Справа № 308/2452/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 жовтня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Собослоя Г.Г., Мацунича М.В.,

за участі секретаря Голубєвої Є.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 квітня 2025 року (головуючий суддя Бедьо В.І.) у справі №308/2452/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Малинич Наталія Анатоліївна, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

14 лютого 2025 ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу Малинич Наталія Анатоліївна, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки ОСОБА_3 , у віці 78 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 24.01.2024 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №121.

Родинні зв?язки з померлою доводяться копією свідоцтва про народження НОМЕР_2 від 16.08.1966, а також даними Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №2 від 07.11.2012.

Вказує, що після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої входить все майно, яке належало спадкодавцю, де б воно не було і з чого б таке не складалося.

Зазначає, що у встановлений законом шестимісячний строк не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадшини у зв?язку з тим, що перебувала за кордоном та повернулася в Україну після пропуску строку прийняття спадщини.

Повернувшись до України, позивачці стало відомо, що за життя, її мати ОСОБА_3 , склала заповіт, посвідчений 10.03.2011 державним нотаріусом Першої Ужгородської нотаріальної контори Ластівкою А.В,. за реєстровим № 3-339, відповідно до якого все своє майно заповіла в рівних долях своїм дочкам: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Вказує, що у грудні 2024 року ОСОБА_2 , звернулася до приватного нотаріуса Ужгородського нотаріального округу Малинич Н.А. із заявою щодо видачі свідоцтва про право на спадшину за заповітом за померлою матір`ю ОСОБА_3 . Однак 27.12.2024 приватним нотаріусом Малинич Н.А. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Постанова приватного нотаріуса мотивована тим, що позивач пропустила строк у шість місяців для подачі заяви про прийняття спадщини і цей строк можливо продовжити лише в судовому порядку.

Позивач зазначає, що встановлений законом строк для подання заяви про прийняття спадщини пропустила з поважних, об`єктивних причин, пов`язаних з необізнаністю про існування заповіту та перебуванням за кордоном.

Згідно з Витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 79487378 від 10.12.2024, сформованого приватним нотаріусом Малинич Н.А., за померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 зареєстрована спадкова справа 73425857.

Вказує, що законодавцями вносилися зміни щодо строків для прийняття спадщини на час дії воєнного стану (постанова Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 164 та наступні зміни до неї). У зв`язку з чим, після прибуття в Україну, у зв`язку з наявністю розбіжностей в нормативних документах, які регулюють питання строків прийняття спадщини, у позивачки виникло хибне уявлення про те, що вона може подати заяву про прийняття спадщини в будь-який час дії воєнного стану, не обмежуючись шістьма місяцями після смерті спадкодавця.

На підставі вищевикладеного просила суд визначити ОСОБА_2 додатковий строк терміном в три місяці для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 квітня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визначено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном у 3 (три) місяці з моменту набрання рішенням законної сили.

Судове рішення обґрунтовано тим, що позивач довела поважність причин, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї щодо подачі заяви на прийняття спадщини .

Короткий зміст вимог та доводи апеляційної скарги, позиція позивача

Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бойко Б.Б., подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

судом були допущені процесуальні порушення - суд першої інстанції помилково розглянув цю справу у порядку спрощеного позовного провадження, не врахувавши її категорію, та допустив порушення норм процесуального права, яке відповідно до пункту 7 частини третьої статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення; судом було призначено підготовче судове засідання на 03.04.2025 на 10 год., та 03 квітня 2025 року без наявності будь-яких доказів вручення відповідачу повістки чи іншого належного повідомлення про судове засідання, та розглянуто справу у її відсутності;

суд першої інстанції фактично визнав пропуск строку на прийняття спадщини поважним, не надавши належної оцінки дійсним, юридично значимим обставинам, що мали бути доведені позивачем. Формальне наведення загальних посилань на воєнний стан, необізнаність про заповіт чи перебування за кордоном саме по собі не є достатнім для задоволення позову про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. У своїх доводах посилається на висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 26.06.2019 року у справі №565/1145/17 (провадження №61-38298св18), від 17.03.2021 року у справі №638/17145/17 (провадження №61-17764св20), від 26.10.2022 року у справі №522/17925/16 (провадження №61-1122св22), від 16.11.2023 року у справі №523/4713/19 (провадження №61-10052св23).

важливо враховувати під час вирішення питання про надання особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини факт прийняття спадщини іншими спадкоємцями за законом, оскільки в такому разі може відбутися втручання у право власності інших осіб, порушення принципу правової визначеності стосовно особи, яка добросовісно реалізувала власні цивільні права;

необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини винятково для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом (закликані до спадкування), адже такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23;

правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються ЦК України, тому посилання позивача на додатковий строк для прийняття спадщини, визначений постановою Кабінету Міністрів не є поважною причиною пропуску строку.

Апелянт вважає помилковим посилання позивача на повномасштабну військову агресію рф проти України як на причину пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Вказане обґрунтування є формальним і не підтверджене жодними доказами, які б свідчили про реальний вплив воєнного стану на здатність позивача своєчасно реалізувати своє спадкове право. У матеріалах справи не наведено жодної конкретної обставини, яка би прямо вказувала на те, що війна об`єктивно позбавила ОСОБА_2 можливості звернутися до нотаріуса або здійснити дії, передбачені чинним законодавством. ОСОБА_2 не надала жодних доказів того, що вона перебувала в зоні активних бойових дій, що була евакуйована, обмежена у пересуванні чи зв`язку. Її місце проживання безпечна територія, жодного підтвердження щодо припинення роботи нотаріальних органів у її регіоні, блокування поштових або електронних сервісів не надано. Більше того, чинне законодавство не вимагає особистої присутності спадкоємця в Україні для подання заяви про прийняття спадщини.

У відзиві на апеляційну скаргу, доводи якого аналогічні доводам позовної заяви, позивач просить рішення суду залишити без змін.

Межі розгляду апеляційним судом та явка учасників справи

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Сторони та представник апелянта в судове засідання не з?явились. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Колегія суддів, відповідно до ч. 2 ст 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності осіб, які не з?явились в судове засідання, за участі представника апелянта.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію представника апелянта, дослідивши матеріали даної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія дійшла таких висновків.

Фактичні обставини

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до заповіту від 10 березня 2011 року ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , на випадок своєї смерті зробила розпорядження, за яким: все її майно, що буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, а також все те, на що за законом буде мати право, заповіла в рівних долях своїм донькам: ОСОБА_2 1965 року народження та ОСОБА_1 , 1970 року народження (а.с. 5).

Згідно з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 78 років, про що 24.01.2024 складено відповідний актовий запис №121 (а.с.6)

Відповідно до витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі 10.12.2024 Приватним нотаріусом Малинич Н.А. зареєстровано спадкову справу за номером у спадковому реєстрі 73425857 (а.с.9).

Згідно з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 07.11.2012, вбачається, що дошлюбне прізвище ОСОБА_2 , 1965 року народження ОСОБА_4 (а.с.10).

Батьками ОСОБА_5 є ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2 (а.с.11).

Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно ОСОБА_3 на праві приватної власності належало 1/1 частка житлового будинку АДРЕСА_1 . (а.с.12)

10 грудня 2024 року позивачка ОСОБА_2 зверталася до приватного нотаріуса Малинич Наталії Анатоліївни, щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, за померлою матір`ю ОСОБА_3 .

27.12.2024 приватним нотаріусом Малинич Наталією Анатоліївною винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з пропуском ОСОБА_2 строку для прийняття спадщини, встановлений ст. 1270 ЦК України(а.с.7-8).

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на п.7 ч.3 ст. 376 ЦПК України вказує, що суд першої інстанції помилково розглянув цю справу у порядку спрощеного позовного провадження, не врахувавши її категорію, допустивши порушення норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду: 1) малозначних справ; 2) справ, що виникають з трудових відносин; 3) справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим з батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; 4) справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

Згідно з ч. 2 ст. 274 ЦПК України визначено, що у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, зокрема, щодо спадкування.

Згідно ч. 1 ст. 277 ЦПК України питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Так, ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.02.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження та ухвалено розглядати справу з повідомленням сторін 03.04.2025 (а.с19).

Отже, справи у спорах про спадкування мають розглядатися судом за правилами загального позовного провадження, проте суд першої інстанції не звернув уваги на вказані правові норми та розглянув справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про визначення додаткового строку для прийняття спадщини у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Оскільки допущене судом першої інстанції порушення норм процесуального права є безумовною підставою для скасування судового рішення (пункт 7 частини третьої статті 376 ЦПК України), тому рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 квітня 2025 року слід скасувати.

Застосовані норми права та мотиви апеляційного суду

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Частинами першою, другою статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно з частиною третьою статті 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно зі статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в його прийнятті іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

Наслідки пропущення строку для прийняття спадщини визначені статтею 1272 ЦК України.

Частиною першою статті 1272 ЦК України визначено, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, що пропустив строк для прийняття спадщини із поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Аналіз вищезазначеної норми закону свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, строки на подання заяви про прийняття спадщини не визнаються преклюзивними, можуть бути поновлені з дотриманням правил частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини і можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Закон гарантує спадкоємцю право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини, і такий позов підлягає задоволенню, якщо позивач надасть докази наявності поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Поважними при цьому слід визнавати такі причини, які з огляду на моральні норми суспільства виправдовують поведінку спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, тимчасова непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини.

Пленум Верховного Суду України в п. 24 Постанови «Про судову практику справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 роз`яснив, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на чинення цих дій.

Як поважність причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини позивач вказувала: її перебування за кордоном; необізнаність про існування заповіту; зміни у законодавстві щодо строків прийняття спадщини.

Щодо перебування позивача за межами України

Позивачем надано інформацію Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України щодо перетину державного кордону України ОСОБА_2 в період з 01.01.2024 по 31.12. 2024, відповідно до якої ОСОБА_2 перетнула Державний кордон України у напрямку виїзд 29.05 2024, на в`їзд 16.07.2024, пункт пропуску «Тиса» (а.с.110).

Із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, за померлою матір`ю позивач звернулась 10 грудня 2024.

Мати сторін померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Із даним позовом позивач звернулась 14 лютого 2025 року.

Таким чином, перебування позивача за кордоном з 29 травня 2024 року (після смерті матері пройшло 4 місяці) до 16.07.2024 (строк для подання заяви про прийняття спадщини ще не сплив) не може вважатись поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Щодо необізнаності позивача про заповіт

Позивач, як і відповідач, є спадкоємцем першої черги.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2024 у справі № 686/5757/23 зазначила, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту не можна ототожнювати з незнанням спадкоємцем про його право на спадкування загалом.

Обставини усвідомлення особою того, що вона має право на спадкування за законом, наприклад, на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем й у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, та невчинення нею жодних активних дій з прийняття спадщини та щодо встановлення спадкової маси, не можуть обґрунтовувати поважність причин пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, про існування якого особа не знала.

Тож необізнаність про наявність заповіту може бути оцінена як поважна причина пропуску строку для прийняття спадщини винятково для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі їх обізнаності про відсутність спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом.

Оскільки позивач, як донька, мала право на спадкування після смерті ОСОБА_3 за законом, тому необізнаність позивача про заповіт не має правового значення.

Тож незалежно від наявності заповіту на її користь, позивач у тому разі, якщо бажала би прийняти спадщину після смерті матері, мала можливість звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 вказала, що суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою. Співвідношення принципу свободи заповіту з правом особи, яка пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини, на визначення їй додаткового строку

Практика Верховного Суду у цій категорії справ є сталою та незмінною.

Щодо змін у законодавстві щодо прийняття спадщини

Як зазначено у постановах Верховного Суду від 17.03.2021 у справі N 638/17145/17, від 22.03.2023 у справі N 361/8259/18 та багатьох інших - суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, зокрема, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини.

Позивач, як на поважну причину пропуску строку для прийняття спадщини, вказувала також на зміни у законодавстві щодо строків для прийняття спадщини на час дії воєнного стану, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 164.

Дійсно постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції постанови № 719 від 24.06.2022) було встановлено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Проте, таке положення (пункт 3) було виключено постановою Кабінету Міністрів України від 09.05.2023 № 469.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.01.2023 в справі № 676/47/21 вказано, що правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються Цивільним кодексом України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України. Законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини.

Проте, оскільки на час смерті матері сторін (24 січня 2024 року) положення щодо зупинення перебігу строку для прийняття спадщини із постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 № 164 було виключено, отже у законодавстві не існувало жодного іншого положення щодо строку прийняття спадщини, крім того, який визначений статтею 1270 ЦК України. Відтак доводи позивача, що причиною пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спдащини була, зокрема, невизначеність у законодавсті є безпідставними.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції, через невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права слід скасувати з підстав, передбачених п.п.3, 4 ст 376 ЦПК України, та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 .

Щодо розподілу судових витрат

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 1470,00 грн (а.с. 66), які слід стягнути на її користь з позивача.

Керуючись ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 квітня 2025 року скасувати, та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ) 1470 грн. у відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 жовтня 2025 року.

Головуюча: Судді: