Суддя Шевченко С. В.
Провадження № 2/644/1016/25
РІШЕННЯ

іменем України

28 жовтня 2025 року Індустріальний районний суд м. Харкова в складі: головуючого судді - Шевченка С.В., за участю: секретаря с/з - Рибалка В.О., представника відповідача - Максиміва В.М., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВ «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Представник ТОВ «Українські фінансові операції» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 і просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість загальною сумою 174918,67 грн., яка складається з суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 22999,99 грн., суми заборгованості за відсотками, нарахованими первісним кредитором, у розмірі 105458,70 грн., суми заборгованості за відсотками, нарахованими позивачем за 101 календарний день, у розмірі 46459,98 грн., а також сплачену суму судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 10.11.2023 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено Договір № 4130443 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. На умовах, встановлених Договором, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Відповідно до реквізитів Договору № 4130443 від 10.11.2023 року, укладеного між сторонами, відповідач підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «4521».

Первісний кредитор виконав свої зобов`язання, а саме перерахував у безготівковій формі кредитні кошти відповідачу у розмірі 23000 грн., надавши кредит на строк 360 днів (з10.11.2023 року по 04.11.2024 року) зі сплатою 2 % в день стандартної процентної ставки або зі сплатою 0,7 % в день зниженої процентної ставки.

За даними Розрахунку заборгованості за Договором № 4130443 від 10.11.2023 року у період з 10.11.2023 року по 26.07.2024 року включно первісним кредитором було нараховано проценти за користування грошовими коштами загальною сумою 110627,7 грн. У зазначений період відповідачем здійснено оплати на рахунок Первісного кредитора, спрямовані на оплату тіла кредиту в розмірі 0,01 грн. та оплату процентів за користування грошовими коштами у сумі 5169 грн.

Станом на 26.07.2024 року загальна сума заборгованості відповідача за Договором № 4130443 від 10.11.2023 року склала: тіло кредиту 22999,99 грн., заборгованість за процентами - 105458,70 грн., загальна сума 128458,69 грн.

Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед первісним кредитором, 26.07.2024 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на підставі Договору факторингу № 26/07/2024 за плату відступило, а ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» набуло право грошової вимоги до відповідача.

За даними поденного розрахунку заборгованості, сформованого первісним кредитором, вбачається, що у період з дати укладання Договору, а саме: з 10.11.2023 року по 26.07.2024 року (дата укладання Договору факторингу), у відповідача перед первісним кредитором утворилась заборгованість за нарахованими процентами за користування грошовими коштами у межах погодженого строку дії Договору у розмірі 105458,70 грн. Враховуючи норми чинного законодавства України, а також те, що за Договором факторингу № 26/07/2024 від 26.07.2024 року до ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» перейшло право грошової вимоги заборгованості до відповідача, вимоги позивача щодо стягнення процентів за користування грошовими коштами до відповідача є доведеними та обґрунтованими, а отже заборгованість за нарахованими процентами за користування грошовими коштами підлягає стягненню у сумі 105458,70 грн.

Окремої уваги потребує пункт 1.1. Договору факторингу № 26/07/2024 від 26.07.2024 року: за цим договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Відповідно до умов строк дії п. 1.3 Договору № 4130443 строк кредиту 360 днів: з 10.11.2023 року по 04.11.2024 року. Станом на дату укладання Договору факторингу від 26.07.2024 року №26/07/2024, строк дії Договору № 4130443 від 10.11.2023 року не закінчився. А тому, в межах строку дії Договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» у період з 26.07.2024 року по 04.11.2024 року (101 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 46459,98 грн. 22999,99 грн * 2.00% = 460,00 грн*101 календарних дні = 46459,98 грн.

Проценти нараховано у межах погодженого строку надання кредиту, зазначеному в п. 1.3. Договору № 4130443 від 10.11.2023 року, а тому заборгованість з нарахованих процентів за користування грошовими коштами підлягає стягненню з відповідача у сумі 151918,68 грн. (нараховані проценти первісним кредитором у сумі 105458,70 грн., проценти нараховані ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» у сумі 46459,98 грн.).

Ухвалою від 21.01.2025 року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просить розглядати справу за відсутності представника.

27.08.2025 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову, в обґрунтування чого посилається на те, що позивач зазначає, цитуючи: «…Відповідно до реквізитів Договору №4130443 від 10.11.2023 року, укладеного між сторонами, Відповідач підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «4521»…». Проте, жодного доказу на підтвердження зазначених обставин Позивач не надав. Договір, який укладається його сторонами в електронній формі, безумовно повинен містити електронний цифровий підпис, зокрема, у конкретному випадку позичальника (Відповідача) або електронний підпис одноразовим ідентифікатором сторони, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надісланий іншій стороні цього договору (позикодавцю). Проте, докази використання чи накладення електронного підпису в матеріалах справи відсутні.

Позивач не надає жодних доказів ідентифікації Відповідача у інформаційно телекомунікаційній системі Первісного кредитора при вході в особистий кабінет, отримання одноразового ідентифікатора та його використання для підписання оспорюваного кредитного правочину (наприклад, довідка від мобільного оператора). Жодних підтверджень (наприклад, довідки від мобільного оператора), що зазначений одноразовий ідентифікатор «4521» був направлений у вигляді смс-повідомлення Відповідачу на номер телефону та/або на електронну адресу Відповідача додано не було.

Позивач до матеріалів позовної заяви додає Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛІНЕУРА Україна» у редакції від 08.05.2023. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила, додані до позовної заяви, розумів Відповідач та ознайомився і погодився з ними, начебто підписуючи кредитний договір №4130443 від 10.11.2023. Оскільки позичальником не було особисто підписано надані Правила надання коштів у позику, можна встановити, що відсутнє погодження позичальника з вказаними документами, вони не є частиною укладеного між сторонами правочину, а тому не повинні бути враховані судом при розгляді справи. Вказані Правила надання коштів у позику, долучені Позивачем до позову не можна вважати належним та допустимим доказом та частиною кредитного договору №4130443 від 10.11.2023, оскільки вони не містять підпису позичальника та невідомо яких договорів вони стосуються.

Позивачем до позовної заяви не долучено жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження здійснення нарахувань по Кредитному договору №4130443 від 10.11.2023. У зв`язку із відсутністю в матеріалах справи вказаних документів, відсутня можливість перевірити як факт наявності заборгованості у Відповідача, так і встановити її розмір. В свою чергу, обидва розрахунки заборгованості, на які посилається Позивач, не є первинними документами які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позовній заяві, а отже не є належними доказами існування боргу.

Згідно з витягом з реєстру боржників додатку № 1 до договору факторингу № 26/07/2024 від 26.07.2024 р. вбачається, що за кредитним договором №4130443 від 10.11.2023, боржником якого є ОСОБА_1 заборгованість 128 458,69 грн., з яких 22 999,99 грн., тіло кредиту, 105 458,70 грн. нараховані проценти. Таким чином, на підставі договору факторингу № 26/07/2024 від 26.07.2024 р. до Позивача начебто перейшло право грошової вимоги в розмірі 120 540,00 грн., а не 174 918,67 грн. які хоче стягнути Позивач в своїй позовній заяві.

Визначаючи предмет договору сторони обумовили суму кредиту в розмірі 23 000,00 грн. У своїй позовній заяві Позивач просить стягнути заборгованість за відсотками у загальному розмірі 151 918,68 грн. Нарахування відсотків в розмірі більше 50% тіла кредиту відповідач вважає незаконним та таким, що порушує вимоги чинного законодавства, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно зі ст. 18 згаданого Закону, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Відповідно до ч.5 ст. 18 Закону, якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Відповідно ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Нарахована позивачем сума по відсоткам кредитним договором в розмірі 151 918,68 грн. не відповідає вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів. Таким чином, сума заборгованості за відсотками в рази перевищує суму заборгованості за кредитом.

Враховуючи те, що заявлена позивачем до стягнення сума прострочених платежів процентах у розмірі 151 918,68 грн. не є співрозмірною сумі заявленої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 23 000,00 грн. за договором №4130443 від 10.11.2023, оскільки суперечить ч.3 ст. 509, ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦПК України, принципам розумності та добросовісності, а відтак є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором. Однак, за умови відсутності інших доказів у справі, а саме, первинних документів, оформлених відповідно до вимог статті 9 Закону України ''Про бухгалтерський облік та фінансову звітність'' та Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75 «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України» (виписки з особового рахунку клієнта та ін.) позивачем не доведено наявність заборгованості у сумах, які заявлені у позовній заяві. Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

28.08.2025 року представник позивача подав відповідь на відзив, згідно якого посилання відповідача на те, що нараховані проценти є несправедливими, не є слушними, оскільки перед укладанням кредитного договору відповідач був ознайомлений з його умовами та розміром процентної ставки, та його умови не оспорював. Враховуючи положення чинного законодавства України про принцип свободи договору, відповідач мав можливість не вступати у кредитні відносини із первісним кредитором, якщо дійсно вважав розмір процентної ставки несправедливою умовою, натомість він погодився зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень та його умови в частині нарахування відсотків не оспорювала.

Позивач звертає увагу суду, що Позичальник здійснювала часткову оплату (розрахунок заборгованості Первісного кредитора) відповідно до Договору № 4130443 від 10.11.2023 р. про надання коштів на умовах споживчого кредиту, що підтверджується розрахунком Первісного кредитора. Згідно із правового висновку Верховного Суду у справі № 127/23910/14-ц від 23.12.2020 р. «Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу».

23.10.2025 року представник відповідача подав додаткові пояснення у справі, відповідно до яких із позовної заяви Відповідачу стало відомо, що позивач вимагає повернення непогашеної заборгованості за кредитним №4130443 від 10.11.2023 в розмірі 174 918,67 грн., з яких: 22 999,99 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 105 458,70 грн. - заборгованість за процентами, нарахованими первісним кредитором; 46 459,98 грн. - заборгованість за процентами, нарахованими Позивачем. Визначаючи предмет договору сторони обумовили суму кредиту в розмірі 23 000,00 грн. У своїй позовній заяві Позивач просить стягнути заборгованість за відсотками у загальному розмірі 151 918,68 грн. Нарахований розмір відсотків є явно завищеним та неспіврозмірним тілу кредиту. Нарахування відсотків в розмірі більше 50% тіла кредиту Відповідач вважає незаконним та таким, що порушує вимоги чинного законодавства, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів».

Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом установлено, що 10.11.2023 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено Договір № 4130443 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. На умовах, встановлених Договором, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Відповідно до реквізитів Договору № 4130443 від 10.11.2023 року, укладеного між сторонами, відповідач підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «4521».

Первісний кредитор виконав свої зобов`язання, а саме перерахував у безготівковій формі кредитні кошти відповідачу у розмірі 23000 грн., надавши кредит на строк 360 днів (з10.11.2023 року по 04.11.2024 року) зі сплатою 2 % в день стандартної процентної ставки або зі сплатою 0,7 % в день зниженої процентної ставки.

Ці обставини встановлені судом на підставі: договору № 4130443 від 10.11.2023 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту, паспорту споживчого кредиту, які підписані відповідачкою електронним підписом і з яких вбачається сума і строк кредиту, а також процентна ставка за кредитом; довідкою АТ КБ «Приватбанк», з якої вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 емітовано банківську карту № НОМЕР_1 з прив`язкою до мобільного номеру телефона НОМЕР_2 ; випискою АТ КБ «Приватбанк» по картці № НОМЕР_1 , з якої вбачається, що 10.11.2023 року на картку був зарахований переказ у розмірі 23000 грн.

За даними Розрахунку заборгованості за Договором № 4130443 від 10.11.2023 року у період з 10.11.2023 року по 26.07.2024 року включно первісним кредитором було нараховано проценти за користування грошовими коштами загальною сумою 110627,7 грн. У зазначений період відповідачем здійснено оплати на рахунок Первісного кредитора, спрямовані на оплату тіла кредиту в розмірі 0,01 грн. та оплату процентів за користування грошовими коштами у сумі 5169 грн.

Станом на 26.07.2024 року загальна сума заборгованості відповідача за Договором № 4130443 від 10.11.2023 року склала: тіло кредиту 22999,99 грн., заборгованість за процентами - 105458,70 грн., загальна сума 128458,69 грн.

26.07.2024 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на підставі Договору факторингу № 26/07/2024 за плату відступило, а ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» набуло право грошової вимоги до відповідача.

Кредитний договір був укладений в електронному вигляді за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи (ІТС) Первісного кредитора. Кредитний договір підписаний Відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами Кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким він ознайомився перед підписанням Кредитного договору та отриманням кредиту.

Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено порядок укладення електронного договору, відповідно до якого відповідач зареєструвався на ІТС, для чого пройшов ідентифікацію та верифікацію особи (заповнив анкету-заяву з зазначенням ПІБ, даних паспорту, РНОКПП, місця проживання, місця реєстрації, зазначив реквізити картки для отримання кредиту) підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з умовами надання кредиту, умовами Кредитного договору, Правилами здійснив акцептування Кредитного договору, шляхом надсилання електронного повідомлення підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до реквізитів кредитного договору № 4130443 від 10.11.2023 року, відповідач підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «4521».

Кредитні кошти у розмірі 23000 грн були перераховані відповідачу 10.11.2023 року на його платіжну картку, емітовану в АТ КБ «Приватбанк». Вказане підтверджується відповідною довідкою АТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до п. 1.4. Кредитного договору, Первісний кредитор нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі 2 % від суми кредиту за кожен день користування.

Строк надання кредиту відповідно до п. 1.3. кредитного договору становить 360 днів.

Відповідно до п. 1.2. кредитного договору, відповідач зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Згідно п.п. 5.4.1 кредитного договору, відповідач зобов`язаний у встановлений договором строк повернути кредит та сплатити проценти за користування, штрафні санкції (у разі наявності) та інші платежі, передбачені договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Приписами ч 1 ст. 1049 ЦК України передбачено обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором.

26.07.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та позивачем укладено договір факторингу № 26/07/2024, відповідно до умов якого право вимоги за даним договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту перейшло до позивача.

Копіями платіжної інструкції та витягом з реєстру боржників підтверджується перехід права вимоги за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути змінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Станом на 26.07.2024 року загальна сума заборгованості відповідача за Договором № 4130443 від 10.11.2023 року склала: тіло кредиту 22999,99 грн., заборгованість за процентами - 105458,70 грн., загальна сума 128458,69 грн.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та підтверджений Верховним Судом у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15.

У постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду наголосила, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.

Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

Позивачем нараховано проценти у погодженому умовами договору розмірі та в межах визначеного строку дії вищевказаного договору.

Відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання, не повернув надану йому суму кредиту та не сплатив відсотки за користування кредитними коштами, чим порушив права позивача.

Водночас, суд зважає на те, що нарахована відповідачу заборгованість за процентами відповідно договору від 10.11.2023 року майже у п`ять разів перевищує заборгованість за тілом виданого боржнику кредиту.

Таким чином, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. З урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція була вкладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18 березня 2020 року, прийнятій по справі №902/417/18.

Отже, в охоронних правовідносинах, в яких права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд, з огляду на неспівмірність заявлених до стягнення з відповідача сум у вигляді процентів річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, ураховуючи, що наслідки невиконання боржником зобов`язання, ніж належне виконання такого зобов`язання вочевидь є більш вигідними для кредитора, що є несправедливим, вважає, що нарахований за умовами кредитного договору розмір процентів в сумі 105458,70 грн., нарахованих первісним кредитором, і 46459,98 грн., нарахованих позивачем за 101 календарний день, не відповідають принципам розумності, справедливості та пропорційності, внаслідок чого підлягає зменшенню до суми тіла кредиту - 22999,99 грн.

З огляду на наведене вище, загальна сума заборгованості за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 45999,98 гривень, з яких: 29999,99 гривень - сума заборгованості за тілом кредиту, 29999,99 гривень - сума заборгованості за процентами.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 гривні.

Крім того, у пред`явленому позові позивач просить стягнути з відповідача понесені ним на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

Згідно з положеннями п. 1, 2 ч. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу по даній справі позивачем надано відповідні докази.

Суд дослідивши позовну заяву з доданими до неї матеріалами, докази надані на підтвердження понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу, вважає, що судові витрати в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Згідно положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Виходячи з положень статей 137, 141 ЦПК України, статті 30 Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Таким чином, суд зобов`язаний з урахуванням обставин і складності справи надати оцінку поданим заявником доказам на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, визначити необхідний фактичний обсяг правової допомоги, співмірність витрат на правничу допомогу, за результатами чого, надати обґрунтований висновок про наявність/відсутність підстав для відшкодування таких витрат і їх розмір, а не формально (без надання оцінки доказам та аргументам) вказати про відсутність підстав для компенсації таких витрат на користь позивача за рахунок відповідача.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат.

Так, Велика Палата Верховного Суду у справі №755/9215/15-ц наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У справі № 922/3812/19 Верховний Суд зазначив, що суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17).

З позовної заяви вбачається, що вона подана через систему «Електронний суд». Провадження по цивільній справі відкрито в спрощеному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача не приймав безпосередню участь в судовому засіданні, вказана цивільна справа не є складною.

За наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді, через призму критеріїв, встановлених статтями 137 та 141 ЦПК України, та враховуючи обсяг виконаних робіт, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Суд зазначає, що при зменшенні витрат на правову допомогу також враховує: чи змінювалася правова позиція сторін у справі; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/20852/20.

Суд дійшов висновку, що заявлена сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн є неспівмірною, зокрема, із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг та сам розмір є явно завищеним. Зазначена категорія справ є поширеною, сама по собі позовна заява є нескладною та не потребує особливих затрат часу на її складання, додатки до позовної заяви, також є наперед визначеними та не потребують великих зусиль для їх збирання

Суд вважає, що обґрунтованим та співмірним в даному випадку є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованість за кредитним договором № 4130443 від 10.11.2023 року в загальному розмірі 45999,98 гривень, з яких: 29999,99 гривень - сума заборгованості за тілом кредиту, 29999,99 гривень - сума заборгованості за процентами, судові витрати з оплати судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 грн.

В решті позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Повний текст судового рішення складений 28.10.2025 року.

Суддя С.В. Шевченко