель: ОСОБА_7 , та внесення запису про скасування державної реєстрації запису про обтяження № 50532427, дата державної реєстрації: 06.062023, підстава виникнення: іпотечний договір № 1272 від 06.06.2023, видавник: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Топоровська Н.В.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 по 1288 (одну тисячу двісті вісімдесят вісім) гривень судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 28 жовтня 2025 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.