КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Єрмоленко Наталії Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 , яка є законним представником неповнолітньої ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 квітня 2025 року у складі судді Панченко О.М.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , яка є законним представником неповнолітньої ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право на користування квартирою,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2024 року ОСОБА_3 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , у якому просила визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 , разом із своїми дітьми ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживають та зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 .

У цій же квартирі зареєстрована але ніколи не проживала ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом із своєю матір`ю ОСОБА_1 за адресою, яка їй невідома. Факт не проживання ОСОБА_2 в спірній квартирі підтверджують акти обстеження квартири, складені сусідами ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18 лютого 2020 року матір ОСОБА_2 - ОСОБА_1 визнана такою, що втратила право на користування квартирою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20 травня 2024 року заяву представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_9 адвоката Галича О.М. про перегляд заочного рішення суду від 18 лютого 2020 року залишено без задоволення.

ОСОБА_2 не є членом її сім`ї та обов`язки свої як мешканця квартири не виконує, не є членом родини, не сплачує за комунальні послуги, перешкод у користуванні квартирою їй ніхто не чинив.

В зв`язку із викладеним позивачка просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16 квітня 2025 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі адвокат Єрмоленко Н.М. в інтересах ОСОБА_1 , яка є законним представником неповнолітньої ОСОБА_2 , просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що батьки неповнолітньої ОСОБА_2 визначили її місце проживання за місцем реєстрації матері і зареєстрували у спірній квартирі.

Звертає увагу суду, що після початку повномасштабного вторгнення на територію України армії рф та введенням режиму воєнного стану ОСОБА_2 обрала місцем тимчасового проживання місто Жешув в Республіці Польща разом із матір`ю ОСОБА_1 . Таке рішення було прийнято для безпеки життю і здоров`ю родини скаржниці.

Вказує, що приїжджає інколи в Україну, зокрема в лютому 2025 року для проведення планових медичних обстежень за місцем реєстрації в Деснянському районі в Медичному офтальмологічному центрі. Також скаржниця неодноразово намагалась потрапити до спірної квартири, але наявні у неї ключі до замку дверей не підійшли.

Зазначає, що в позовній заяві не наведено доказів, які б підтверджували інформацію про постійне проживання родини відповідачки за іншою адресою.

Крім того, посилання позивачки на те, що вона самостійно утримує спірне житло не є самостійною підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Позивачка не позбавлена права на звернення з вимогою до інших користувачів про стягнення витрат, які понесені нею за комунальні послуги.

Позивачкою не доведено, а судом не встановлено факт вибуття ОСОБА_1 разом з родиною в інше місце на постійне проживання.

Окрім цього, районним судом не взято до уваги той факт, що право користування спірною квартирою виникло у скаржниці на законних підставах.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Маслак О.І. в інтересах ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 квітня 2025 року - залишити без змін. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

В судовому засіданні адвокат Маслак О.І. в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_5 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Інші учасники в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належно. Від адвоката Єрмоленко Н.М. в інтересах ОСОБА_1 надійшла заява про проведення засідання без участі відповідачки та її представника (а.с. 228).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю осіб, які не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення сторін, що з`явилися до суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Відповідно до справи, позивачка у справі разом із батьками, сестрами та братом вселилась до квартири АДРЕСА_1 , що вбачається з ордера № 46319 серія Б від 08 серпня 1984 року виданого Виконавчим комітетом Печерської районної Ради народних депутатів м. Києва.

Згідно з витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва від 13 січня 2025 року, станом на цю дату у кв. АДРЕСА_1 зареєстровані:

ОСОБА_3 (позивачка) з 26 листопада 1991 року,

ОСОБА_4 (син позивачки) з 23 березня 1999 року,

ОСОБА_5 (син позивачки) з 02 березня 2004 року,

ОСОБА_10 (син позивачки) з 07 серпня 2007 року,

ОСОБА_2 (відповідачка, в інтересах якої діє її матір - ОСОБА_1 ) з 07 липня 2009 року,

ОСОБА_6 (онук позивачки) з 10 травня 2011 року (а.с. 41).

Відповідно до актів ЖЕЛ-313 від 07 травня 2024 року, 11 липня 2024 року, 05 вересня 2024 року, 13 листопада 2024 року, складених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які є мешканцями будинку АДРЕСА_2 , відповідачка ОСОБА_2 (в інтересах якої діє її матір - ОСОБА_1 ) у квартирі АДРЕСА_1 не проживає (а.с. 5-8).

Крім того, районним судом під час вирішення спору враховано, що заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18 лютого 2020 року у справі № 754/14206/19, ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_9 було визнано такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Вказане рішення було оскаржено до апеляційного суду й відповідно до відомостей з ЄДРСР ухвалою Київського апеляційного суду від 27 березня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 повернуто особі, яка її подала.

Задовольняючи позов районний суд виходив із того, що ОСОБА_1 разом із своїми дітьми та чоловіком ОСОБА_13 в спірній квартирі ніколи не проживали, а тому суд дійшов висновку, що неповнолітня ОСОБА_2 не набула право користування житловим приміщенням, у зв`язку із тим, що до цього її мати втратила таке право відповідно до вимог закону з дня вибуття її з цього житла.

Також суд при цьому керувався установленими заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18 лютого 2020 року у справі № 754/14206/19, що набрало законної сили, обставинами того, що в тому числі й матір ОСОБА_2 - ОСОБА_1 визнано такою, що втратила право на користування квартирою АДРЕСА_1 .

З такими висновками погоджується й апеляційний суд з наступних підстав.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав визначені частиною другою вказаної статті.

Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 9 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.

Згідно з вимогами ч. ч. 1 і 2 ст. 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка вказувала, що ні ОСОБА_2 , ніколи в спірній квартирі не проживали, а тому вважає, що вона втратила право на користування нею.

Колегія суддів бере до уваги те, що неповнолітні діти набувають прав на користування житлом лише у разі набуття такого права батьками або законними представниками. У разі втрати цього права батьками або законними представниками правові наслідки поширюються і на неповнолітніх дітей.

Як уже було встановлено, заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18 лютого 2020 року матір ОСОБА_2 - ОСОБА_1 визнано такою, що втратила право на користування квартирою АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, вирішення позовних вимог про втрату права користування житловим приміщенням відповідачки залежить від з`ясування обставин втрати/збереження права користування житловим приміщенням матір`ю дитини. Право користування квартирою неповнолітньої дитини є похідними від права на це житло матері.

Аналогічні висновки містяться і у постановах Верховного Суду від 04 жовтня 2023 року у справі № 520/7767/19, від 08 листопада 2023 року у справі № 496/4525/17.

Також установлено, що відповідачка у квартирі не проживає з дати народження, а тому враховуючи вище наведені норми законодавства та встановлені обставини справи, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки спосіб захисту, обраний позивачкою, відповідає фактичним обставинам справи та узгоджується з вимогами закону.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги проте, що відповідачка неодноразово намагалась потрапити до спірної квартири, але наявні у неї ключі до замку дверей не підійшли, належними доказами не підтверджені.

Не приймає колегія суддів до уваги й доводи апеляційної скарги, щодо надання доказів, які б підтверджували інформацію про постійне проживання родини відповідачки за іншою адресою, оскільки вона не заперечує, що вона не проживає у спірній квартирі.

Інші докази колегія суддів також не приймає до уваги, оскільки вони зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для скаржника, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Матеріалами справи доведено, що відповідачка з 2008 року не проживає у квартирі. При цьому жодних доказів поважності причин її відсутності, не подано.

Переглядаючи рішення, апеляційний суд враховує також ту обставину, що на дату вирішення судом першої інстанції заявленого по справі спору 16 квітня 2025року, заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 лютого 2020 року у справі № 754/14206/19, яким матір відповідачки - ОСОБА_1 визнано такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 (а.с. 11), було чинним, а тому та обставина, що у подальшому указане заочне рішення було скасовано, у цій справі правового значення не має.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позовних вимог, а отже, наявні передбачені частиною другою статті 405 ЦК України підстави для визнання відповідача таким, що втратили право користування спірним житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Єрмоленко Наталії Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 , яка є законним представником неповнолітньої ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 жовтня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: