Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/3659/24

номер провадження 2/695/494/25

21 жовтня 2025 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Степченка М.Ю.

за участю секретаря с/з Землянухіної Є.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноша в порядку спрощеного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, в якому просило:

-стягнути суму заборгованості за Кредитним договором №26886-01/2022 в розмірі 15 060,00 грн., з яких: 5 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 10 060,00 грн. - сума заборгованості за процентами;

-стягнути суму заборгованості за Договором позики №172995 в розмірі 11 615,50 грн., з яких: 5 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 6 115,50 грн. - сума заборгованості за процентами;

-стягнути понесені судові витрати.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 28.01.2022 р. ОСОБА_1 уклав з ТОВ ФК «Інвеструм» кредитний договір №26886-01/2022.

На підставі Договору факторингу №13012023 від 13.01.2023 р. від ТОВ «ФК «Інвеструм» перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором.

Відповідно до Реєстру боржників від 13.01.2023 до Договору факторингу №13012023 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 15 060,00 грн., з яких: 5 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 10 060,00 грн. - сума заборгованості за процентами. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 13.01.2023 р. позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Крім цього, свої вимоги позивач мотивує тим, що 30.12.2021 р. ОСОБА_1 уклав з ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» договір позики №172995.

На підставі Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 р. від ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором.

Відповідно до Реєстру боржників № 15 від 25.01.2024 до Договору факторингу № 14/06/21 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 11 615,50 грн., з яких: 5 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 6 115,50 грн. - сума заборгованості за процентами. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 30.12.2021 р. позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Всупереч умовам кредитних договорів, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості за вищевказаними кредитними договорами ні на рахунки ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», ні на рахунки попереднього кредитора.

Позивач для захисту своїх прав звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою суду від 01.10.2024 було відкрите провадження по справі та визначено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

24.10.2024 на адресу суду надійшов відзив на позов, поданий відповідачем ОСОБА_1 . У вказаному відзиві в обгрунтування своєї позиції відповідач зазначав, що:

У кредитному договорі № 26886-01/2022 від 28.01.2022, укладеному між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та нібито, Відповідачем, в розділі 7 «Реквізити та підписи сторін» відсутня будь-яка інформація про підтвердження сторонами своїх зобов`язань згідно договору. Жодних додатків до договору не існує. В розділі 7 Договору «Реквізити та підписи сторін» наявні наступні графи: Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором W6059; Клієнт: ОСОБА_1 ,тел.: НОМЕР_1 ; Адреса: відсутні відомості; Рахунок Позичальника - (відсутні відомості). Проте, жодним чином не доведено та не додано ніяких документів, які б могли підтвердити, що саме Відповідач, прийняв оферту укласти кредитний договір № 26886-01/2022 та те, що вказаний у договорі номер телефону дійсно належить Відповідачу, оскільки йому зазначений номер телефону не належить та взагалі йому не відомий. Як указано в позовній заяві ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» згідно договору факторингу №13012023 набула право вимоги до нібито Відповідача. У матеріалах справи наявний акт приймання-передачі боржників від 13.01.2023р., за якимКлієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників кількістю (відомості відсутні), загальнасума заборгованості складає(відомості відсутні). Також в матеріалах справи міститься витяг: реєстру боржників від 13.01.2023р., в якому вказана сума заборгованості за основною сумою боргу 5 000,00 грн, сума заборгованості за відсотками 10 060,00 грн., сума заборгованості разом 15 060,00 грн.. Розрахунок заборгованості ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» за договором № 26886-01/2022 від 28.01.2022 відсутній. Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» за договором № 26886-01/2022 від 28.01.2022 заборгованість на непогашений залишок складає 15 060,00 грн. Згідно п.1.2. договору № 26886-01/2022 від 28.01.2022 кредит надається строком на 30 днів. Згідно розрахунку заборгованості по даному договору, наданому позивачем, вбачається, що заборгованість нараховувалась і після завершення строку дії договору, хоча враховуючи висновок Великої Палати Верховного Суду заборгованість по відсоткам має нараховуватись тільки за 30 днів, тобто до 26.02.2022.У доданому до позовної заяви розрахунку заборгованості по вказаному кредитному договору, відсутня інформація про заборгованість позичальника, яка була станом на 26.02.2022. Першою датою у розрахунку заборгованості зазначено 13.01.2023. Таким чином, якщо навіть і не враховувати обставини, описані в першій частині відзиву, аналізуючи матеріали справи, слід дійти висновку, що вимоги про стягнення відсотків за прострочення виконання зобов`язання за договорами не підлягають задоволенню, беручи до уваги висновок Великої Палати Верховного Суду.Позивачем надані докази щодо укладення договору про надання кредиту, а саме: копія договору № 26886-01/2022 від 28.01.2022 р. Електронним підписом з одноразовим ідентифікатором нібито Відповідачем підписано вищевказаний договір, проте в ньому відсутній рахунок Позичальника, на який Відповідач мав отримати кошти. Але, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження отримання Відповідачем вищезазначених коштів. Тому на даний час взагалі неможливо встановити, чи надходили кошти згідно кредитного договору чи ні, і, якщо надходили, то на який рахунок. На підтвердження суми заборгованості Позивачем надано лише розрахунок заборгованості за кредитним договором № 26886-01/2022 від 28.01.2022 р за період з 13.01.2023 по 31.05.2024, залишок заборгованості за кредитним договором складає 15 060,00 грн. Отже, відповідач вважав, що саме виписка по картковому рахунку є належним доказом; щодо наявності заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися в сукупності з іншими доказами, то будь-яких доказів на підтвердження видачі первісним кредитором відповідачу кредитних коштів, зняття таких коштів Відповідачем з рахунків, відкриття рахунків на ім`я Відповідача виписки з особового рахунку, копії квитанції, меморіального ордеру тощо) та інших доказів, які б підтверджували факт отримання кредитних коштів Відповідачем в розмірі, заявленому Позивачем, до позовної заяви не надано. Тому вважав, що, позовні вимоги Позивача в частині стягнення з Відповідача заборгованості за кредитним договором № 26886-01/2022 від 28.01.2022 р. не підлягають задоволенню.

Крім того, відповідач зазначав, що з матеріалів справи вбачається, що 14 червня 2021року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» (клієнт) та ТОВ «ФК «ЄАПБ» (фактор) був укладений Договір факторингу №14/06/21, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, визначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Представником Позивача зазначено, що 30 грудня 2021 року, Товариством з обмеженою відповідальністю «фінансова компанія «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» уклало з Відповідачем договір позики №172995, за умовами якого TOB «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» надало Позичальнику кредит у розмірі 5 500,00 грн. Слід наголосити, що не існує та не існувало Товариства з обмеженою відповідальністю "фінансова компанія «1 Безпечне агенство необхідних кредитів», за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань існує лише Товариство з обмеженою відповідальністю "фінансова компанія «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» (). Крім того, вищезазначений договір позики №172995 був укладений після зазначеного договору факторингу № 14/06/21, тому відповідач вважав, що в задоволенні позову в частині стягнення з Відповідача заборгованості за договором позики № 172995 від 12.2021 р. також слід відмовити.

У судове засідання представник позивача не прибув, але в позові просив здійснювати розгляд справи без його участі, на задоволенні позову наполягав, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав повністю, оскільки вважає, що жоден доказ не може бути визнаний належним та допустимим. Пояснив, що кошти за кредитними договорами він не отримував і договори не оформляв. Повідомив суд, що до органів поліції з приводу оформлених кредитів він не звертався.

Заслухавши позицію відповідача, дослідивши надані позивачем письмові докази, суд установив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 28.01.2022 р. між ТОВ ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено договір №26886-01/2022 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, сума кредиту за яким складає 5000,00 грн., строк кредиту - 30 днів. Проценти становлять - 912,5 % річних від суми кредиту, в розрахунку 2,50 % в день.

Розділом 4 вказаного договору передбачено, що в разі, якщо Клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п. 1.2. цього Договору та/або в Додатку(ах) до цього Договору, проценти передбачені в п. 2. цього Договору продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 (дев`яноста) календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов Договору.

Також судом було досліджено розрахунок заборгованості за Договором про надання фінансового кредиту № 26886-01/2022 від 28.01.2022 р., згідно з яким сума заборгованості за основною сумою боргу становить 5000,00 грн. та сума заборгованості за процентами становить 10 060,00 грн.

13.01.2023 р. між ТОВ ФК «Інвеструм» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ»,) укладено Договір факторингу №13012023, за яким ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права вимоги за вказаним вище Кредитним Договором, зазначеним у Реєстрі боржників. Копії Договору, Акту приймання-передачі реєстру боржників та витягу з Реєстру боржників додані до матеріалів справи.

Також позивачем надано до позову розрахунок заборгованості за кредитним договором № 26886-01/2022 від 28.01.2022 р. за період з 13.01.2023 по 31.05.2024 р., з якого вбачається, що за ОСОБА_1 рахується заборгованість у розмірі 15 060,00 грн., з яких: 5000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 10 060,00 грн. - сума заборгованості за процентами.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 30.12.2021 р. між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 172995 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, сума кредиту за яким складає 5500,00 грн. (п. 2.1 Договору). Строк кредиту - 30 днів (п.2.2 Договору).

Згідно з п. 2.3 Договору; процентна ставка за перший день користування позикою становить 29,71%; базова процентна ставка з другого дня користування позикою до дати повернення позики (фіксована) становить 2,00 %; знижена процентна ставка з другого дня користування позикою до дати повернення позики становить 0,01 %.

Пункт 5 зазначеного договору передбачає, що занижена процентна ставка з другого дня користування позикою встановлюється Позичальнику відповідно до умов акції «Економ». У разі порушення Позичальником умов зазначеної акції, Позичальник є таким, що не відповідає умовам акції, відтак не має право на отримання зниженої процентної ставки, визначеної в п. 2 Договору, у зв`язку з чим нараховані згідно умов Договору Проценти за зниженою процентною ставкою підлягають перерахуванню до базової процентної ставки, розмір якої зазначається в п.п. 2.3. п. 2 Договору та підлягають оплаті Позичальником в повному обсязі на загальних умовах незалежно від запропонованих особливих умов.

Крім цього, було досліджено наданий ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» розрахунок заборгованості за договором № 172995, згідно з яким сума заборгованості за основною сумою боргу становить 5500,00 грн. та сума заборгованості за процентами становить 6115,50 грн.

14.06.2021 р. між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ»,) укладено Договір факторингу №14/06/21.

28.07.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», укладено додаткову угоду № 2 до Договору факторингу №14/06/21.

25.01.2024 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», укладено додаткову угоду № 16 до Договору факторингу №14/06/21, за яким ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права вимоги за Договорами, зазначеними в Реєстрі боржників, зокрема за спірним договором, копії Договору, Акту приймання-передачі реєстру боржників та витягу з Реєстру боржників додані до матеріалів справи.

Також позивачем надано до позову розрахунок заборгованості за кредитним договором №1172995 від 30.12.2021 р. за період з 25.01.2024 по 31.05.2024 р., з якого вбачається, що за ОСОБА_1 рахується заборгованість у розмірі 11 615,50 грн., з яких: 5 500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 6 115,50 грн. - сума заборгованості за процентами.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За правилом частини 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 7 жовтня 2020 року № 127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19.

У частині 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем; суб`єкт електронної комерції - суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину.

За змістом частин 3, 4, 6, 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Судом установлено, що сторони в досліджених кредитних договорах узгодили розмір кредиту, строк, проценти та умови позики, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення цих договорів на таких умовах, шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги», електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки.

Отже, судом установлено, що кредитні договори підписані позичальником/відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тобто укладені в електронній формі.

Суд звертає увагу, що Договір про надання фінансового кредиту № 26886-01/2022 від 28.01.2022 та договір позики № 172995 від 30.12.2021 укладено в електронній формі та підписано позичальником ОСОБА_1 електронними підписами одноразовими ідентифікатороми W6059 та rPuUC3Y4LI . При цьому відомості про фінансовий номер телефону ОСОБА_1 , вказаний в договорах на отримання кредиту та на який було відправлено одноразовий ідентифікатор, збігаються в обох договорах.

Тому заперечення відповідача в частині неукладення вказаних договорів за його участі оцінюються судом критично як позиція відповідача по справі, спрямована на ухилення від виконання зобов`язань, і визнаються судом неспроможними та такими, що не узгоджуються з матеріалами справи.

Тому суд вважає доведеним факт укладення:

- кредитного договору № 26886-01/2022 від 28.01.2022 та його підписання позичальником ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором W6059, а також факт отримання ним кредитних коштів у сумі 5 000,00 грн.

- договору позики № 172995 від 30.12.2021 та його підписання позичальником ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором rPuUC3Y4LI, а також факт отримання ним кредитних коштів у сумі 5 500,00 грн.

Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено способом захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов`язку в натурі.

Згідно положень ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 усунувся від виконання передбачених договором обов`язків та отримані кредитні кошти в повній мірі не повернув, внаслідок чого в нього утворилась заборгованість.

Таким чином, стороною відповідача не підтверджено обставини, на які він посилається, заперечуючи проти позову, натомість під час судового розгляду обставини, на які посилається позивач, частково підтверджено матеріалами справи.

Судом не встановлено і відповідачем не надано доказів того, що кредитні договори та договори факторингу, на підставі яких позивач набув права вимоги, були оспорені та що вони були повністю або частково визнані недійсними.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України).

Судом установлено, що фактично отримані та використані відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку не повернуті, тому вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими і стягненню підлягає заборгованість за тілом кредиту за договором № 26886-01/2022 в сумі 5 000,00 грн та договором № 172995 в сумі 5 500, 00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154 цс 18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому суд зазначив, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки.

Щодо стягнення процентів суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Щодо кредитного договору № 26886-01/2022 від 28.01.2022 суд визнає вірною суму нарахованих процентів у розмірі 10 060,00 грн., яка підтверджується розрахунком первісного кредитора та умовами договору, які передбачають продовження строку нарахування процентів за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 (дев`яноста) календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов Договору. У зв`язку з вище викладеним вимоги позивача в частині стягнення процентів по даному кредитному договору підлягають до задоволення.

Щодо договору позики № 172995 від 30.12.2021, то суд зазначає, що умови договору позики № 172995 не містять положень, які передбачають продовження строку нарахування процентів, тому вважає, що за вказаним договором проценти за користування кредитними коштами нараховані поза строками кредитування.

З урахуванням вище викладеного, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають проценти за користування кредитом, нараховані за період дії кредитування в сумі 1 650,00 грн., сума яких вказана також у розрахунку первісного кредитора.

У зв`язку з вище викладеним вимоги позивача в частині стягнення процентів по договору позики № 172995 від 30.12.2021підлягають до часткового задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Під час розгляду справи в суді позивачем понесені витрати у вигляді судового збору за подання позову до суду в сумі 3 028,00 грн. Оскільки вимоги позивача задоволено частково (83,25%), тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 2 520,81 грн.

На підставі зазначеного та керуючись ст.ст. 141, 264, 265, 274 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості:

-за Кредитним договором №26886-01/2022 у розмірі 15060,00 грн., з яких:

5000,00 грн. - за основною сумою боргу;

10060,00 грн. - за процентами.

- за Кредитним договором №172995 у розмірі 7150,00 грн., з яких:

5500,00 грн. - за основною сумою боргу;

1650,00 грн. - за відсотками.

а всього стягнути заборгованості за договорами в загальному розмірі 22210,00 грн (двадцять дві тисячі двісті десять) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір у сумі 2520,81 грн.

Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення у порядку, встановленому чинним законодавством.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.Ю. Степченко

Повний текст рішення виготовлений 24 жовтня 2025 року.