ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8472/25 Справа № 175/7759/25 Суддя у 1-й інстанції - Войтух О. М. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Халаджи О. В.

суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В.,

секретар Кругман А.М,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційні скарги Міністерства юстиції України та заступника міжрегіонального управління начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управлення Міністерства юстиції (м. Одеса) - Більчука Олександра Андрійовича на ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2025 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 виконуючий обов`язки директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, ОСОБА_3 заступник міжрегіонального управління начальник Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області, Петрова Олена Олександрівна на бездіяльність виконувача обов`язків директора департаменту ДВС Міністерства юстиції України Вишневського Юрія Анатолійовича (суддя першої інстанції Войтух О.М.),

В С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області зі скаргою заінтересовані особи: ОСОБА_2 виконуючий обов`язки директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, Більчук Олександр Андрійович заступник міжрегіонального управління начальник Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області, Петрова Олена Олександрівна на бездіяльність виконувача обов`язків директора департаменту ДВС Міністерства юстиції України Вишневського Юрія Анатолійовича, в якій просив:

Визнати неправомірною бездіяльність виконувача обов`язків директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Вишневського Юрія Анатолійовича при розгляді скарги стягувача у виконавчому проваджені № 63340536 ОСОБА_1 від 01 травня 2025 року щодо не прийняття постанови про проведення перевірки виконавчого провадження № 63340536 та витребування його матеріалів із Слобожанського ВДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), щодо не проведення перевірки законності виконавчого провадження № 63340536 і не прийняття процесуального рішення у формі постанови про результати перевірки законності виконавчого провадження № 63340536 за скаргою від 01 травня 2025 року, щодо не направлення стягувачу у виконавчому провадженні № 63340536 ОСОБА_1 копії постанови про результати перевірки законності виконавчого провадження № 63340536 за скаргою від 01 травня 2025 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2025 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Із вказаною ухвалою суду не погодився представник Міністерства юстиції України Юлдашев Ю.М., заступник міжрегіонального управління начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управлення Міністерства юстиції (м. Одеса) - Більчук О. А. та подали апеляційні скарги, в яких зазначено, що вона постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також без належного з`ясування обставин, які мають значення для справи.

Скарги мотивовані тим, що Управлінням було повідомлено, що вимога заступника начальника відділу Сищика О.О. від 03.04.2025, яка адресована Дніпропетровській торгово-промисловій палаті, винесена з метою подальшого звернення до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення, а саме: шляхом стягнення з боржника коштів на користь стягувача.

Під час розгляду скарги ОСОБА_1 від 01.05.2025, перевірка матеріалів виконавчого провадження № 63340536 щодо законності вчинення виконавчих дій Департаментом ДВС не проводилась, оскільки на момент розгляду скарги порушень Закону та Інструкції не встановлено.

Заступником начальника міжрегіонального управління - начальником Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Більчуком О.А., за результатом розгляду скарги ОСОБА_1 від 15.04.2025, винесена постанова про результати перевірки законності виконавчого провадження № 63340536 від 28.04.2025 № 18/2025. Даною постановою встановлено, що вимога заступника начальника відділу Сищика О.О. від 03.04.2025 винесена з дотриманням вимог Закону та Інструкції.

Також вказано, що суд в ухвалі не зазначив та не вказав, які саме права ОСОБА_1 , було порушено і як не прийняття постанови щодо результатів перевірки законності виконавчого провадження №63340536 вплинуло на його права та свободи.

Представник Міністерства юстиції України Юлдашев Ю.М., та заступник міжрегіонального управління начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управлення Міністерства юстиції (м. Одеса) - Більчук О. А., просили ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2025 року скасувати та відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 , у повному обсязі.

Від ОСОБА_1 надійшли відзиви на апеляційні скарги, в яких він зазначив, що з 05.01.2017 і дотепер подані у виконавчому провадженні скарги розглядаються за правилами, передбаченими ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» (№ 1404-VIII) та розділом XII. ІНСТРУКЦІЇ з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), а саме, з обов`язковим проведенням перевірки законності виконавчого провадження, прийняттям процесуального рішення у формі постанови за результатами такої перевірки, і направленням копії вказаної постанови скаржнику, просив оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Представники зацікавлених сторін Лехтер М.С. та Ванжа О.І. у судовому засіданні просили задовольнити апеляційну скаргу та відмовити ОСОБА_1 у задоволенні скарги.

ОСОБА_1 у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив відмовити у її задоволенні.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що на виконанні у Слобожанському ВДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 63340536 з примусового виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2012 у справі № 2-6510/2011, яке відкрите постановою державного виконавця Дніпропетровського районного ВДВС Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Реутова Є.О. 20.10.2020 на підставі виконавчого листа, виданого Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області 21.01.2013 у справі № 2-6510/2011.

03.04.2025 року у автоматизованій системі виконавчого провадження №63340536 заступник начальника Слобожанського ВДВС Сищик О.О. виготовив і за вих. № 47239 надіслав до Дніпропетровської торгово-промислової палати вимогу надати йому інформацію щодо підприємств, які виконують роботи з виготовлення та монтажу металопластикових виробів у відповідності № 1.024.0014062-09 з дотриманням вимог Державного стандарту України (ДСТУ Б В.2.6-15-99 пп. 4.2.1-4.2.11, 4.2.15-4.2.20, ДСТУ Б В.2.7-107-2001 (ГОСТ 24866-99), пп. 4.1.2,.4.1.5, 4.1.7 (точка роси), ДБН В.2.6 31:2006, пп. 2.2, ДСТУ Б В.2.6-23-2001 (ГОСТ 23166-99), пп. 5.2.2-5.2.-8, 5.3.1 (приведений опір теплопередачі, повітропроникності, звукоізоляції, надійність віконних приладів і завіс, опір статичним навантаженням).

04.04.2025 року вимогу заступника начальника Слобожанського ВДВС Сищика О.О. від 03.04.2025 року за вих. № 47239 було оскаржено у порядку, передбаченому ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» (№ 1404-VIII), до начальника Слобожанського ВДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

14.04.2025 року, за результатами розгляду скарги від 04.04.2025 року, начальник Слобожанського ВДВС Дзіжко Р.Ю. прийняв постанову № 40 про результати перевірки законності виконавчого провадження № 63340536, відповідно до якої постановив: дії заступника начальника Відділу Сищика О.О. в частині винесення вимоги виконавця від 03.04.2025 року вих. №47239 щодо отримання інформації від Дніпропетровської Торгово-промислової палати про підприємства які виконують роботи з виготовлення та монтажу металопластикових виробів у відповідності до сертифікату відповідності №1.024.0014062-09 з дотриманням вимог Державного стандарту України (ДСТУ Б В.2.6-15-99 пп.4.2.1-4.2.11, 4.2.15-4.2.20, ДСТУ Б В.2.7 107-2001 (ГОСТ 24866-99) пп. 4.1.2, 4.1.5, 4.1.7 (точка роси), ДБН В.2.6-31:2006 пп. 2.2, 5.3, ДСТУ Б В.2.6-23-2001 (ГОСТ 23166-99), пп.5.2.2-5.2.8, 5.3.1 (приведення опір теплопередачі, повітропроникності, звукоізоляції, надійність віконних приладів і завіс, опір станичним навантаженням), визнати такими, що вчинені у відповідності до норм чинного законодавства.

15.04.2025 року постанову начальника Слобожанського ВДВС Дзіжка Р.Ю. від 14.04.2025 року № 40 про результати перевірки законності виконавчого провадження № 63340536 за скаргою від 04.04.2025 року було оскаржено ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

28.04.2025 року, за результатами розгляду скарги від 15.04.2025 року, заступник начальника міжрегіонального управління начальник Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Більчук О.А. прийняв постанову № 18/2025 про результати перевірки законності виконавчого провадження № 63340536, відповідно до якої постановив: визнати дії начальника Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дзіжка Р.Ю. при винесенні постанови про результати перевірки законності виконавчого провадження № 63340536 від 14.04.2025 року № 40 такими, що вчинені з дотриманням вимого абзацу другого частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».

01.05.2025 року постанову заступника начальника міжрегіонального управління начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Більчука О.А. від 28.04.2025 року № 18/2025 про результати перевірки законності виконавчого провадження № 63340536 ОСОБА_1 оскаржив до Департаменту ДВС Міністерства юстиції України.

Листом від 13.06.2025 року за вих. № 84037/75022-31-25/20.3.1 за підписом виконувача обов`язків директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Юрія Вишневського Департамент ДВС Міністерства юстиції України у відповідь на скаргу від 01.05.2025 року було розглянуто скаргу ОСОБА_1 згідно з результатом розгляду якої не було встановлено порушень Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5).

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що в.о. директор Департаменту ДВС МЮУ ОСОБА_2 безпідставно відповів на скаргу ОСОБА_1 листом, тоді як, в силу розділу ХІІ Інструкції про результати перевірки законності виконавчого провадження виноситься постанова.

Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно з абзацом четвертим частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини. Відповідно до абзацу третього частини третьої цієї статті начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Абзацом другим пункту 1 розділу XII Інструкції з організації примусового виконання рішень в редакції наказу Міністерства юстиції України від 27 грудня 2019 року № 4224/5 передбачено, що директор Департаменту ДВС МЮ України має право перевірити законність виконавчого провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділі примусового виконання рішень в районі міста Києва управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві, відділах примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень, відділах державної виконавчої служби.

Встановивши, що директор Департаменту ДВС МЮ України Вишневецький Ю.А. всупереч вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень не прийняв відповідної постанови про результати розгляду скарги ОСОБА_1 , а відповідь на його скаргу листом, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність неправомірної бездіяльності директора Департаменту ДВС МЮ України Вишневського Ю.А. під час розгляду скарги від 01 травня 2025 року у виконавчому провадженні № 63340536.

З наведених у відзивах та у заяві ОСОБА_1 обставин вбачається, що суди неодноразово розглядали аналогічні справи з подібними правовідносинами, у результаті чого була сформульована досить стала правова позиція щодо застосування положень ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» (№ 1404-VIII) і розділу XII. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), а тому апеляційний суд вважає, що дана практика суду у вказаному спорі є сталою і будь яких підстав щодо відступу від висновків Верховного Суду у подібних справах, апелянтами не наведено.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а ухвала Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2025 року без змін.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для її скасування або зміни відсутні.

Інші доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів перевірила доводи апеляційних скарг на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин у справі, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги Міністерства юстиції України та заступника міжрегіонального управління начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управлення Міністерства юстиції (м. Одеса) - Більчука Олександра Андрійовича залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.В. Халаджи

О.В. Агєєв

Т.В. Космачевська

Повний текст судового рішення складено 23 жовтня 2025 року

Головуючий-суддя О.В. Халаджи