КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 363/2090/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 жовтня 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області, постановлену у складі судді Рудюка О.Д. в м. Вишгород 18 липня 2025 року щодо забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В квітні 2023 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про поділ майна, що знаходиться у спільній сумісній власності, змінивши предмет позову в травні 2023 року та у березні 2025 року, просила визнати спільною сумісною власністю подружжя наступне майно: садовий будинок за адресою АДРЕСА_1 ; земельну ділянку пл. 0,0503 га., кадастровий номер :33:018:6103, цільове призначення для індивідуального садівництва; грошові кошти в розмірі 307990,47 євро, розміщені станом на 22 грудня 2022 року на банківському рахунку в АТ «КайшаБанк», грошові кошти в розмірі 280000 євро, розміщені в банку Нуро Vereinsbank, частку ОСОБА_1 в статутному капіталі ТОВ «Компанія Синергія-Поділ», у розмірі 5 400 000 грн., що становить 50 % статутного капіталу Товариства. Визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за кожним право власності на частину садового будинку та земельної ділянки, виділити у власність ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 153995,24 євро, розміщені станом на 22 грудня 2022 року на банківському рахунку в АТ «КайшаБанк»; виділити у власність ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 140000 євро, розміщені в банку Нуро Vereinsbank, стягнувши їх зі ОСОБА_1 ; стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 половину вартості частки ОСОБА_1 у статутному капіталі ТОВ «Компанія Синергія-Поділ», визначену на дату пред`явлення даної позовної вимоги.

В липні 2025 року ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_6 звернулася до суду з клопотанням про забезпечення позову, просила вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить ТОВ «Компанія Синергія-Поділ» (. місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, будинок 6), а саме: будівлю, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, загальною площею (кв.м): 2202,4 (Літера А - загальною площею 1257,3 кв.м: Літера Б - загальною площею 739,4 кв.м.: Літера В - загальною площею 170,1 кв.м.: Літера Г - загальною площею 35,6 кв.м.), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; будівлю, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, загальною площею (кв.м.): 61 (частина головного виробничого корпусу (Літери П, П', над П), загальною площею 61 кв.м., а саме: нежиле приміщення під номером 7 першого поверху, площею 4,4 кв.м.; нежиле приміщення під номером 8 першого поверху, площею 7,8 кв.м.; нежиле приміщення під номером 9 першого поверху, площею 3,5 кв.м.; нежиле приміщення під номером 10 першого поверху, площею 37,0 кв.м.; нежиле приміщення під номером 11 першого поверху, площею 3,1 кв.м.; нежиле приміщення під номером 12 першого поверху, площею 5,2 кв.м.), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; заборонити всім суб`єктам державної реєстрації та державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії, вчиняти будь-які дії щодо відчуження зазначеного нерухомого майна за вказаними адресами.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 18 липня 2025 року (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 28 липня 2025 року) накладено арешт на нерухоме майно, яке належить ТОВ «Компанія Синергія-Поділ» (. місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, будинок 6), а саме: будівлю, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, загальною площею (кв.м): 2202,4 (Літера А - загальною площею 1257,3 кв.м: Літера Б - загальною площею 739,4 кв.м.: Літера В - загальною площею 170,1 кв.м.: Літера Г - загальною площею 35,6 кв.м.), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; будівлю, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, загальною площею (кв.м.): 61 (частина головного виробничого корпусу (Літери П, П', над П), загальною площею 61 кв.м., а саме: нежиле приміщення під номером 7 першого поверху, площею 4,4 кв.м.; нежиле приміщення під номером 8 першого поверху, площею 7,8 кв.м.; нежиле приміщення під номером 9 першого поверху, площею 3,5 кв.м.; нежиле приміщення під номером 10 першого поверху, площею 37,0 кв.м.; нежиле приміщення під номером 11 першого поверху, площею 3,1 кв.м.; нежиле приміщення під номером 12 першого поверху, площею 5,2 кв.м.), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; заборонено всім суб`єктам державної реєстрації та державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії, вчиняти будь-які дії щодо відчуження нерухомого майна за вказаними адресами.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 18 липня 2025 року щодо накладення арешту на нерухоме майно, яке належить ТОВ «Компанія Синергія-Поділ».

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказував, що суд обґрунтовує необхідність забезпечення позову зміною позивачем позовних вимог. Однак заява про зміну предмету позову надійшла від представника позивача 11 березня 2025 року, тобто заздалегідь до ухвалення відмови у забезпеченні позову від 10 червня 2025 року, що вказує на непослідовність та необґрунтовану зміну позиції суду.

Посилався на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі № 381/4019/18 щодо співмірності заходів забезпечення позову, яка полягає у співвідношенні судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів; правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 12 липня 2022 року в справі № 910/8482/18 про те, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном, а тому може застосовуватись у справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів, при цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватись майна, що належить до предмета спору.

Вважав, що таким чином, ухвала про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно товариства є необґрунтованою, оскільки нерухоме майно не є предметом позову, а лише часткою у корпоративних правах.

Посилався на правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року в справі № 906/1336/19, від 24 лютого 2021 року в справі № 911/1149/19 про те, що за своєю природою корпоративні права та обов`язки є змістом корпоративних правовідносин, а частка у статутному капіталі - об`єктом правовідносин. Зазначене свідчить про певний правовий зв`язок між часткою в статутному капіталі, статутним капіталом та корпоративними правами, який полягає в тому, що частка в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю не збігається з поняттям «корпоративні права» чи «майнові права»; частка в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю - це частина статутного капіталу товариства, яка виражена у вартісному еквіваленті у співвідношенні до статутного капіталу в цілому; частка у статутному капіталі є об`єктом цивільних прав, що здатна обертатися в цивільному обороті та спадкуватися, слід розрізняти право на частку у статутному капіталі та права, які випливають з володіння такою часткою; корпоративні права та обов`язки учасника товариства з обмеженою відповідальністю є похідними від права учасника на частку в статутному капіталі; корпоративні права виникають у тієї особи, якій належить частка в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, проте момент виникнення корпоративних прав не завжди збігається з моментом набуття права на частку в статутному капіталі.

Зазначав, що наведений юридичний зв`язок між правом на частку в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю з правами, що випливають з володіння такою часткою, дозволяє розглядати право на частку за критерієм підстав їх виникнення (ст. 11 ЦК України) як право на частку у майнових відносинах подружжя та право на частку у корпоративних правовідносинах. Вказував, що таким чином, не можна ототожнювати право на частку в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю і номінальною вартістю такої частки.

Зважаючи на наведені доводи на обґрунтування необхідності забезпечення позову, вважав, що заявлені вимоги не є співмірними з вимогами позову, а невжиття цих заходів не може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в разі його задоволення, а також такі заходи забезпечення позову не направлені на ефективний захист прав та інтересів позивача. До заяви про забезпечення позову не долучено відповідні належні, допустимі та достовірні докази того, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Зокрема, в постанові Верховного Суду від 24 січня 2024 року в справі № 755/12931/23 підтримана позиція щодо неможливості накладення арешту на нерухоме майно у випадку оспорювання частки в статутному капіталі товариства.

Від позивача ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_6 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, наводячи власні аргументи проти доводів апеляційної скарги, із посиланням на правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 19 лютого 2025 року в справі № 369/5830/22 щодо можливості звернення стягнення на частину майна товариства з обмеженою відповідальністю, пропорційну частці учасника товариства з обмеженою відповідальністю, зважаючи на яку, було подано заяву про забезпечення позову.

Звертала увагу, що ціна позову на даний час становить 15 236 248,36 грн. і не є остаточною, оскільки має бути уточнена після проведення відповідної судової експертизи.

Посилалася на правові висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 щодо підстав забезпечення позову, від 12 лютого 2020 року в справі № 381/4019/18 щодо співмірності заходів забезпечення позову.

Наводила положення ст. 115, 190, 191 ЦК України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 22 Закону України «Про товариство з обмеженою відповідальністю», якими передбачено право учасника товариства відчужити свою частку у статутному капіталі товариства, та можливість звернення стягнення на частку учасника товариства на виконання виконавчого документа про стягнення з учасника грошових коштів. Посилалася на положення розділу 8 статуту ТОВ «Компанія Синергія-Поділ», вказувала, що саме учасники товариства, одним з яких є відповідач, через скликання загальних зборів учасників можуть розпоряджатися майном, яке належить товариству, яке є власником та володільцем нерухомого майна у вигляді орендованої земельної ділянки та будівель.

Вказувала, що зважаючи на змінену позовну вимогу в частині стягнення з відповідача вартості частки у статутному капіталі ТОВ «Компанія Синергія-Поділ», представником позивача у межах даного провадження подано клопотання про призначення комплексної судово-економічної, оціночно-будівельної, товарознавчої експертизи, метою якої є визначення реальної ринкової частки ОСОБА_1 в статутному капіталі ТОВ «Компанія Синергія-Поділ» на день розгляду справи в суді, що можливо встановити, провівши оцінку всього майна товариства.

Вважала, що зважаючи на вже реально вчинені дії, які виражаються у перешкодах у розпорядженні спільним майном подружжя (продаж спільного майна, обмеження доступу до майна), повне заперечення розповсюдження режиму спільної сумісної власності на грошові кошти, внесені ОСОБА_1 до статутного капіталу товариства, відповідач зацікавлений і може вчиняти активні дії щодо відчуження належного товариству майна, з метою заниження реальної ринкової вартості чистих активів, зокрема частки ОСОБА_1 у статутному капіталі на момент проведення експертизи, та з метою ускладнення виконання рішення в частині стягнення ринкової вартості частки відповідача.

Посилаючись на правові висновки Верховного Суду в постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 183/5864/17-ц, вказувала, що достатньо обґрунтуванням для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення стороною дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.

Наголошувала, що на сьогоднішній день відповідач повністю обмежив їй доступ до майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, що унеможливлює для позивача можливість користування ним, розпоряджається вказаним майном на власний розсуд з метою отримання прибутку, зокрема відчужив транспортний засіб за заниженою ціною, розпоряджається грошовими коштами на банківському рахунку без її згоди. Також вона не виключає подальших спроб з боку відповідача відчужити спірне майно без її згоди, зважаючи на те, що саме відповідач є одноосібним власником вказаного майна згідно правовстановлюючих документів.

Щодо посилання апелянта на правові висновки Верховного Суду в постанові від 24 січня 2024 року в справі № 755/12931/23, зазначала, що предмет позову у вказаній справі не має спільного з позовними вимогами у даній справі, а тому ці правові висновки не можуть бути застосовані під час вирішення питання забезпечення позову.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами заяви про забезпечення позову доведено, що в разі задоволення позову існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду внаслідок відчуження відповідачем нерухомого майна - будівель, які належать ТОВ «Компанія Синергія-Поділ», та прийшов до висновку про доцільність накладення арешту на вищевказане нерухоме майно, а також про необхідність заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, нотаріусам та іншим органам, які виконують функції реєстрації здійснювати будь-які реєстраційні дії, щодо зазначеного нерухомого майна (будівель), яке належать ТОВ «Компанія Синергія-Поділ».

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;

забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Із матеріалів справи вбачається, що в квітні 2023 року ОСОБА_4 звернулася до суду з даним позовом про поділ майна подружжя. Змінивши предмет позову в травні 2023 року та у березні 2025 року, просила визнати спільною сумісною власністю подружжя наступне майно: садовий будинок за адресою АДРЕСА_1 ; земельну ділянку пл. 0,0503 га., кадастровий номер :33:018:6103, цільове призначення для індивідуального садівництва; грошові кошти в розмірі 307990,47 євро, розміщені станом на 22 грудня 2022 року на банківському рахунку в АТ «КайшаБанк», грошові кошти в розмірі 280000 євро, розміщені в банку Нуро Vereinsbank, частку ОСОБА_1 в статутному капіталі ТОВ «Компанія Синергія-Поділ», у розмірі 5 400 000 грн., що становить 50 % статутного капіталу Товариства. Визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за кожним право власності на частину садового будинку та земельної ділянки, виділити у власність ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 153995,24 євро, розміщені станом на 22 грудня 2022 року на банківському рахунку в АТ «КайшаБанк»; виділити у власність ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 140000 євро, розміщені в банку Нуро Vereinsbank, стягнувши їх зі ОСОБА_1 ; стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 половину вартості частки ОСОБА_1 у статутному капіталі ТОВ «Компанія Синергія-Поділ», визначену на дату пред`явлення даної позовної вимоги.

Позов обґрунтовано тим, що 18 лютого 2005 року сторонами укладено шлюб, розірваний рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22 листопада 2022 року, за час перебування в шлюбі сторонами набуто у власність спірне майно.

Крім зазначеного у первісно поданій позовній заяві садового будинку та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , сторонами за час шлюбу спільними зусиллями і за рахунок спільних коштів було набуто й інше майно, яка підлягає поділу, а саме в АТ «КайшаБанк» відкрито банківський рахунок, на якому станом на 22 грудня 2022 року залишок грошових коштів складав 307990,47 євро, проте станом на 17 квітня 2023 року залишок спільних коштів складав вже 205562,34 євро. Різниця в залишку на рахунку пов`язана з активними грошовими переказами і оплатами послуг, які зроблені відповідачем без згоди позивача після розірвання шлюбу в період з 01 січня по 04 квітня 2023 року. Позивач згоди на грошові перекази не надавала, гроші були витрачені на особисті потреби відповідача і його родичів.

Також ОСОБА_1 є одним із двох учасників (засновників) ТОВ «Компанія Синергія-Поділ», і згідно відомостей з ЄДРПОУ, номінальна вартість частки у статутному капіталі товариства, яка належить учаснику ОСОБА_1 , становить 5 400 000 грн. - 50 % статутного капіталу товариства. Вказана сума була внесена відповідачем на розрахунковий рахунок товариства за рахунок спільних коштів подружжя у період шлюбу (орієнтовно 2016 рік).

Крім того, 20 жовтня 2021 року співвласники в частках землеволодіння в кадастровому окрузі ОСОБА_7 і ОСОБА_8 (продавці за договором) у м. Ерланген уклали договір купівлі та продажу нерухомості - кадастрової ділянки вартістю 280000 євро. На виконання умов договору на особистий рахунок відповідача покупцем було перераховано 280000 євро, які є спільними коштами подружжя, отриманими з продажу нерухомого майна, яке належало сторонам даного спору на праві спільної часткової власності.

Наголошувала, що відповідачем чиняться їй перешкоди у користуванні садовим будинком та земельною ділянкою, він без її попередження і згоди змінив замок у вхідних дверях садового будинку, встановив систему сигналізації та відеоспостереження. На даний час сторони по справі не досягли згоди щодо порядку поділу спільного майна подружжя, що підтверджується створенням перешкод відповідачем у користуванні спільним майном.

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом про поділ спільного сумісного майна, просив поділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 в рівних частках спільне майно, яке набуте під час шлюбу, а саме садовий будинок за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку за цією ж адресою пл. 0,0503 га., кадастровий номер :33:018:6102, земельну ділянку пл. 0,1000 га. за адресою АДРЕСА_4, кадастровий номер :01:070:0112, яка була поділена на шість земельних ділянок із зазначеними в позові кадастровими номерами; земельну ділянку пл. 0,1000 га. за адресою АДРЕСА_3 , кадастровий номер :01:070:0105, яка була поділена на шість земельних ділянок із зазначеними в позові кадастровими номерами; земельну ділянку пл. 0,1000 га. за адресою АДРЕСА_3 , кадастровий номер :01:070:0110, яка була поділена на шість земельних ділянок із зазначеними в позові кадастровими номерами, визнавши право власності на зазначене вище майно по частині за кожною зі сторін; виділити частку спільного майна ОСОБА_1 на 18 земельних ділянок із зазначеними в позові кадастровими номерами в обсязі цих ділянок в натурі, покласти на відповідача судові витрати.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову в липні 2025 року, ОСОБА_3 посилалася на те, що однією з позовних вимог є стягнення вартості частки ОСОБА_1 у статутному капіталі ТОВ «Компанія Синергія-Поділ», визначену на дату пред`явлення даної позовної вимоги.

Згідно відомостей, розміщених у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців номінальна вартість частки у статутному капіталі ТОВ «Компанія Синергія-Поділ», яка належить учаснику ОСОБА_1 , становить 5 400 000 грн., що в свою чергу становить 50 % статутного капіталу товариства. Номінальна вартість частки у статутному капіталі товариства, яка належить учаснику ОСОБА_1 , становить 5 400 000 грн., що в свою чергу становить 50% статутного капіталу Товариства. Вказана сума була внесена ОСОБА_1 на розрахунковий рахунок товариства під час перебування сторін у шлюбі і за рахунок спільних коштів подружжя, тобто є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, в силу положень ст. 60, 63, 68 СК України, ст. 317, 368, 369 ЦК України, є спільною сумісною власністю подружжя.

Отже сторона позивача вважає, що вона має право на компенсацію половини вартості частки ОСОБА_1 у статутному капіталі ТОВ «Компанія Синергія-Поділ», визначену на час розгляду справи в суді, що узгоджується з висновками, зробленими Верховним Судом у постанові від 29 червня 2021 року у справі №916/2813/18, постанові від 16 березня 2023 року у справі №911/2780/20, у постанові від 19 лютого 2025 року у справі №369/5830/22.

Зважаючи на змінену позовну вимогу в частині стягнення з відповідача вартості частки у статутному капіталі ТОВ «Компанія Синергія-Поділ», представником позивача у межах даної цивільної справи подано клопотання про призначення комплексної судової економічної, оціночно-будівельної, товарознавчої експертизи. Метою експертизи є визначення реальної ринкової вартості частки ОСОБА_1 у статутному капіталі ТОВ «Компанія Синергія-Поділ» на день розгляду справи в суді, що можливо встановити, провівши оцінку усього майна товариства.

Майно товариства є визначальним фактором, який впливає на виконання рішення суду у справі, зокрема стягнення в рахунок заборгованості, у разі відсутності грошових коштів у власника Товариства - відновлення порушеного права позивача (ч. 2. ст. 149 ЦПК України), і збереження цілісності майна станом на день проведення експертизи впливає на результат його оцінки.

Тобто відповідач має реальну можливість вжити заходів щодо відчуження майна товариства, наявність якого є обов`язковою для визначення реальної вартості предмета позову, а також яке може бути предметом стягнення грошових коштів у разі задоволення позовних вимог ОСОБА_3 в рахунок погашення боргу в процесі виконання рішення суду, що кореспондується з ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про товариство з обмеженою та додатковою відповідальністю», при ньому згода позивача на відчуження такого майна не потребується.

Посилалась на обставини недобросовісної поведінки відповідача, самовільне розпоряджання спільним майном подружжя.

Просила вжити заходів забезпечення позову шляхом: накладення арешту на нерухоме майно, яке належить ТОВ «Компанія Синергія-Поділ» (. місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, будинок 6), а саме: будівлю, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:00, загальною площею (кв.м): 2202,4 (Літера А - загальною площею 1257,3 кв.м: Літера Б - загальною площею 739,4 кв.м.: Літера В - загальною площею 170,1 кв.м.: Літера Г - загальною площею 35,6 кв.м.), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; будівлю, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, загальною площею (кв.м.): 61 (частина головного виробничого корпусу (Літери П, П', над П), загальною площею 61 кв.м., а саме: нежиле приміщення під номером 7 першого поверху, площею 4,4 кв.м.; нежиле приміщення під номером 8 першого поверху, площею 7,8 кв.м.; нежиле приміщення під номером 9 першого поверху, площею 3,5 кв.м.; нежиле приміщення під номером 10 першого поверху, площею 37,0 кв.м.; нежиле приміщення під номером 11 першого поверху, площею 3,1 кв.м.; нежиле приміщення під номером 12 першого поверху, площею 5,2 кв.м.), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; заборонити всім суб`єктам державної реєстрації та державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії, вчиняти будь-які дії щодо відчуження нерухомого майна за вказаними адресами.

До заяви про зміну предмета позову за травень 2023 року додано, серед інших доказів, копію витягу з ЄДРПОУ щодо юридичної особи ТОВ «Компанія Синергія-Поділ», ідентифікаційний код 40510144, у якому зазначено перелік засновників (учасників) юридичної особи - ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , розмір часток учасників - по 5 400 000 грн. у кожного, відсоток частки статутного капіталу - по 50 % у кожного (а. с. 112 - 113 т. 1), а також копію статуту ТОВ «Компанія Синергія-Поділ», затвердженого рішенням загальних зборів учасників від 18 серпня 2021 року, протокол № 17 (а. с. 114 - 127 т. 1).

До заяви про забезпечення позову надано копію витягу з ЄДРПОУ та статуту ТОВ «Компанія Синергія-Поділ», копію роздруківки оголошення про оренду садового будинку, копію документів на підтвердження прав власності на садовий будинок та на земельну ділянку, копії документів на підтвердження продажу транспортного засобу, копію висновку про ринкову вартість транспортного засобу, копію інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо суб`єкта на підтвердження реєстрації права власності на комплекс промислових будівель за адресою: АДРЕСА_1 , частину головного виробничого корпусу за адресою: АДРЕСА_2 за ТОВ «Компанія Синергія-Поділ».

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Також із матеріалів справи вбачається, що ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 18 липня 2025 року у даній справі призначено комплексну судово-економічну, оціночно-будівельну, товарознавчу експертизу, проведення якої доручено Українському центру судових експертиз, поставивши на вирішення експертизи наступні питання: 1) яка дійсна ринкова вартість усього майна ТОВ «Компанія Синергія-Поділ», ідентифікаційний код юридичної особи 40510144, місцезнаходження 04080 м. Київ вул. Новокостянтинівська 6, станом на 30 березня 2025 року (з урахуванням даних першого кварталу 2025 року); 2) яка вартість частки ОСОБА_1 станом на 30 березня 2025 року (з урахуванням даних першого кварталу 2025 року), виходячи з ринкової вартості сукупності всіх часток учасників ТОВ «Компанія Синергія-Поділ», пропорційно до розміру частки ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, держава Україна несе обов`язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, в якому зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

ЄСПЛ у рішенні від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19), правові висновки якої належно враховані судом першої інстанції, вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі №753/22860/17 (провадження №14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Вирішуючи питання щодо забезпечення позову, суд першої інстанції вірно визначився з тим, що одна з предметів позову є стягнення вартості частки ОСОБА_1 у статутному капіталі ТОВ «Компанія Синергія-Поділ», визначену на дату пред`явлення даної позовної вимоги. При цьому, під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчитися, що між сторонами виник спір.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

У постанові Верховного Суду від 19 лютого 2025 року в справі № 369/5830/22 викладено правовий висновок, згідно якого «Вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом (частина перша статті 13 Закону України «Про господарські товариства»). Аналогічна норма передбачена частиною другою статті 115 ЦК України.

Товариство є власником майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу продукції, виробленої товариством в результаті господарської діяльності; одержаних доходів; іншого майна, набутого на підставах, не заборонених законом (частина перша статті 12 Закону України «Про господарські товариства»). Аналогічна норма передбачена частиною першою статті 115 ЦК України.

Учасники товариства мають право, зокрема, брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди). Право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів; здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, в порядку, встановленому законом (пункти «б» та «д» частини першої статті 10 Закону України «Про господарські товариства»).

У разі внесення одним із подружжя як вкладу у статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю коштів, які є спільною сумісною власністю, вказане товариство стає їх власником. Натомість особа, яка внесла вклад у статутний капітал товариства набуває право на частку учасника цього товариства.

Інший з подружжя, який був співвласником майна, внесеного у статутний капітал товариства з метою захисту свого права при поділі їх спільного сумісного майна набуває право вимагати виплати вартості частки члена подружжя у статутному капіталі. Водночас як учасник товариства, який вносить спільне сумісне майно у статутний капітал цього товариства, так інші його учасники мають розуміти наслідки у випадку ухвалення рішення про виплату вартості частки члена подружжя у статутному капіталі.

Звернення стягнення на частину майна товариства з обмеженою відповідальністю, пропорційну частці учасника товариства у статутному капіталі, за його особистими боргами допускається лише у разі недостатності у нього іншого майна для задоволення вимог кредиторів. Кредитори такого учасника мають право вимагати від товариства виплати вартості частини майна товариства, пропорційної частці боржника у статутному капіталі товариства, або виділу відповідної частини майна для звернення на нього стягнення. Частина майна, що підлягає виділу, або обсяг коштів, що становлять її вартість, встановлюється згідно з балансом, який складається на дату пред`явлення вимог кредиторами (частина перша статті 149 ЦК України)».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року в справі № 760/20948/16 викладено правовий висновок, згідно якого «у разі внесення одним із подружжя як вкладу у статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю коштів, які є спільною сумісною власністю, вказане товариство стає їх власником. Натомість особа, яка внесла вклад у статутний капітал товариства, набуває право на частку учасника цього товариства. Інший з подружжя, який був співвласником коштів, внесених у статутний капітал товариства з метою захисту свого права при поділі їх спільного сумісного майна набуває право вимагати виплати половини вартості частки члена подружжя у статутному капіталі. Суд виходить з презумпції про те, що вартість частки у статутному капіталі відповідає розміру внеску, якщо тільки сторона, яка стверджує про зміну цієї вартості на час розгляду справи, не доведе, що вартість частки змінилась (зросла або внаслідок звичайної діяльності товариства зменшилась)».

Таким чином, до обставин, які входять до предмету доказування в межах даної справи, є вартість частки ОСОБА_1 у статутному капіталі ТОВ «Компанія Синергія-Поділ» на час розгляду справи, яка могла зрости або внаслідок звичайної діяльності товариства зменшитися.

Відтак, судом першої інстанції правомірно виснувано, що збереження цілісності майна ТОВ «Компанія Синергія-Поділ» станом на день проведення експертизи впливає на результат його оцінки, а також є визначальним фактором, який впливає на виконання рішення суду у справі, зокрема стягнення в рахунок заборгованості, у разі відсутності грошових коштів у власника товариства, з метою відновлення порушеного права позивача.

Судом першої інстанції враховано, що відповідач має можливість скористатися своїм правом учасника ТОВ «Компанія Синергія-Поділ» та ініціювати проведення загальних зборів, з метою прийняття рішення про відчуження належного товариству майна, з метою ускладнення виконання рішення в частині стягнення своєї частини ринкової вартості частки відповідача, та з метою заниження реальної ринкової вартості чистих активів, зокрема його частки у статутному капіталі на момент проведення призначеної судом експертизи.

Апеляційний суд погоджується з даними висновками, оскільки, відповідно до ст. 178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

Оскільки нерухоме майно (нежитлові приміщення), щодо якого судом вжито заходи забезпечення позову, належні ТОВ «Компанія Синергія-Поділ», засновником та учасником якого є відповідач, як об`єкт цивільних прав не вилучене та не обмежене в обороті, ризик відчуження даного майна за умови невжиття заходів забезпечення позову є постійним.

Судом першої інстанції перевірено, що позивач належним чином вказала причини, у зв`язку із якими необхідно вжити заходи забезпечення позову, та обґрунтувала існуванням реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду у випадку задоволення позову. Зокрема, у заяві про забезпечення позову позивач посилалася на реально вчинені відповідачем дії, які виражаються у перешкодах у розпорядженні спільним майном подружжя (продаж спільного майна, обмеження доступу до майна), повне заперечення розповсюдження режиму спільної сумісної власності на грошові кошти, внесені ОСОБА_1 до статутного капіталу товариства тощо.

Отже, метою оспорюваного забезпечення позову є збереження активів ТОВ «Компанія Синергія-Поділ», співзасновником та учасником якого є відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 , і об`єктивного визначення при вирішенні спору ринкової вартості частки ОСОБА_1 у статутному капіталі (майна) товариства, а також можливості задоволення вимог позивача шляхом стягнення з відповідача вартості частки члена подружжя у статутному капіталі.

Встановивши, що предметом спору є, зокрема, стягнення з відповідача вартості частки в статутному капіталі ТОВ «Компанія Синергія-Поділ», створеного відповідачем як співзасновником у період перебування у зареєстрованому шлюбі, оцінивши ризик зменшення активів товариства до ухвалення рішення у цій справі, що в свою чергу може вплинути на ринкову вартість частки відповідача у статутному капіталі товариства, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для забезпечення позову у цій справі шляхом накладення арешту на належне ТОВ «Компанія Синергія-Поділ» майно, зокрема, нежитлові приміщення.

Такі висновки узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2024 року в справі № 127/20586/23 (провадження № 61-2680св24).

Отже, вжиті судом заходи забезпечення позову у вигляді арешту та заборони вчинення реєстраційних дій стосуються майна, що належить до предмета спору, а тому ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову не суперечить правовим висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 12 липня 2022 року в справі № 910/8482/18, на які міститься посилання в апеляційній скарзі, що арешт майна має стосуватись майна, що належить до предмета спору.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що у постанові Верховного Суду від 24 січня 2024 року в справі № 755/12931/23 підтримана позиція щодо неможливості накладення арешту на нерухоме майно у випадку оспорювання частки в статутному капіталі товариства, з огляду на те, у справі № 755/12931/23 викладені інші правові висновки, а саме предметом оцінки Верховного Суду була можливість забезпечення позову шляхом накладення арешту на корпоративні права відповідача у товаристві з обмеженою відповідальністю, та зроблено висновок, що у даному випадку позов міг бути забезпечений накладенням арешту на право на частку у статутному капіталі, а не на корпоративні права.

Крім того, апеляційним судом відхиляються посилання відповідача в апеляційній скарзі на постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року в справі № 906/1336/19, від 24 лютого 2021 року в справі № 911/1149/19, оскільки аргументи ОСОБА_1 в цій частині зводяться до власного тлумачення змісту цих постанов, у яких правові висновки у редакції, наведеній в апеляційної скарзі, також відсутні.

Враховуючи наведене, апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що заявлені вимоги не є співмірними з вимогами позову, а невжиття цих заходів не може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в разі його задоволення, а також такі заходи забезпечення позову не направлені на ефективний захист прав та інтересів позивача, до заяви про забезпечення позову не долучено відповідні належні, допустимі та достовірні докази, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Тому висновок суду першої інстанції про накладення арешту в порядку забезпечення позову на належне ТОВ «Компанія Синергія-Поділ» нерухоме майно та заборона всім суб`єктам державної реєстрації та державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії, вчиняти будь-які дії щодо відчуження нерухомого майна є ефективним захистом можливих порушених прав позивача від недобросовісних дій із боку відповідача, який є співзасновником та учасником вказаного товариства, без порушення чи безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів самого товариства, задля забезпечення позивачу реального та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на її користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Вжиті судом заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами та будуть достатнім інструментом забезпечення ефективності судового захисту, забезпечать баланс прав та обов`язків сторін у справі та усунуть можливі подальші судові спори в разі задоволення заявлених позовних вимог.

Крім того, апеляційний суд наголошує, що відповідні заходи забезпечення позову лише тимчасово обмежують право особи на розпорядження належним їй майном.

Також апеляційний суд враховує, що ані ТОВ «Компанія Синергія-Поділ», за яким зареєстроване право власності на нерухоме майно, щодо якого судом вжито заходи забезпечення позову, ні інший співзасновник товариства ОСОБА_10 ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову не оскаржували і до апеляційної скарги ОСОБА_1 не приєдналися.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на непослідовність та необґрунтовану зміну позиції суду, яким необхідність забезпечення позову обґрунтована зміною позивачем позовних вимог, хоча заява про зміну предмету позову надійшла від представника позивача ще до постановлення судом попередньої ухвали про відмову у забезпеченні позову за наслідками розгляду попередньої заяви позивача, - зводяться до помилкового тлумачення мотивів суду першої інстанції, якими суд керувався при постановленні оскаржуваної ухвали, та відхиляються апеляційним судом.

Крім того, апеляційний суд враховує, що вирішення питання про забезпечення позову здійснюється із урахуванням фактичних обставин та підстав забезпечення позову, наведених у відповідній заяві позивача, які оцінюються судом, а тому різний результат розгляду таких заяв не свідчить про зміну процесуальної позиції суду.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди з ухвалою суду першої інстанції, не ґрунтуються на законі та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 18 липня 2025 року щодо забезпечення позову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 23 жовтня 2025 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.