Номер провадження: 22-ц/813/858/25
Справа № 946/1182/21
Головуючий у першій інстанції Присакар О. Я.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,

при секретарі судового засідання: Узун Н.Д.,

за участю представника відповідача адвоката Кобак Р.І.,

переглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 грудня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно.

У поданому позові просив визнати за ним в порядку спадкування за законом, після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/8 частку житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , мотивуючи тим, що вищевказаний житловий будинок належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відносився до типу колгоспного двору, а отже кожному з них належало по 1/4 частці будинку. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, до якого входить, зокрема, 1/4 частка житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Заповіту спадкодавець не залишив. Спадкоємцями за законом першої черги являються діти спадкодавця ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які проживали на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем і таким чином прийняли спадщину. При зверненні до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, позивачу було відмовлено, у зв`язку тим, що документ, який посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно, відсутній.

Відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Згідно відзиву на позовну заяву за обставинами справи пояснив, що ОСОБА_2 більше 10 років та на час відкриття спадщини не проживав разом з батьком ОСОБА_4 , у встановлений законом строк не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України, тобто вважається таким, що не прийняв спадщину, та немає права на спадкове майно після смерті ОСОБА_4 ..

Третя особа ОСОБА_3 надала заяву про розгляд справи за її відсутності та просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

06 грудня 2023 року рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/8 частку житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направив апеляційну скаргу в якій просить суд рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 грудня 2023 року скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального справа.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

В судове засідання, призначене на 08 жовтня 2025 року об 15 год 00 хв з`явився представник відповідача адвокат Кобак Р.І., інші учасники справи до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується довідками, наявними в матеріалах справи (а.с. 205-210).

Позивачу ОСОБА_2 судові повістки направлялись на відомі суду та повідомлені ним адреси його проживання та реєстрації, проте поштові відправлення повернулись до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місце знаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Таким чином, оскільки судова повістка направлялась на відому суду адресу місця проживання позивача та враховуючи, що отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а саме суду, апеляційний суд в достатній мірі виконав обов`язок щодо повідомлення ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи.

Апеляційний суд наголошує, що ОСОБА_2 виступає позивачем у даній справі, а отже є ініціатором судового розгляду та повинен самостійно, з розумним інтервалом часу, цікавитись розглядом ініційованого ним судового провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність не з`явившихся учасників справи, які своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.

Згідно положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи наведені у апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення вказаним вимогам відповідає, а подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що факт спільного проживання ОСОБА_2 на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем було встановлено Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду від 19 вересня 2019 року у справі №500/3782/19.

Звертаючись із апеляційною скаргою, ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції не було в достатній мірі досліджено питання факту постійного проживання позивача разом зі спадкодавцем та на момент його смерті. Також апелянт вважає, що судом першої інстанції помилково не було взято до уваги показання свідків, які, на думку скаржника, свідчать про обставини, які унеможливлюють задоволення позовних вимог.

Дослідивши обставини та матеріали справи, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції такими, що їм відповідають з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 16.01.2015, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_4 , згідно ст. 1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/4 частка житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України, після смерті ОСОБА_4 являються:

- син ОСОБА_1 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданим 29.10.1979 Багатянською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області;

- син ОСОБА_2 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим 05.06.1981 Багатянською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 виданого 26.06.1995 відділом реєстрації актів громадянського стану Ізмаїльського району Одеської області, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано.

Інших спадкоємців, які заявили свої права на спадкове майно, встановлено не було, із заявами про прийняття спадщини не звертались.

Відповідно до запису в погосподарській книзі виконавчого комітету Утконосівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за №298 двір по АДРЕСА_1 станом на 14 квітня 1991 року відносився до типу колгоспного та на цю дату в будинку були зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджено довідкою виконавчого комітету Багатянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області №475 від 27.04.2016.

Згідно довідки КП «Ізмаїльське МБТІ» №353 від 07.04.2021, житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , по 1/4 частці кожному, на підставі рішення Ізмаїльського районного суду Одеської області від 15.04.1997.

Також було встановлено, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду від 19 вересня 2019 року по справі №500/3782/19, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно задоволено частково.

Суд визнав за ОСОБА_1 , в порядку спадкування за законом, після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/8 частку житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом першої інстанції було проведено допит свідків, та з`ясовано наступне.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 пояснила, що ОСОБА_2 вона не бачила більше 5 років, ОСОБА_6 постійно проживав разом з батьком у с. Багате Ізмаїльського району вона проживає більше 27 років. На момент смерті ОСОБА_4 вона працювала у дитячому садочку з 8-00 год. до 17-00 год.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 пояснив, що ОСОБА_2 в с. Багате Ізмаїльського району він не бачив більше 10 років. ОСОБА_1 він бачить постійно, оскільки мешкає поруч. На момент смерті ОСОБА_4 з ним проживав ОСОБА_8 з мамою. На похованні ОСОБА_4 свідка не було.

У статті 11 ЦПК України зазначено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

За загальними правилами ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом статей 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина 3 статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (стаття 1222 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

У статтях 1268, 1269 ЦК України зазначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами 2-4 статті 1273 цього Кодексу.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно роз`яснень, викладених в абзаці 2 та 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», «свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження».

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) №54315451 від 01.12.2018, наданої Ізмаїльською державною нотаріальною конторою Одеської області, інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 відсутня.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як було встановлено судом, ОСОБА_2 звернувся до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області Черненко С.М. листом №851/02-14 від 14.07.2020 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку тим, що документ, який посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно, відсутній.

Із довідки старости с. Багате від 14.06.2021 №666 про те, що ОСОБА_2 дійсно зареєстрований у АДРЕСА_1 , але не мешкає на протязі 10 років, не вбачається, що ОСОБА_2 не проживав саме на момент смерті ОСОБА_4 .

Факт спільного проживання ОСОБА_2 на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1 , також підтверджено довідкою №1747 від 26.11.2020, наданою виконавчим комітетом Багатянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області.

Апеляційний суд досліджуючи матеріали справи №500/3782/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, звертає увагу на те, що у рішенням від 19 вересня 2019 року у даній справі встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на час відкриття спадщини постійно проживали разом із спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено довідкою №481 від 05.05.2015, наданою виконавчим комітетом Багатянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, тобто вважаються такими, які прийняли спадщину.

Також зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийняли спадщину після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді 1/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , тобто по 1/8 частці кожен.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи із вищенаведеного, доводи апеляційної скарги про недостатність відомостей про фактичне прийняття спадщини позивачем та факту його проживання на момент смерті спадкодавця у спірному будинку, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

Щодо доводів апеляційної скарги про покази свідків то слід зазначити, що суд першої інстанції критично поставився до наданих відомостей, вказавши, що свідки не мали систематичного доступу до будинку по АДРЕСА_1 і не можуть напевно знати чи дійсно ОСОБА_2 не проживав у цьому будинку на момент смерті ОСОБА_4 .

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Апеляційний суд вважає, що оцінивши такі докази по справі, як показання свідків, судом першої інстанції вірно зазначено про те, що такі покази не містять відомостей, які б безумовно вказували на те, що позивач ОСОБА_2 не проживав разом із спадкодавцем у спірному будинку до моменту смерті так як свідки не могли постійно перебувати поряд зі спірним будинком.

Відтак, наведені скаржником у апеляційній скарзі доводи не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони спростовуються встановленими судами обставинами та не доводять порушення або неправильного застосування судами норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суду першої інстанції, апеляційний суду на підставі ст. 375 ЦПК України, відхиляючи апеляційну скаргу, залишає рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 грудня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 20 жовтня 2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда