Справа № 278/5616/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О. М., за участю секретаря судового засідання Кравчук Д. В., розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вище вказаною позовною заявою.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого було придбано житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці. Тривалий час сторони проживали разом. Вважає, що таке майно є спільним на підставі вимог закону, не зважаючи на те, що право власності зареєстровано за відповідачем.

Після розірвання шлюбу між сторонами не вдалося досягнути спільної згоди відносно добровільного поділу спільного майна у позасудовому порядку. Не зважаючи на усі намагання вирішити це питання без звернення до суду, відповідач не йшов на контакт та постійно ігнорував будь-які пропозиції поділити спільне майно між ними.

У зв`язку з цим, позивач вирішила звернутись до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду від 08.12.2023 відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 27).

08.04.2024 ухвалою суду задоволено клопотання позивача та призначено будівельно-технічну експертизу (а.с. 54-55).

На виконання вимог ухвали суду надано висновок експерта №1816/06-2024 від 27.06.2024 (а.с. 86-109).

10.12.2024 подано заяву про уточнення предмету позову, яка судом задоволена та прийнята, одночасно суд перейшов до розгляду справи по суті, про що не заперечували учасники.

Представником відповідача адвокатом Логіновим Р.М. подано відзив на заяву про уточнення позовних вимог, вказавши, що у разі задоволення позову, не заперечує щодо виділення частки відповідно до варіанту №2 (а.с. 139-140).

Під час проведення судового засідання позивач та її представник адвокат Єгоров С.О. наполягали на виділенні частки житлового будинку саме у тій частині, яку позивач просила.

Представник відповідача адвокат Логінов Р.М. просив виділити саме частку із запропонованих варіантів експертом у варіанті №2, для співвласника № НОМЕР_1 , тобто саме частку на яку претендує позивач.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 20.02.2023 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано та визначено місце проживання доньки із матір`ю (а.с. 5).

Прізвище « ОСОБА_4 » змінено на « ОСОБА_1 », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені (а.с. 12).

Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 24.11.2012 укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу та зареєстрований у реєстрі за №6428 (а.с. 8-9), ОСОБА_2 на праві приватної власності належить житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , даний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 2500 кв.м., з кадастровим номером :02:001:0001.

У технічному паспорті, який виготовлений станом на 22.10.2012 року, власником будинку зазначено ОСОБА_2 (а.с. 14-16).

Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га з кадастровим номером :02:001:0001, цільове призначення: обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , видано та посвідченого приватним нотаріусом Демецькою С.Л. на підставі вище вказаного договору перейшло ОСОБА_2 (а.с. 17).

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 368 СК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У зв`язку з цим суд вважає, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,2500 га з кадастровим номером :02:001:0001, цільове призначення: обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю сторін.

Вирішуючи питання про поділ цього майна суд враховує, що у відповідності до ч. 1 ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Як зазначено у ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У своєму висновку з судової будівельно-технічної експертизи № 1816/06-2024 від 27.06.2024 року експерт запропонував 2 варіанти розподілу будинку та господарських споруд (а.с. 86-109).

Суд вважає за необхідне поділити будинок та господарські споруди за другим варіантом поділу, оскільки сторони по справі не заперечували щодо такого поділу часток в натурі, який запропонований судовим експертом саме у цьому варіанті.

За відхилення від ідеальних часток співвласників у домоволодінні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути грошову компенсацію за відступ від ідеальних часток поділу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у сумі 5338,00 грн.

Також суд зобов`язує для забезпечення ізольованого користування приміщеннями провести наступні ремонтно-будівельні роботи, які вказані у висновку експерта для варіанту №2 (а.с. 106 на звороті).

Суд обрав такий варіант розподілу з тих міркувань, щоб ОСОБА_1 були виділені дві житлові кімнати та кухня, а також санвузол, оскільки суд залишив проживати з нею неповнолітню дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для забезпечення якнайкращих умов для дитини, факт проживання дитини із матір`ю строною відповідача не оспорювався (а.с. 5).

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися „обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга ст. 71 СК України), або ж реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга ст. 364 ЦК України).

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року в справі №6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року в справі №372/504/17.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (частина третя ст. 372 ЦК України).

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Частиною 1 ст. 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 66 СК України, подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності.

У відповідності до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись положеннями ст. 141 ЦПК України, суд вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь позивача 2147,20 грн судового збору. Поряд із тим, з ОСОБА_2 суд стягує в дохід держави 1851,80 грн судового збору, беручи до уваги висновок експертизи, в якому вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами станом на день проведення експертизи складає 399900,00 грн.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 3, 12, 13, 19, 23, 76-83, 89, 141, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна - задовольнити.

Визнати житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, кадастровий №:02:001:0001, спільною сумісною власністю ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .

Виділити в натурі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 1/2 ідеальну частку житлового будинку АДРЕСА_1 , відповідно до другого варіанту висновку будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 27.06.2024 року №1816/06-2024, що складається з: веранди № І, коридор №1-1, кладова №1-2, кухня №1-3, 39/100 "1-4 частини кімнати, загальною 32,90 кв м, господарчі будівлі та споруди, а саме: сарай літ. «Г».

Виділити в натурі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 1/2 ідеальну частку житлового будинку АДРЕСА_1 , відповідно до другого варіанту висновку будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 27.06.2024 року №1816/06-2024, до якої належать 61/100 №1-4 частини кімнати, кімната № НОМЕР_2 , загальною площею 33,20 кв м, господарчі будівлі та споруди, а саме: сарай літ «Б», сарай літ. «Д», колодязь літ. «К», літня кухня літ. «В», уборна літ. «У».

Для забезпечення ізольованого користування приміщеннями провести наступні ремонтно-будівельні роботи:

- в кімнаті № 1-4 (площею 18,6 кв.м) у зовнішній стіні головного фасаду житлового будинку (літ. «А») пробити новий дверний проріз із влаштуванням зовнішнього дверного блоку із штукатуренням укосів та влаштувати східці;

- влаштувати нову глуху перегородку, яка розділить кімнату № 1-4 (площею 18,6 кв.м) в частках: 61/100 та 39/100, з відповідним функціональним призначенням: тамбур та житлова кімната, 43 з 45 та для відповідності вимогам будівельних норм, необхідно провести наступні ремонтно будівельні роботи:

- виконати реконструкцію веранди № І (площею 9,7 кв.м) в результаті чого облаштувати санвузол (площею 5,5 кв.м) та тамбур (площею 9,3 кв.м) фактично виконано;

- між коридором № 1-1 (площею 4,1 кв.м), кладовою № 1-2 (площею 3,6 кв.м) та кухнею № 1-3 (площею 8,2 кв.м) демонтувати суміжну перегородку (стіну);

- в кухні № 1-3 (площею 8,2 кв.м) передбачити заходи щодо зміни функціонального призначення із кухні на житлову кімнату;

- в кімнаті № 1-4 площею (площею 18,6 кв.м), а саме в 39/100 частинах передбачити заходи щодо зміни функціонального призначення із житлової кімнати на кухню (влаштування систем водопостачання, каналізації, вентиляції тощо);

- в кімнаті № 1-5 (площею 21,9 кв.м) влаштувати нову перегородку з дверним прорізом, яка розділить кімнату в частках: 77/100 та 23/100, з відповідним функціональним призначенням: житлова кімната та санвузол, передбачити заходи в 23/100 частинах щодо зміни функціонального призначення з кімнати на санвузол (влаштування систем вентиляції, каналізації, водопостачання, та ін.), в 77/100 частини кімнати передбачити заходи щодо влаштування електрифікованої кухні-ніші (влаштування систем електропостачання, каналізації, водопостачання, примусової вентиляції та ін.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за відступ від ідеальних часток поділу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у сумі 5338,00 грн.

Визнати земельну ділянку площею 0,2500 га з кадастровим номером :02:001:0001, цільове призначення: для обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,2500 га з кадастровим номером :02:001:0001, цільове призначення: для обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 2147,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 1851,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повне рішення складено 22.10.2025.

Суддя О. М. Дубовік