Єдиний унікальний номер судової справи 483/409/25
Номер провадження 22-ц/812/1698/25
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

20 жовтня 2025 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Коломієць В.В., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Головченка О.А.,

представника відповідача Севастьянова М.В.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Миколаївського апеляційного суду за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Головченком Олександром Андрійовичем, ухвалу, яка постановлена Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області 16 липня 2025 року про відмову у витребуванні доказів, ухвалу, яка постановлена Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області 16 липня 2025 року про відмову в зупиненні провадження у справі та рішення, яке ухвалено Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області 16 липня 2025 року, під головуванням судді Шевиріної Т.Д., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз Збут» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

УСТАНОВИЛА:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз Збут» (далі ТОВ «Миколаївгаз Збут») про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в квартирі АДРЕСА_1 , та отримує за вказаною адресою послуги з постачання та розподілу природного газу.

В період з 01 липня 2015 року по 30 квітня 2022 року постачальником газу за адресою проживання позивача було ТОВ «Миколаївгаз Збут».

Разом з тим ОСОБА_1 , не погоджуючись з сумою нарахування за спожитий природний газ, неодноразово зверталась до відповідача з вимогою про здійснення належного обліку, відповідно до фактичних показань її лічильника, однак відповідач, будучи учасником ринку газу, в супереч наданих йому прав, не здійснив належних дій, щодо врегулювання спірного питання, та не надав жодних доказів здійснення належного нарахування.

30 червня 2023 року ОСОБА_1 звернулась в Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі ГУ ПФУ в Миколаївській області) із заявою про призначення їй субсидії, проте 05 вересня 2023 року ГУ ПФУ в Миколаївській області було прийнято рішення, яким в призначенні субсидії ОСОБА_1 було відмовлено на підставі того, зокрема, що за повідомленням ТОВ «Миколаївгаз Збут» до ГУ ПФУ в Миколаївській області наявна прострочена більш ніж три місяці за адресою позивача заборгованість в сумі 5 566 грн. 53 коп. (2 157 грн. 41 коп. за послугу з постачання природного газу та 3 409 грн. 12 коп. за послугу з розподілу газу).

Разом з тим, в копіях листів відповідача, датовані в різні періоди, вказується суперечлива між собою інформація, яка не відповідає дійсності. Аналогічно недостовірна інформація також була передана і до ГУ ПФУ в Миколаївській області, наразі ця інформація не була відізвана.

Через неправомірні дії відповідача неможливо оформити субсидію на опалювальний період 2023-2025 роки.

У зв`язку з такою відмовою позивач була вимушена звертатися до різноманітних органів та установ, додатково витрачати кошти на поштові послуги в розмірі 544 грн 80 коп.

Крім того, неправомірні дії відповідача призвели до погіршення стану здоров`я позивача, внаслідок чого остання вимушена була пройти курс лікування, витрати на яке становили в загальному розмірі 24 250 грн.

Також, ОСОБА_1 є людиною похилого віку, з певними вадами здоров`я та захворюваннями, які потребують постійного лікування, має другу групу інвалідності. Неправомірними діями відповідача їй спричинено моральну шкоду, яка полягає у тому, що після виявлення неправомірного обліку ТОВ «Миколаївгаз Збут» споживання природного газу та відмовою у призначені субсидії фізичне здоров`я позивача значно погіршилось. Виниклий спір неминуче потягнув за собою погіршення емоційного стану позивача, яка дуже гостро внаслідок цього правопорушення переживала ці психологічні страждання та відчувала психологічне пригнічення, був порушений привичний ритм життя, погіршився психоемоційний стан та спричинив розлади у спілкуванні з рідними та знайомими.

Компенсацію завданої моральної шкоди позивач оцінила в сумі 50 000 грн.

Посилаючись на викладені обставини, позивач ОСОБА_1 просила стягнути на її користь з ТОВ «Миколаївгаз Збут» 24 794 грн. 80 коп. у відшкодування матеріальної шкоди та 50 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Представник ТОВ «Миколаївгаз Збут» надав до міськрайонного суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити. Зазначав, що товариство є неналежним відповідачем у даній справі. Так, ТОВ «Миколаївгаз Збут» дійсно було постачальником газу за адресою проживання позивача, однак ніколи не було оператором ГРМ, тобто компанією, яка здійснює розподіл газу, приймає покази лічильника споживача та передає їх на Інформаційну платформу для подальшого списання обсягу спожитого газу. Крім того, відповідач ніколи не передавав ГУ ПФУ у Миколаївській області інформацію про наявність у позивача заборгованості перед ТОВ «Миколаївгаз Збут», оскільки такої заборгованості на момент припинення між сторонами договірних правовідносин не було. Звернуто увагу на те, що позивачем не доведений причинно-наслідковий зв`язок між діяльністю ТОВ «Миколаївгаз Збут» та завданою їй шкодою, як не доведено і розміру заявленої шкоди.

09 липня 2025 року представник позивача подав до суду заяву, в якій просив витребувати у АТ «Укрпошта» інформацію:

чи узгоджувалось/замовлялось ТОВ «Миколаївгаз Збут» з АТ «Укрпошта» стосовно послуги по отриманню від платників даних по обліку спожитого ними природного газу та періоду такого споживання? Якщо так, то повідомити період надання таких послуг;

повідомити, чи після проведення оплати за спожитий природний газ, зазначення платниками періоду сплати та об`єму спожитого природного газу, показів лічильнику газу, - передавалась АТ «Укрпошта» надана платниками відповідна уся вказана ними інформація до ТОВ «Миколаївгаз Збут»? Якщо так, повідомити в якій формі відбувалась така передача.

Також, просив витребувати у ТОВ «Оператор ГТС України» інформацію чи мало технічну можливість до 30 квітня 2022 року ТОВ «Миколаївгаз Збут» вносити інформацію в Інформаційну платформу оператора ГТС щодо даних про спожитий об`єм, час та покази лічильників природного газу споживачів фізичних осіб?

Крім того, 09 липня 2025 року представник позивача подав до суду заяву, в якій просив зупинити розгляд справи №483/409/25 до набрання законної сили рішення у справі №483/260/25.

Вказана заява обґрунтована тим, що Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області здійснюється розгляд справи №483/260/25 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Миколаївгаз Збут», в якому позивач просить визнати неправомірними дії ТОВ «Миколаївгаз Збут» щодо передачі недостовірної інформації, яка в подальшому нараховується як борг за спожитий природний газ і транспортування природного газу споживачці ОСОБА_1 по особовому рахунку № НОМЕР_1 , та покласти обов`язок на ТОВ «Миколаївгаз Збут» передати Оператору ГТС та ГУ ПФУ в Миколаївській області дійсну інформацію для списання неправомірної заборгованості, а також списати неправомірні нарахування за розподіл природного газу споживачу ОСОБА_1 по особовому рахунку № НОМЕР_1 згідно з рішенням суду у даній справі.

Оскільки у справі №483/260/25 встановлюється неправомірність дій відповідача, якою у даній справі обґрунтовується спричинення позивачу моральної та матеріальної шкоди, представник позивача вважав, що існує нагальна об`єктивна необхідність у зупиненні розгляду справи №483/409/25 до набрання законної сили рішення у справі №483/260/25.

Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 липня 2025 року у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що інформація, про витребування якої просить представник позивача, не має значення для вирішення спору, тобто не відповідає критеріям належності доказів.

Наступною ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 липня 2025 року у задоволенні клопотання представника позивача про зупинення провадження у справі відмовлено.

Вказана ухвала мотивована тим, що сам по собі факт наявності справи №483/260/25 на розгляді Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області не впливає на розгляд судом даного цивільного спору, а зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини, які підлягають доказуванню, а тому суд дійшов висновку, що клопотання представника позивача про зупинення провадження є необґрунтованим, таким, що не підлягає задоволенню.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 липня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач свій процесуальний обов`язок доказування не виконала, оскільки не довела належними та допустимими доказами факту порушення відповідачем умов договору та завдання їй шкоди, а досліджені судом докази у їх сукупності вказують на те, що ТОВ «Миколаївгаз Збут» жодних повідомлень до органів ПФУ про наявність перед ним заборгованості у споживача ОСОБА_1 не передавав, а тому позовні вимоги необґрунтовані та відсутні підстави для їх задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Головченка О.А., посилаючись на порушення міськрайонним судом норм матеріального та процесуального права, просила:

скасувати ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 липня 2025 року стосовно відмови у задоволенні клопотання про витребування доказів;

скасувати ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 липня 2025 року стосовно відмови у задоволенні клопотання про зупинення розгляду справи;

скасувати рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 липня 2025 року та ухвалити у справі нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що 09 липня 2025 року представник позивача подавав клопотання про витребування інформації та про зупинення розгляду справи, які Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області залишено без задоволення, обґрунтовуючи відсутністю необхідності. Разом з тим, з інформації, яку просив витребувати представник позивача, вбачалось би підтвердження чи спростування доводів позивача. В свою чергу зупинення розгляду справи мало сприяти встановленню дійсних обставин справи, неправомірності дій відповідача, які є предметом дослідження іншої справи. Отже, постановлені 16 липня 2025 року судові рішення є не законними, а відтак їх слід скасувати.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Вимоги до судового рішення викладені у ст.ст.263,264 ЦПК України.

Відповідно до положень ч.ч.1,2,3,5ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судове рішення суду першої інстанції повною мірою відповідає вказаним вимогам закону.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 статі 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом, який регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг є Закон України від 09 листопада 2017 року №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №2189-VIII).

Згідно з п.2 ч.1 ст.5 Закону №2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону №2189-VIII учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

У п.1 ч.2 цієї статті Закону №2189-VIII визначено, зокрема, що виконавцем послуг з постачання та розподілу природного газу є постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача.

За частиною 1 статті 10 Закону №2189-VIII ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Постановою Національної комісії, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 30 вересня 2015 року за №2496 (набрала чинності 27 листопада 2015 року) затверджено Правила постачання природного газу.

Ці Правила розроблені на виконання п.17 ч.3 ст.4 Закону України «Про ринок природного газу» та регулюють відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи (далі - оператори ГРМ/ГТС).

Дія цих Правил поширюється на постачальників, споживачів природного газу - фізичних осіб (побутових споживачів), фізичних осіб - підприємців, юридичних осіб та операторів ГРМ/ГТС.

Кожний постачальник природного газу зобов`язаний розміщувати чинну редакцію Правил на своєму веб-сайті в мережі Інтернет.

Регулятор проводить постійний моніторинг та аналіз ситуації на ринку природного газу відповідно до положень Закону України «Про ринок природного газу».

Постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил, та після включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС у відповідному розрахунковому періоді в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи. Постачальник не має права реєструвати споживача у власному Реєстрі споживачів постачальника у розрахунковому періоді, не погодженому зі споживачем.

Згода споживача на включення його в Реєстр споживачів постачальника визначається наявністю договору постачання природного газу, дію якого в частині постачання природного газу не було призупинено відповідно до вимог цих Правил та за яким обсяг та ціна є узгодженими на визначений період постачання природного газу.

Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється за договором, який має відповідати типовому договору постачання природного газу побутовим споживачам, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку.

Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням ст.ст.633,634,641,642 ЦК України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, що передбачені договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Згідно зі ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

У відповідності до ч.ч.1-2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст.1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частинами 1,2 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно зі ст.611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом.

Частиною 3 статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

З матеріалів даної справи вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: квартира АДРЕСА_1 (а.с.9,10).

До 30 квітня 2022 року включно за вищевказаною адресою ТОВ «Миколаївгаз Збут» здійснювало постачання природного газу, що підтверджується листом ТОВ «Миколаївгаз Збут» №54703-СЛ-3963-1123 від 21 листопада 2023 року (а.с.35).

За вказаний період покази лічильника ОСОБА_1 передавала шляхом зазначення показників у сплаченому рахунку, що підтверджується квитанціями абонентської книжки, копії яких долучені до повної заяви (а.с.17-25).

14 вересня 2022 року побутовий лічильник газу, встановлений за адресою: квартира АДРЕСА_1 , було демонтовано, що підтверджується відповідним Актом демонтажу побутового лічильника газу (ПЛГ) на повірку АТ «Миколаївгаз» (а.с.15).

З листа ТОВ «Миколаївгаз Збут» №54703-СЛ-3963-1123 від 21 листопада 2023 року вбачається, що за результатами інвентаризації розрахунків за період постачання ТОВ «Миколаївгаз Збут», встановлено, що за адресою: АДРЕСА_2 , стан взаєморозрахунку за спожитий природний газ складає 0.00 грн., з урахуванням платіжного документу на суму 800 грн. від 19 травня 2022 року та з урахуванням повернення переплати на суму 1 494 грн. 09 коп. від 19 грудня 2023 року на картковий рахунок на ім`я ОСОБА_1 (а.с.35).

30 червня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення та надання житлової субсидії за адресою: АДРЕСА_2 . У графі «послуга з розподілу природного газу» вказані номер особового рахунку НОМЕР_1 , та надавача послуги ТОВ «Миколаївгаз Збут» (а.с.42-46).

Рішенням ГУ ПФУ у Миколаївській області ОСОБА_1 відмовлено у призначенні субсидії через наявність заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, загальна сума якої перевищує 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (а.с.47).

З листа заступника начальника ГУ ПФУ у Миколаївській області №1400-0309-8/27254 від 02 квітня 2025 року, наданої на запит адвоката Севастьянова М., слідує, що 30 червня 2023 року ОСОБА_1 звернулася із заявою про призначення субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, в якій заявником надавачем послуг з розподілу природного газу вказано ТОВ «Миколаївгаз Збут». На підставі паперової заяви фахівцем територіальної громади до електронної особової справи внесено назву організації, яка надає послугу з розподілу природного газу ТОВ «Миколаївгаз Збут», код ЄДРПОУ організації 05410263. Підприємствами виконавцями комунальних послуг шляхом електронного обміну інформацією повідомлено про наявність за адресою позивача простроченої понад три місяці (на дату надання такої інформації) заборгованості з оплати комунальних послуг, у тому числі послуги з розподілу природного газу (за інформацією надавача ). При цьому, файли обміну до ТОВ «Миколаївгаз Збут» () згідно з заявою ОСОБА_1 від 30 червня 2023 року у Підсистемі електронного обміну даними не формувались (а.с.69-70).

З листа АТ «Миколаївгаз» №540-ЛВ-18610-1123 від 29 листопада 2023 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 , відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 . Газопостачання припинено 24 травня 2023 року. Заборгованість за постачання природного газу становить 3 409 грн. 13 коп. (а.с.78).

Виходячи з вищенаведеного, міськрайонним судом правильно встановлено, що у період до 30 квітня 2022 року відповідач здійснював постачання газу за адресою проживання ОСОБА_1 , тоді як послуги з розподілу природного газу надавало АТ «Миколаївгаз». При цьому, станом на день припинення договірних правовідносин між сторонами, заборгованість у ОСОБА_1 перед вказаним товариством була відсутня, однак по особовому рахунку позивача обліковується заборгованість з розподілу природного газу.

Отже, на думку колегії суддів, відмовляючи у задоволенні позовних в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції правильно зазначив, що позивач не довела належними та допустимими доказами факту передачі відповідачем до органів ПФУ будь-якої інформації щодо наявності заборгованості перед товариством за спожитий газ, а, відповідно, й відсутні докази на підтвердження порушення прав позивача саме такими діями відповідача.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди колегія суддів також погоджується з судом першої інстанції, який виходив з того, що за положеннями ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Оскільки суд першої інстанції відмовив через недоведеність у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , направлених на захист її прав як споживача комунальних послуг, тобто не встановив порушення прав останньої діями відповідача, то і вимога про відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанцій ухвалено без додержанням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині незаконності ухвали Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 липня 2025 року про відмову у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно з п.4 ч.5 ст.12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до положень ст.84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребує відповідні докази. Будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Колегія суддів вважає, що міськрайонний суд, розглянувши заяву представника позивача, дійшов правильного висновку, що інформація, про витребування якої просить представник позивач, не має значення для вирішення спору, тобто не відповідає критеріям належності доказів.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині незаконності ухвали Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 липня 2025 року про відмову у задоволенні клопотання представника позивача про зупинення провадження у справі, апеляційний суд виходить з наступного.

Так, зупинення провадження у справі це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи.

Зупинення провадження у справі не повинно призводити до затягування розгляду справи.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

У постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі №761/33089/20 вказано, що тлумачення п.6 ч.1 ст. 251 ЦПК України свідчить, що обов`язкове зупинення провадження у справі можливе за наявності у сукупності таких умов:

1) об`єктивної неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, тобто неможливість для суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі;

2) пов`язаність справ пов`язаною зі справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; у тому числі йдеться про факти, які мають преюдиційне значення.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі №357/10397/19 зазначено, що метою зупинення провадження у справі згідно з п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення. З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи. Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у конкретній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи. Разом із тим необхідно враховувати, що відповідно до п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду необхідно у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо ухвалити рішення у цій справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.

Поряд з цим, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 27 вересня 2023 року у справі №588/1156/21 звернув увагу, що сама по собі взаємопов`язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду однієї справи до прийняття рішення в іншій справі. Підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення в ній має значення для справи, що розглядається, а саме неможливість її розгляду до вирішення іншої справи.

Колегія суддів погоджується із висновком міськрайонного суду про те, що відсутні підстави вважати, що розгляд даної справи є неможливий до набрання законної сили судовим рішенням у справі №483/260/25.

Сама по собі взаємопов`язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду цієї справи до прийняття рішення у іншій цивільній справі, оскільки незалежно від результату розгляду справи №483/260/25, суд першої інстанції мав достатньо правових підстав для розгляду та вирішення по суті даної справи.

Також, зазначивши справу №483/260/25, до вирішення якої слід зупинити провадження у даній справі, представник позивача беззаперечних обставин, які б унеможливлювали розгляд даної справи та виключали для суду можливість на підставі поданих сторонами доказів провести розгляд справи та встановити фактичні обставини, перевірити доводи та заперечення сторін та надати їм відповідну правову оцінку.

На думку колегії суддів, розгляд справи №483/260/25 не перешкоджає з`ясуванню обставин у цій справі, не є правовою підставою для зупинення провадження на підставі п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України та негативно впливає на право відповідача на розумні строки розгляду справи.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення зміні або скасуванню не підлягають, оскільки є законними та обґрунтованими, а тому апеляційна скарга на підставі ст.375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення.

За правилами п.п.«в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В силу ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Головченком О.А., залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Головченком Олександром Андрійовичем, залишити без задоволення.

Ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 липня 2025 року про відмову у витребуванні доказів, ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 липня 2025 року про відмову у зупиненні провадження та рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: В.В. Коломієць

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 27 жовтня 2025 року