РІШЕННЯ

23 жовтня 2025 року м.Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючої судді - Лисиченко С.М.,
за участю: секретаря судового засідання Кот Я.А.,
представника позивача адвоката Мусієнко О.М..,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання правочину удаваним, визнання права власності та витребування майна,
ОСОБА_6 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , у якій, після зменшення позовних вимог, прохає: визнати попередній договір від 06.06.2016, укладений між ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , з однією сторони, та ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Грузковою Ю.В, реєстровий № 917, удаваним правочином, таким, що приховує договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати право власності квартири за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 ; витребувати у ОСОБА_5 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_6 .
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у травні 2016 року він, ОСОБА_6 прийняв рішення придбати у власність квартиру для власного користування. За для досягнення зазначеної мети він звернувся до ріелтора, який зобов`язався за плату підшукати для нього квартиру. У той же місяць ріелтор познайомив його з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які мали у власності квартиру, яка могла б стати до в подобу йому та яку вони мали намір продати.
Однак, замість укладення договору купівлі - продажу із розстроченням платежу та відстроченням передачі предмета договору та з метою його приховання, він із продавцями 06.06.2016 оформили так званий, «попередній договір», в якому визначили істотні умови договору купівлі - продажу із розстроченням платежу та відстроченням передачі предмета договору.
Вважає, що між ним та продавцями, як сторонами спірного договору було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу (предмет, ціна, порядок та строк розрахунків; порядок та строк передачі предмету договору тощо). Крім того, частково відбулося виконання укладеного насправді договору купівлі-продажу у формі сплати 3000,00 доларів у якості завдатку, а також забезпечення завдатком обов`язку продавців щодо передання квартири, та обов`язку покупця щодо розрахунку своєчасно та у повному обсязі.
Отже, укладений спірний попередній договір є удаваним правочином, таким, що приховує інший реальний правочин договір купівлі -продажу квартири із розстроченням платежу та відстроченням передачі предмету договору.
Представником відповідачки ОСОБА_5 адвокатом Мельник Н.О. подано відзив на позов, і змісту якого вбачається, що відповідачка позовні вимоги не визнає в повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначила, що 29.06.2016 за договором купівлі-продажу ОСОБА_5 придбала у ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Грузковою Ю.В. Згідно пункту 2 договору купівлі-продажу продаж квартири вчинено за 1853068,00 гривень, які продавці одержали від покупця повність в рівних частках кожний з них, ще до підписання цього договору. Розрахунок проведений згідно діючого законодавства України.
Зазначає, що в пункті 3 договору купівлі-продажу зазначено, що своїм підписом під цим договором продавці підтверджують факт повного розрахунку за продану квартиру і відсутність щодо покупця будь-яких претензій фінансового характеру. В пункті 7 договорі купівлі-продажу зазначено, що сторони в присутності нотаріуса стверджують, що договір не приховує іншу угоду між ними та відповідає їхнім дійсним намірам створити відповідні юридичні наслідки, їх волевиявлення як сторін договору є вільним та відповідає їх внутрішній волі.
З наведеного слідує, що при укладенні договору купівлі - продажу квартиру від 29.06.2016 сторонами договору додержані всі вимоги діючого законодавства, які визначені до договору купівлі-продажу.
Таким чином сторонами за договору купівлі-продажу є ОСОБА_5 , як покупець, та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , як продавці..
Вказує, що особисто ОСОБА_5 провела розрахунок з продавцями квартири, що також підтверджується пунктом 10 договору купівлі-продажу, згідно якого покупець свідчить, що на момент укладання цього договору в шлюбі не перебуває та у фактичних шлюбних відносинах не знаходиться, вказану квартиру придбаває за особисті кошти в особисту приватну власність.
Оскільки згідно із ч.1 ст.202, ч.3 ст.203 ЦК України головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, вважає, що основним юридичним фактом, що суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору купівлі продажу.
Зазначає, що наявність попереднього договору від 06.06.2016 між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 не має відношення до укладення самого договору купівлі-продажу квартири та проведення повного розрахунку між ОСОБА_5 та продавцями квартири. Також даний договір не є переходом права власності на зазначену квартиру.
Прохає врахувати положення ст.635 ЦК України, відповідно до якої наслідком укладання попереднього договору є зобов`язання для його сторін укласти в майбутньому основний договір на умовах, викладених в попередньому договорі. Однак, жодна норма чинного законодавства України не розширює поняття попереднього договору та не розглядає попередній договір як підставу переходу права власності на майно (майнові права) від однієї особи до іншої.
Таким чином, як наслідком укладення попереднього договору, так і наслідком визнання його удаваним, не може бути перехід права власності на майно (майнові права), що є (або має бути) об`єктом основного договору.
Також повідомляє суд, що рішенням Київського районного суду Харківської області від 18.04.2018 задоволено позов ОСОБА_6 в повному обсязі, визнано договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_2 , укладений 29.06.2016 між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , удаваним із моменту його укладення в частині покупця ОСОБА_5 , та визнано ОСОБА_6 покупцем за вказаним договором.
Постановою Харківського апеляційного суду від 26.03.2019 вищевказане рішення суду скасовано та в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 подав до суду письмові пояснення, зі змісту яких вбачається, що він не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Зазначив, що у 2016 році він разом зі своїми дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 прийняли рішення продати належну їм на праві спільної сумісної власності квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Причиною продажу було бажання кожного члена сім`ї проживати окремо.
З цією метою вони уклали договір із рієлторським агентством, відповідно до якого агентство повинно було знайти покупця на належну їм квартиру та запропонувати варіанти нових квартир для придбання. Через певний час рієлтор повідомив, що знайшлися декілька потенційних покупців, які оглядали квартиру, серед яких був і громадянин ОСОБА_6 . Після огляду квартири ОСОБА_6 висловив готовність її придбати, погодившись на ті умови продажу, які не влаштовували інших покупців. Надалі, вони домовились щодо суттєвих умов продажу. Та оскільки їм були потрібні гроші на підготовлення документів до правочину та надання завдатків продавцям квартир, які вони втрьох мали намір придбавати, вони звернулись до нотаріуса, щоб укласти договір купівлі-продажу із розстроченням платежу. Однак нотаріус їм відмовив, оскільки в належній їм квартирі була зареєстрована неповнолітня дитина.
З огляду на зазначене, вони з ОСОБА_6 дійшли згоди, що оформлять договір купівлі-продажу з розстроченням платежу у формі попереднього договору. У договорі вони зазначать усі умови договору купівлі-продажу та виконають його фактично, передадуть квартиру ОСОБА_6 одразу ж після оформлення та підписання договору.
ОСОБА_6 не заперечував, тоді вони уклали договір отримали частину коштів та передали Тімофеєву квартиру.
Надалі, вони із ОСОБА_6 та за згодою всіх учасників договору купівлі-продажу квартири із розстроченням платежу, оформленого Попереднім договором, внесли зміни до їхніх домовленостей, які також кожен учасник виконав.
Відповідачка ОСОБА_4 подала до суду письмові пояснення, зі змісту яких вбачається, що вона не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Зазначила, що їй, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві спільної власності належала квартира АДРЕСА_2 . З огляду на те, що вона з братом та батьком прийняли рішення проживати окремо один від одного, вирішили продати квартиру та придбати кожному особисте житло.
Зазначає, що батько за їх згодою та попередньою домовленістю між всіма власниками, звернувся до спеціалістів із продажу житла. Спеціалісти підшукали покупця на їхню квартиру та за їх замовленням надавали кожному з них варіанти квартир для купівлі. Водночас фахівці шукали покупця на їх квартиру. Так, вони познайомились з майбутнім покупцем ОСОБА_6 , який оглянув квартиру зі своїм спеціалістом по нерухомості та на дали між ними було досягнуто домовленість щодо суттєвих умов продажу квартири.
Однак, їм необхідні були грошові кошти на підготовлення документів до правочину та надання завдатків продавцям їх квартир, які вони втрьох мали намір придбавати. З огляду на зазначені обставини, у них виник намір укласти договір купівлі-продажу квартири із розстроченням платежу. Із зазначеного питання вони звернулися до нотаріуса, який відмовив у здійсненні правочину, бо в квартирі був прописаний її малолітній син.
Надалі, вони домовились із ОСОБА_6 , що договір купівлі-продажу квартири із розстроченням платежу, вони оформлять як попередній договір в якому зазначать всі умови та за яким передадуть квартиру, тобто предмет продажу. ОСОБА_6 не заперечував та погодився і вони уклали договір купівлі-продажу із розстроченням, оформивши замість нього попередній договір. Як і домовлялись сторони, вони - продавці передали ОСОБА_6 квартиру, а він їм сплатив частину коштів, про що вони склали відповідні розписки.
Відповідач ОСОБА_3 подав до суду письмові пояснення, зі змісту яких вбачається, що він не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Зазначив, що у 2016 році він разом зі своїм батьком та сестрою вирішили жити окремо та продати належну їм на той час, на праві сумісної власності, квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . З огляду на зазначене, батько ініціював звернення до спеціалістів із нерухомості, щоб вони підшукали варіанти на придбання їм житла, замість квартири яку вона мали намір продати та підшукання покупців на їхню квартиру. Згодом знайшли покупця, однак із придбанням їх житла ще питання не було вирішено, бо необхідно було надати завдаток, за всі три квартири. Разом з цим, ніхто із потенційних покупців на такі умови, як надати кошти наперед не був згоден, бо в квартирі залишалась зареєстрованою неповнолітня дитина, а зняти дитину з реєстрації, не подавши документів на квартиру, яку вони мали намір придбати без сплати певної суми не готові були продавці.
Зазначає, що ОСОБА_6 приїхав разом із свої фахівцем з нерухомості, оглянув квартиру, стан його влаштовував і він погодився на обговорення умов. Вони виклали ОСОБА_6 їх умови, вислухали його умови. Все узгодили. Після чого звернулись до нотаріуса, щоб укласти договір купівлі - продажу з розстроченням платежу, але нотаріус їм відмовила, посилаючись на те, що у квартирі зареєстрована неповнолітня дитина.
Однак, порадившись вони - сторони за договором, дійшли згоди, що оформлять договір купівлі-продажу із розстроченням платежу у формі попереднього. В договорі будуть міститись усі умови та вони після підписання передадуть ОСОБА_6 квартиру, отримають від нього необхідну їм частку коштів, що надасть змогу упорядкувати питання із оформленням квартир, які вони придбавали та питання зняття із реєстрації неповнолітньої дитини. ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та він уклали договір купівлі-продажу із розстроченням (попередній договір) та передали квартиру ОСОБА_6 .
Зазначає, що він, як власник належної йому частки квартири АДРЕСА_2 мав намір та продав свою частку саме ОСОБА_6 та вони дійшли домовленостей щодо оформлення договору купівлі - продажу квартири із розстроченням платежу у вигляді попереднього договору, бо в іншому вигляді оформили договір продажу не було можливості в силу певних обставин.
Представник позивача - адвокат Мусієнко О.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та прохала їх задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені у змісті письмових заяв по суті справи.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку. У змісті письмових пояснень прохали здійснити розгляд справи без їх участі.
Відповідачка ОСОБА_5 та її представник у судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку, поважні причини неявки суду не відомі. Заяв, клопотань до суду не надходило.
Згідно із ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Суд, заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши письмові заяви по суті справи, докази наявні в матеріалах справи, допитавши свідків та оцінивши їх у сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 06.06.2016 між ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , даліпродавці, та ОСОБА_6 , далі - покупцем, укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Грузковою Ю.В., зареєстрований в реєстрі за №917 (далі-спірний договір).
Предметом спірного договору є зобов`язання сторін укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , а саме, продавці зобов`язуються продати та передати, а покупець зобов`язується купити та прийняти від продавців вказану квартиру на умовах, визначених цим договором.
Відповідно до умов спірного договору вбачається, що сторони досягли такої домовленості щодо умов укладення договору купівлі-продажу та їх обов`язків.
Договір купівлі-продажу квартири повинен бути укладений між продавцями та покупцем в любий з днів, але не пізніше 16-00 годин 06.07.2016, та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Грузьковою Ю.В. ( п.3.2 спірного договору).
Покупець сплачує повну суму за договором продавцям, в рівних частинах кожному з них, до підписання договору купівлі-продажу ( п.3.2.1 спірного договору).
Продавці свідчать що, майно яке відчужується до цього часу нікому не продано, не подаровано, в спорі, під забороною не перебуває, вказане майно не знаходиться у володінні або користуванні третіх осіб, в податковій заставі не знаходиться, осіб, з якими ведеться спільне господарство, немає, прав щодо нього у третіх осіб за договорами оренди (найму), сімейними договорами, шлюбними контрактами, чи інших обмежень щодо розпорядження ним немає (п.3.3 спірного договору).
Нотаріальні послуги, пов`язані з укладенням договору купівлі-продажу квартири сплачує покупець ( п.3.4 спірного договору).
Продавці зобов`язані замовити та надати на день нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири всі документи, необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири, передбачені чинним законодавством України (п.3.5 спірного договору).
Продавці зобов`язуються не погіршувати технічний стан нерухомості та не змінювати його комплектність без узгодження з покупцем ( п.3.6 спірного договору).
Продавці зобов`язуються знятися з реєстраційного обліку за адресою вказаної квартири, зняти з реєстраційного обліку всіх зареєстрованих осіб та зареєструвати місце проживання малолітньої дитини, яка зареєстрована за адресою квартири, яка є предметом цього договору, за іншою адресою на день нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири, звільнити квартиру та надати для безперешкодного користування покупцю до 01.08.2016, сплатити всі заборгованості по комунальним та іншим платежам, пов`язаним з експлуатацією квартири, на день звільнення квартири ( п.3.7 спірного договору).
Відповідно до п.4.1 спірного договору сторони домовилися, що в забезпечення умов цього договору покупець передає, а покупці приймають, в рівних частини кожний з них, завдаток в сумі 75 006 грн., що за курсом, встановленим Національним банком України станом а 06.06.2016, становить 3000 доларів США. Сума завдатку входить у суму, за яку здійснюється продаж квартири.
В разі невиконання зобов`язань передбачених цим договором продавцями, покупцю повертається завдаток та додатково виплачується сума в розмірі завдатку. В разі невиконання зобов`язань передбачених цим договором покупцем, завдаток залишається у продавців (п.4.2 спірного договору).
Сторони домовились, що невиконання зобов`язань по вказаному договору є відмова сторін від укладення договору купівлі-продажу квартири у встановлений пунктом 3.2 строк, незалежно від причин відмови, або невиплата покупцем повної суми, передбаченої пунктом 3.1 цього договору, а також порушення умов передбачених пунктом 3.5,3.7 цього договору ( п.5.3 спірного договору).
Сторони підтверджують, що завдаток отримано продавцями до підписання цього договору ( п.5.8 спірного договору).
Даних щодо укладення сторонами спірного договору договорів про внесення змін і доповнень до нього, матеріали справи не містять.
06.06.2016 між ОСОБА_6 , як орендодавцем та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , як орендарами укладено договір оренди у простій письмовій формі (далі-договір оренди).
Відповідно до умов договору оренди орендодавці передають орендару у строкове платне користування квартиру АДРЕСА_2 . Розмір місячної плати складає 5000 грн. Строк оренди квартири складає один місяць та діє до 06.07.2016. Квартира, що орендується, надається орендарю для проживання.
29.06.2016 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Грузовою Ю. В. посвідчено договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 передали, а ОСОБА_5 прийняла у власність квартиру АДРЕСА_2 .
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18.04.2018 у справі №640/17192/17 позов ОСОБА_6 задоволено. Визнано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладений 29 червня 2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Грузковою Ю. В. і зареєстрований у реєстрі за № 1088, удаваним із моменту його укладення в частині покупця ОСОБА_5 .

Визнано ОСОБА_6 покупцем за договором купівлі-продажу від 29 червня 2016 року. Визнано приватною власністю ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_2 , придбану за договором купівлі-продажу від 29 червня 2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 .

Задовольняючи позов суд першої інстанції, виходив із того, що оплату за предмет договору купівлі-продажу було здійснено ОСОБА_6 , а тому саме він фактично є покупцем спірної квартири, у зв`язку з чим набуте за цим договором нерухоме майно є його особистою приватною власністю.

Постановою Харківського апеляційного суду від 26.03.2019 рішення Київського районного суду м. Харкова від 18.04.2018 скасовано та прийнято нову постанову, якою відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_6 .

Суд апеляційної інстанції, встановивши, що під час укладення договору купівлі-продажу 29.06.2016 сторони в присутності нотаріуса підтвердили, що їх волевиявлення є вільним і відповідає їх внутрішній волі, договір не приховує іншу угоду між ними та відповідає їхнім дійсним намірам створити відповідні юридичні наслідки, продаж вчинено за 1 853 068 грн, які продавці одержали від покупця до підписання договору (пункти 2, 7 договору), та враховуючи, що ОСОБА_8 не є стороною оспорюваного договору, дійшов висновку про відсутність передбачених ст.235 ЦК України підстав для задоволення позову ОСОБА_6 .

Постановою Верховного Суду від 08.10.2020 касаційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_6 залишені без задоволення. Постанова Харківського апеляційного суду від 26.03.2019 залишена без змін.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкт нерухомого майна №440397069 від 21.08.2025, власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_5 .

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 а надала пояснення про те, що вона працює фахівцем у сфері нерухомості, станом на 06.06.2016 обіймала посаду директора відділу нерухомості у концерні «Сафарі». Її роботою було підбір нерухомості для оренди або купівлі-продажу, а також супровід угод і підготовка документів.

Зазначила, що з продавцем квартири ОСОБА_3 вона була знайома раніше, ще з часів навчання, коли він викладав у навчальному закладі з містобудування. Згодом, працюючи у сфері нерухомості, вона неодноразово зверталася до нього як до фахівця-архітектора.З ОСОБА_6 вона також була знайома як з колегою по концерну, хоча він працював у іншій області. Вони підтримували добрі стосунки, співпрацювали, мали дружні відносини.

Вказує, що ОСОБА_10 звернувся до неї з проханням допомогти продати його квартиру, оскільки у нього виникли сімейні обставини, які вимагали продажу житла. У той самий час до неї звернувся ОСОБА_6 з бажанням придбати квартиру для власного проживання.

Після перегляду об`єкта ОСОБА_6 висловив зацікавлення і погодився придбати квартиру ОСОБА_10 . Однак укласти одразу договір купівлі-продажу було неможливо, тому що в квартирі була зареєстрована малолітня дитина, і для відчуження житла потрібно було отримати дозвіл органу опіки та піклування, а також придбати інше житло для цієї дитини.

Зважаючи на складність ситуації, сторони вирішили укласти попередній договір, який містив елементи договору купівлі-продажу із розстроченням платежу.

Спочатку ОСОБА_6 передав завдаток у сумі 3 000 доларів США, що підтверджувалося відповідною розпискою.Після погодження всіх документів і отримання дозволу органу опіки ОСОБА_6 передав повну суму 74 000 доларів США. Передача відбувалася у її присутності.Кошти передавалися у доларах США, оскільки саме в цій валюті здійснювалися всі розрахунки з продавцями зустрічних квартир.

Основною причиною укладення саме попереднього договору, а не договору купівлі-продажу, було те, що на той момент діти були зареєстровані у квартирі, і будь-яке відчуження без дозволу органів опіки було заборонене.Тому сторони домовилися укласти попередній договір, який би юридично закріплював домовленості і водночас не порушував законодавство.

Зазначає, шо, взаємини між ОСОБА_6 і Дегтярами були довірливими та доброзичливими. Вони спільно консультувалися з юристами, нотаріусами, представниками органів опіки.Крім того, ОСОБА_6 мав тоді особисті стосунки з ОСОБА_5 вони були нареченими та готувалися до весілля. Свідок навіть отримала запрошення на весілля. Однак, наскільки їй відомо, весілля не відбулося, і стосунки між ними згодом погіршилися.

Після укладення попереднього договору ОСОБА_6 були передані ключі від квартири, оскільки він планував зробити ремонт. Вона зберігала другий комплект ключів протягом кількох місяців. У квартирі не було ремонту, меблів чи умов для проживання.

Ні ОСОБА_11 , ні будь-хто інший у квартирі ніколи не проживав і навіть не розпочинав ремонтні роботи. Це підтверджує зі своїх власних спостережень. Також їй відомо, що ОСОБА_6 сплачував комунальні послуги за цю квартиру, принаймні до початку воєнних дій.

Після розриву стосунків між ним і ОСОБА_5 у них виникли конфлікти майнового характеру, включно з питаннями щодо автомобіля, але ці обставини вона знає лише зі слів ОСОБА_6 .

Під час укладення спірного попереднього договору вона особисто була присутня при переговорах, передачі коштів, оформленні попереднього договору та огляді квартири.

Свідок підтвердила, що: продавці мали намір продати квартиру саме ОСОБА_6 , ОСОБА_12 не брала участі у переговорах, не приймала грошей, не оглядала квартиру і не проживала в ній, усі сторони усвідомлювали, що попередній договір є фактичним договором із розстроченням платежу, укладеним через юридичні обмеження, пов`язані з дитиною, зареєстрованою у квартирі.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила, що знайома з ОСОБА_6 із приблизно 20102011 року. Вона та її чоловік товаришували з позивачем, знали його як порядну, розумну, цікаву молоду людину.

У 2014 році вони мешкали у квартирі та займалися будівництвом власного будинку. У цей період ОСОБА_6 почав їм допомагати і в будівельних роботах, і з переїздом. У них тоді був мікроавтобус, тож вони часто допомагали один одному, підтримували добрі стосунки.

У 2016 році ОСОБА_6 придбав квартиру. Вони з ним часто обговорювали різні господарські питання і по саду, і по будинку. Після купівлі житла він почав зберігати в них на подвір`ї будівельні матеріали ДСП, ДВП, шпатлівку, різні дрібниці. Це їх абсолютно не турбувало, вони дозволяли йому користуватися місцем для зберігання без жодних проблем.

Десь восени 2016 року ОСОБА_6 повідомив, що купив квартиру на АДРЕСА_3 адресу свідок не пам`ятає, але знає, що це було саме там. Приблизно в той самий період ОСОБА_6 звернувся до них із проханням позичити йому кошти 5 тисяч доларів США на придбання гаража. Вона добре пам`ятає цю суму. Через певний час він повністю повернув борг.

У 2023 році, перед новим роком, у його квартирі були вибиті вікна через ракетні обстріли. ОСОБА_6 попросив їх допомогти з перевезенням вікон та матеріалів для ремонту. Вони з чоловіком мали мікроавтобус, тому допомогли перевезти необхідне. Свідок особисто бачила пошкодження в квартирі на ОСОБА_14 , але не займалася ремонтом лише привезла матеріали, а хто конкретно там все відновлював, їй невідомо.

Що стосується того, чи проживав ОСОБА_6 у цій квартирі постійно з 2016 по 2023 рік свідок цього достеменно не знає. Але знає, що він постійно купував різні будівельні матеріали, ремонтував, оновлював житло. Хто ще міг там проживати або бути співвласником їй невідомо.

Свідок зазначила, коли вона з чоловікомдопомагали з вікнами, ОСОБА_6 діяв як господар він організовував процес, давав вказівки, поводився як власник житла. Вона особисто вважала його власником цієї квартири.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України).

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

Частиною першою ст.635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У частині першій ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до приписів ч.1 ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили (ч.2 ст.235 ЦК України).

А тому такий правочин може бути визнаний судом недійсним лише у тому разі, коли буде встановлено, що правочин, який сторони насправді вчинили, не відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Тобто за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють один правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст. 202, ч.3 ст.203 ЦК України головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який підлягав встановленню судом у цій справі є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договорів та з`ясування питання про те, чи не укладені ці угоди з метою приховати іншу угоду та яку саме.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 26 червня 2019 року у справі №759/17395/15-ц (провадження №61-9297св18).

При укладенні удаваного договору воля сторін спрямована на встановлення інших цивільно - правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином. За удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. Розбіжність між волею та її зовнішнім виявом стає наслідком навмисних дій його учасників, які мають за мету одержання певної користі усіма або принаймні одним із них.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), покупець приймає або зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу (ст.692 ЦК України).

Договором купівлі-продаду може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченям платежу (ч.1 ст.694 ЦК України). З моменту передання товару, проданого в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу,і до його оплати продавцю належить право застави на цей товар ( ч.6 ст.694 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.695 ЦК України договором про продаж товару в кредит може бути передбачено оплату товару з ростроченням платежу. Істотними умовами договору про продаж товару в кредит з умовою про розстрочення платежу є ціна тогвару, порядок, строки і розмір платежу.

До договору про продаж товару в кредит за умовою про розстрочення платежу застосовується положення частин третьої, п`ятої та остої статті 694 цього кодексу ( ч.3 с.695 ЦК України).

Отже, відповідно до положень ст.635 ЦК України, попереднім є договір, за яким сторони зобов`язуються у майбутньому укласти основний договір на визначених умовах. Такий договір не спричиняє переходу права власності, а лише встановлює зобов`язання сторін укласти основний договір у певний строк.

Натомість, за змістом ст.655, 657, 694 ЦК України, договір купівлі-продажу з розстроченням платежу є основним правочином, спрямованим на реальне відчуження майна у власність покупця, із визначенням особливого порядку виконання грошового зобов`язання сплати вартості майна частинами у встановлені строки. Укладення такого договору породжує правові наслідки, пов`язані з переходом права власності після його нотаріального посвідчення та державної реєстрації.

Предметом позову у справі, є вимоги про визнання удаваним спірного попереднього договору та застосування наслідків удаваного правочину, оскільки позивач стверджує, що насправді укладено договір купівлі-продажу майна із ростроченням платежу, а не попередній договір.

Приписами ст.12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дать змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання ( ч.1 ст.82 ЦПК УКраїни) Обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не дроказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом ( ч.4 ст.82 ЦПК України).

За загальним правилом тягар доказування удаваності правочину покладається на позивача.

Судом встановлено, що зміст спірного попереднього договору та тлумачення його положень (зокрема, з урахуванням однакового для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значень термінів) свідчать про те, що сторони лише висловили свій намір у майбутньому, а саме не пізніше 16 год.00 хв. 06 липня 2016 року укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна.

В забезпечення виконання умов спірного договору позивач передав відповідачам завдаток у розмірі 3000 доларів США, який у разі невиконання зобов`язань, передбачених договором, підлягає поверненню позивачу, а також сплаті додаткової суми у розмірі завдатку.

Сторонами у спірному попередньому договору узгодили мови укладення основного договору купівлі-продажу, зокрема ціну нерухомого майна, строк та порядок його укладення.

Разом з цим, спірний попередній договір не містить положень про передачу майна у власність чи про розстрочення платежу (порядок, строки і розмір платежу), а також те, що з моменту передання майна і до його оплати продавцю належить право застави на це майно, що виключає можливість кваліфікувати його як договір купівлі-продажу з розстроченням платежу.

Доказів вчинення сторонами спірного договору дій на підтвердження укладення основного договору купівлі-продажу або договору купівлі-продажу з відстроченням або розстроченням платежу, зокрема передачі спірного нерухомого майна у власність позивачу чи сплати ним повної або часткової вартості цього майна, у матеріалах справи не міститься.

Сам факт укладення між сторонами договору оренди у день підписання спірного попереднього договору не може свідчити про передачу позивачу спірної квартири у власність, оскільки зміст договору оренди підтверджує лише надання позивачу права тимчасового платного користування майном строком на один місяць, без переходу права власності.

Крім того, передача продавцями позивачу ключів від квартири у день укладення попереднього договору, про що зазначила свідок ОСОБА_9 , не підтверджує факт переходу права власності, оскільки, з огляду на обставини справи, ключі могли бути передані виключно з метою виконання умов договору оренди.

Навпаки, з наданих доказів убачається, що після укладення попереднього договору продавці спірого договору29.06.2016 уклали договір купівлі-продажу з відповідачкою ОСОБА_5 , за яким квартира АДРЕСА_2 була відчужена, що підтверджує відсутність фактичних дій сторін, спрямованих на виконання умов спірного попереднього договору, який позивач вважає укладений з метою приховування договору купівлі-прождажу з розстроченням платежу.

На час розгляду справи судом зазначений договір купівлі-продажу 29.06.2016 є дісним.

Крім того, суд враховує висновки, викладені у рішеннях суду апеляційної та касаційної інстанції, ухвалені за результатами розгляду справи №640/17192/17 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу від 29.06.2016 удаваним, визнання покупцем за договором ОСОБА_6 та визнання за ним права власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Так, у межах зазначеної справи суд установив, що під час укладення договору купівлі-продажу від 29.06.2016 сторони в присутності нотаріуса підтвердили, що їхнє волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їхній внутрішній волі, договір не приховує іншої угоди між ними та відповідає їхнім дійсним намірам створити передбачені ним правові наслідки.

Згідно з пунктами 2 та 7 зазначеного договору купівлі-продажу від 29.06.2016, продаж квартири АДРЕСА_2 було здійснено за 1 853 068 грн, що еквівалентом сумі 74500 доларів США, які продавці отримали від покупця до підписання договору. Враховуючи, що ОСОБА_6 не є стороною цього договору, відсутні підстави, передбачені ст.235 ЦК України, для визнання договору удаваним або недійсним.

З огляду на наведене, суд у даній справі враховує преюдиціальні обставини, встановлені зазначеним судовим рішенням відповідно до вимог ст.82 ЦПК України, та приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що грошові кошти у сумі 74 500 доларів США, отримані 29.06.2016 від продажу спірної квартири відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , були одержані ними саме на виконання умов спірного попереднього договору, як на це посилається позивач.

Зазначені кошти, відповідно до змісту договору купівлі-продажу від 29.06.2016, є оплатою за відчуження нерухомого майна на користь відповідача ОСОБА_5 -покупця, що повністю узгоджується з установленими у справі №640/17192/17 фактичними обставинами та підтверджує реальність волевиявлення сторін щодо укладення саме договору купівлі-продажу, а не виконання попереднього договору.

Отже, укладений між сторонами спірний договір за своєю правовою природою є саме попереднім договором, який не породжує правових наслідків, пов`язаних із переходом права власності на спірне нерухоме майно чи виникненням зобов`язань щодо сплати його вартості.

Інші наведені позивачем доводи в обгрунтування позовних вимог не спростовують вищезазначених висновків суду, а є власним суб`єктивним тлумаченням норм матеріального права та обставин справи.

Встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, доводи сторін спору, суд доходить висновку, що позивачем належними,достатніми та допустимими доказами не доведено наявності між ним та відповідачами інших цивільно-правових відносин, ніж ті, що передбачені спірним попереднім договором. Також не доведено, що у сторін настали інші права та обов`язки, ніж ті, що передбачені попереднім договором, а тому вказаний договір не може вважатись удаваним та визнаватись таким.

З огляду на зазначене суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч.9,10 ст.158 ЦПК України у випдку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням.

З огляду на зазначене суд скасовує заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 22.08.2019 у справі №640/13143/19 шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 та заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо квартири.

Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст.141 ЦПК України, відповідно до яких судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові, покладаються на позивача.

Керуючись ст.2, 4, 10, 12, 13, 76-81,89, 141, 259, 263, 264-265, 280-284, 289, 351, 352, 354,355 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання правочину удаваним, визнання права власності та витребування майна.

Скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 22.08.2019 у справі №640/13143/19 шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 та заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторамї вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо квартири.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

позивач: ОСОБА_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 ;

відповідачі:

ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_5 ;

ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_6 ;

ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_7 ;

ОСОБА_5 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_8 .

Суддя - С.М. Лисиченко