УХВАЛА

24 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 481/1179/24

провадження № 61-13070ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 25 липня 2025 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просив визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку.

У вересні 2024 року ОСОБА_2 подала до суду зустрічний позов, в якому просила в порядку поділу майна подружжя:

- залишити у власності ОСОБА_3 причіп ПГМФ 8302, 2006 року.

- визнати право власності на транспортний засіб RENAULT KANGOO за ОСОБА_1

- залишити право власності на транспортний засіб ВАЗ 111930

за ОСОБА_2

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за її частку у спільному майні у розмірі 22 704,39 грн.

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 25 липня 2025 року, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку, залишено без задоволення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задоволено частково.

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя залишено за ОСОБА_1 право власності на причіп ПГМФ 8302.

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на транспортний засіб ВАЗ 111930.

У порядку поділу майна подружжя залишено за ОСОБА_2 право власності на транспортний засіб RENAULT KANGOO.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за її частку у спільному майні у розмірі 15 000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 211,20 грн та судові витрати на проведення експертизи у розмірі 3 000,00 грн.

21 жовтня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Рознін. В. А. через систему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 25 липня 2025 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року (надійшла до суду 22 жовтня 2025 року), в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

У касаційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

Встановлено, що повний текст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції складений 22 вересня 2025 року, тому тридцятий день подачі касаційної скарги припадає на 22 жовтня 2025 року.

Оскільки касаційна скарга була подана до Верховного Суду 21 жовтня

2025 року, тобто в межах тридцятиденного строку, то процесуальний строк не був пропущений.

Однак, подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження

з огляду на наступне.

У порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не доданий документ, що підтверджує сплату судового збору у розмірі, передбаченому законодавством.

У касаційній скарзі представник заявника заявив клопотання про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору за подачу касаційної скарги.

Однак, клопотання про звільнення від сплати судового збору не містить належного правового та фактичного обґрунтування, не надано доказів, які б підтверджували неможливість його сплати. У зв`язку з цим підстави для звільнення заявника від сплати судового збору відсутні, у задоволенні клопотання слід відмовити.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України

від 08 липня 2011 року «Про судовий збір», який набрав чинності 01 листопада 2011 року. При цьому з 15 грудня 2017 року набули чинності зміни до вказаного Закону України щодо сплати судового збору на підставі Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до суду касаційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду, яка подана: фізичною особою або фізичною особою - підприємцем 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за позовними заявами майнового характеру, а у справах, в яких предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав (крім права власності на майно), відшкодування шкоди здоров`ю (крім моральної шкоди), - не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Підпунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на день звернення до суду з цим позовом) передбачено, що за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною третьою статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Частиною четвертою статті 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

Зі змісту положень пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України вбачається, що у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна.

Частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

ОСОБА_4 звернувся з позовом до суду у липні 2024 року та заявив одну вимогу майнового характеру (визнання права власності).

ОСОБА_2 подала зустрічний позов у вересні 2024 року, який містить дві позовні вимоги майнового характеру (визнання права власності та стягнення грошової компенсації) та дві позовні вимоги немайнового характеру.

Станом на 01 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений у розмірі 3 028,00 грн (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 1 211,20 грн, 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 15 140,00 грн).

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір».

ОСОБА_4 оскаржує рішення суду першої та апеляційної інстанції

у повному обсязі, як в частині первинного, так і в частині зустрічного позову.

Оскільки із поданої касаційної скарги та копій судових рішень не вбачається ціни позову станом на 2024 рік (відсутнє визначення вартості житлового будинку), тому неможливо визначити розмір судового збору, який підлягав сплаті при поданні позовної заяви за вимогу майнового характеру в частині первісного позову, у зв`язку з чим заявник при сплаті судового збору має підтвердити відповідність такої сплати належними доказами (майнова оцінка спірного житлового будинку або інші належні докази).

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір».

Отже, заявнику необхідно сплатити судовий збір за подачу касаційної скарги:

1) За позовну вимогу за первинним позовом - у розмірі 1 % від ціни спірного майна помноженого на 200 % помноженого на коефіцієнт 0,8;

2) За позовні вимоги зустрічної позовної заяви:

- Судовий збір за дві позовні вимоги немайнового характеру - 2 422,40 грн (1 211,20*2=2 422,40);

- Судовий збір за позовні вимоги майнового характеру - 1 407,04 грн ((22 704,39+118 000,00)*1%=1 407,04);

- Судовий збір за подачу касаційної скарги - 6 127,10 грн ((2 422,40+1 407,04)*200%)*0,8=6 127,10).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс.р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026007, код банку отримувача (МФО): 899998, код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату в повному обсязі.

Крім того, подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.

Згідно з частиною шостою статті 43 ЦПК України процесуальні документи

в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Відповідно до пункту 29 Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів), у разі подання до суду документів

в електронній формі учасник зобов`язаний у випадках, визначених процесуальним законодавством, надати доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Згідно із частиною сьомою статті 43 ЦПК України у разі подання до суду документів в електронній формі учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Так, касаційна скарга була сформована в системі «Електронний суд», проте доказів надсилання листом з описом вкладення ОСОБА_2 копій цієї касаційної скарги представник заявника не надав.

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги - відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 25 липня 2025 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. В. Коломієць