КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року

справа № 752/6787/24

провадження № 22-ц/824/3421/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Сушко Л.П.

при секретарі: Яхно П.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 червня 2024 року, постановлене під головуванням судді Ольшевської І.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 з вимогою стягнути додаткові витрати на утримання їхньої неповнолітньої доньки ОСОБА_3 в розмірі 49 985,68 грн.

В обґрунтування позову вказує, що 01.12.2009 був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Від цього шлюбу в них є неповнолітня донька, ОСОБА_3 , 2007 р.н.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 22.06.2017 шлюб розірваний. Донька після розлучення проживала разом з мамою, а наразі, у зв`язку з навчанням у ПВНЗ «Економіко-правовий технікум при МАУП» проживає в м. Києві.

Позивач стверджує, що відповідач не цікавиться потребами доньки, її розвитком та навчанням, і, окрім сплати аліментів, не бажає брати участь у витратах на дитину, зокрема на навчання, діагностику, лікування, одяг та взуття.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 14.05.2019 було збільшено розмір аліментів, але вони все одно не покривають навіть витрати на харчування та оплату комунальних послуг. ОСОБА_1 витратила на доньку значну суму коштів за останні два роки, а саме 99 971,35 грн. на витрати, перелік яких наведений у позові.

Позивач зазначає, що відповідно до статей 141, 180, 185 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину. Тому ОСОБА_1 просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь понесені додаткові витрати на утримання доньки в розмірі 49 985,68 грн., а також витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 04 червня 2024 року у позові задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 одноразово в розмірі 10 281,68 (десять тисяч двісті вісімдесят одна) грн. 68 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 249,13 (двісті сорок дев`ять грн. 13 коп.) грн.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог, постановити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що витрати на навчання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 у Голосіївському економіко - правовому фаховому коледжі відносяться до додаткових витрат, необхідних для розвитку дитини. Оскільки витрати на одяг та взуття для спільної сторін дитини не можуть бути покриті відповідною сумою сплачених відповідачем аліментів, позивач змушена звертатися до суду з відповідними вимогами про стягнення витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 зазначає, що навчання дитини сторін в «Приватному вищому навчальному закладі «Економіко - приватний технікум при Міжрегіональній Академії управління персоналом», з метою здобуття фахової освіти, не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини.

Посилається на те, що позивач не довела належними та допустимими доказами, що придбання для ОСОБА_3 одягу та взуття зумовлено особливими обставинами, які виникли у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждань через важку хворобу.

Звертає увагу, що відповідач є непрацездатною особою, з 26.05.2015 року є пенсіонером та отримує пенсію по інвалідністю.

В судовому засіданні позивач апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечував, просив залишити без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що заперечення відповідача щодо необґрунтованості та непотрібності витрат на медичні послуги є безпідставними, оскільки медичні послуги та ліки, придбані позивачем, є необхідними для підтримки здоров`я дитини і підтверджені відповідними медичними документами.

Суд не знайшов законодавчих підстав для стягнення з відповідача суми додаткових витрат у частинізабезпечення дитині навчання у вищому навчальному закладі для здобуття професійної освіти, оскільки витрати на навчання у вищих навчальних закладах не можуть бути визнані додатковими витратами на утримання дитини за чинним законодавством та судовою практикою.

Відповідно до положень Сімейного кодексу України та судової практики, витрати на придбання одягу та взуття для дитини не вважаються додатковими витратами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 01.12.2009 було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що про що зроблено актовий запис № 127 відділом РАЦС Ватутінського МУЮ Черкаської області, однак шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано 22.06.2017, що вбачається з рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області у справі № 694/201/17.

Після розлучення дитина ОСОБА_3 , 2007 р.н., проживає з матір`ю, що підтверджується рішенням про стягнення аліментів з відповідача у справі №694/532/17 від 22.06.2017р. та обставинами справи загалом, відносного чого заперечень з боку відповідача не надійшло.

Також, з відповідача присуджено аліменти на утримання дитини, що підтверджується рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області у справах №694/532/17 про стягнення аліментів від 22.06.2017 та №694/1021/18 про збільшення розміру аліментів від 14.05.2019р.

ОСОБА_2 сплачує аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Зокрема, за 2023 рік відповідач сплатив 25 960 грн. аліментів, що в місяць становить близько 2 163 грн., однак позивач вважає цей розмір аліментів недостатнім, оскільки вони не покривають витрати на харчування, оплату комунальних послуг, навчання, лікування, одяг та взуття дитини.

Позивач несе такі додаткові витрати, як оплата за навчання ОСОБА_3 в ПВНЗ «Економіко-правовий технікум при МАУП», вартість за навчання в якому складає 57 800,00 грн., що підтверджується контрактом на навчання від 31.08.2022р., квитанціями про оплату та довідками навчального закладу, що встановлюють оплату в розмірі 57 800,00 грн.

Також, спільна дитина сторін потребує медичних обстежень та лікувань, витрати на що несе позивач, зокрема, вартість проведених аналізів склала 6 205,75 грн., що підтверджується рахунками ТОВ «Медична лабораторія», які сформовані та оплачені.

Вартість консультацій офтальмолога та окулярів склала 12 636,30 грн., що підтверджується рахунками-актами ТОВ «ОК Новий Зір» та квитанцією про сплату.

Вартість придбаних медикаментів склала 1 721,30 грн, що підтверджується товарними чеками на придбані ліки.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Відповідно до частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У своїх доводах ОСОБА_1 посилалася на те, що у зв`язку із навчанням дитини у Голосіївському економіко - правовому фаховому коледжі нею сплачено кошти за навчання.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 26.08.2020 року по справі № 336/1488/19.

Крім того, позивач не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини при наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини.

Щодо посилання апелянтки на постанову Верховного Суду від 16.10.2019 року № 219/1766/19, якою було віднесено до додаткових витрат навчання неповнолітньою дитини у коледжі, колегія суддів зазначає, що у згаданій справі суд урахував певні спортивні досягнення дитини. Тому для доведення необхідності таких витрат на дитину суду можуть бути надані докази її здібностей та досягнень.

Щодо витрат пов`язаних на придбання для спільної дитини одягу та взуття, суд зазначає наступне.

Додані в суді першої інстанції товарні чеки про придбання одягу та взуття не є такими доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину в розумінні ст. 185 СК України., тому правові підстави для їх стягнення відсутні.

Витрати позивача пов`язані з придбанням одягу та взуття для ОСОБА_3 понесені при звичайному способі життя, які не викликані особливими обставинами.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було встановлено усі обставини справи та надано їм належну правову оцінку.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 04 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 22 жовтня 2025 року.

Суддя-доповідач

Судді