КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. ОДЕСИ
_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-о/947/472/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2025 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі у залі суду в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою

ОСОБА_1 ,

за участі заінтересованих осіб:

ОСОБА_2 ,

Київський відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі

Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

Суть заяви, що розглядається судом:

У серпні 2025 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій з урахуванням заяви про уточнення вимог та виправлення технічної описки, просить суд:

- встановити юридичний факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_3 , а він його батьком відповідно;

- встановити юридичний факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_2 , а вона його матір`ю відповідно.

Рух справи в суді:

04.08.2025 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла заява ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи Київського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту родинних відносин, а саме що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином та батьком.

Вказана заява подана до суду від імені заявника, через представника адвоката Домущі В.С. 04.08.2025 року в порядку окремого провадження.

Матеріали справи за вказаною заявою зареєстровано в суді та присвоєно номер справи №947/28859/25.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу за вказаною заявою розподілено судді Калініченко Л.В.

Судом отримано відповідь №1640112 від 05.08.2025року з Єдиного державного демографічного реєстру, з якої вбачається, що заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

За наслідком перевіреної інформації про зареєстроване місце проживання заявника, суддею встановлено, що справа підсудна Київському районному суду міста Одеси у відповідності до правил територіальної підсудності визначених статтею 316 ЦПК України.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 05.08.2025 року вказану заяву прийнято та призначено до розгляду в порядку окремого провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду з повідомленням учасників справи.

27.08.2025 року та 01.09.2025 року до суду надійшли від представника заінтересованої особи - Київського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про розгляд справи за його відсутності, в якій представник зазначив, що з приводу наслідків розгляду справи покладається на розсуд суду.

22.09.2025 року до суду надійшла заява в новій редакції, у відповідності до якої заявником уточнено коло заінтересованих осіб та визначено: ОСОБА_2 , Київський відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), та заявлено вимоги, з урахуванням заяви про виправлення технічної описки, у вищевикладеній редакції щодо встановлення юридичного факту, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Вказана заява прийнята судом до розгляду у відкритому судовому засіданні 25.09.2025 року.

Позиція учасників справи:

Заявник в обґрунтування заявлених вимог у заяві посилається на те, що він є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Однак, у відповідності до документів, що посвідчують особу заявника, його прізвище зазначено, як: « ОСОБА_4 », а в прізвищі батьків застосовано у написанні апостроф, а саме « ОСОБА_5 », через що він позбавлений можливості підтвердити родинні стосунки з батьками, що стало підставою для звернення до суду з даною заявою.

Враховуючи неможливість усунути відповідні розбіжності у позасудовий спосіб, заявник звернувся до суду з даною заявою.

До судового засідання призначеного на 21.10.2025 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлені належним чином.

Однак, 21.10.2025 року до суду в електронній формі надійшла від представника заявника заява про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за його відсутності.

Заінтересована особа ОСОБА_2 до судового засідання не з`явилась, заперечень проти задоволення вимог не заявляла.

Представник заінтересованої особи - Київського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у наданих до суду 27.08.2025 року та 01.09.2025 року заявах просив суд здійснювати розгляд справи за його відсутності, з приводу наслідків розгляду справи покладався на розсуд суду.

Приймаючи викладене, у відповідності до приписів статті 211 та 223 ЦПК України, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності учасників справи в судовому засіданні 21.10.2025 року на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

У зв`язку з неявкою усіх учасників справи згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши заяву, перевіривши наведені заявником доводи, суд дійшов до таких висновків.

Встановлені судом фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Одеси, громадянин України, документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Київським РВ УМВС України в Одеській області 22 липня 1996 року, в якому на а.с.2 прізвище останнього зазначено російською, як: « ОСОБА_4 », а на а.с.11 наявний запис про зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

У відповідності до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 15.07.2025 року, ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_1 , про що 30 серпня 1974 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса) складено актовий запис №2257, в якій в графі відомості про батьків зазначені відомості про: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

На підтвердження перебування батьків заявника у шлюбі, останнім надано свідоцтво про одруження серії НОМЕР_3 від 04.11.1963 року, у відповідності до якого 04.11.1963 року зареєстровано шлюб між громадянами, мовою оригіналу: « ОСОБА_3 », 1937 року народження та « ОСОБА_6 », ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка під час реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_4 ».

З поданих до суду заявником доказів на підтвердження осіб батьків, судом встановлено, що 18 грудня 2000 року Київським РВ УМВС України в Одеській області було видано паспорт громадина України серії НОМЕР_4 , на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на аркуші 2 якого за перекладом на російську зазначено, як: « ОСОБА_4 », на а.10 якого міститься запис про реєстрацію шлюбу з ОСОБА_7 , 1939 року народження, на а.11 якого наявний запис про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 .

18.12.2000 року Київським РВ УМВС України в Одеській області було видано паспорт громадина України серії НОМЕР_6 , на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , на аркуші 2 якої за перекладом на російську зазначено, як: « ОСОБА_4 », на а.10 якого міститься запис про реєстрацію шлюбу з, мовою оригіналу: « ОСОБА_3 », на а.11 якого наявний запис про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, судом встановлено, що прізвище заявника ОСОБА_1 , та прізвище його батьків у свідоцтві про його народження зазначено, як « ОСОБА_4 », що є відмінним від прізвища зазначеного у наданих документах на підтвердження осіб батьків, в яких прізвище їх зазначено, як « ОСОБА_5 ».

Вказана розбіжність у документах в написанні прізвища заявника та його батьків, стала підставою для звернення заявника до суду з даною заявою.

Норми права, які застосовані судом, та мотиви їх застосування:

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил. Встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Касаційний цивільний суд Верховного Суду у справі № 363/214/17-ц від 22.08.2018 року, прийшов до висновку, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5 наголошено на тому, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) від 10.04.2019 року зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Крім того, судом враховується правовий висновок, сформований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року по справі №560/17953/21, згідно з яким, неефективним є підхід до визначення юрисдикції спорів у судовому порядку про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в залежності від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень, оскільки це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності звертатися в суди різних юрисдикцій з доказуванням одних і тих же обставин, подій та фактів при поданні кожної позовної заяви.

Отже, Велика Палата Верховного Суду вирішила за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30.01.2020 у справі №287/167/18-ц (провадження №14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.03.2023 у справі №290/289/22-ц (провадження №61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

Частиною 1 ст. 319 ЦПК України встановлено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У відповідності до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінка доводів учасників справи, мотиви та висновки суду:

Приймаючи вищевикладені встановлені обставини, суд зазначає, що є підтвердженим факт того, що прізвище заявника ОСОБА_1 , та прізвище його батьків, які згідно зі свідоцтвом про його народження зазначені, як: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , є відмінним від зазначених прізвищ у наданих документах на підтвердження осіб батьків, в яких прізвище їх зазначено, як ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Разом з тим, судом встановлено, що за наслідком наданих до суду паспортів громадян України виданих на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , їх прізвища в перекладі на російську мову зазначені однаково, як: « ОСОБА_4 ».

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , зареєстровані за однією адресою.

Докази якими підтверджуються вищевказані обставини є належними, допустимими, достовірними та достатніми, які узгоджуються між собою та не суперечать один одному.

Одночасно судом враховується, що відповідні докази на підтвердження заявлених вимог, у тому числі документи, які посвідчують особу відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , надані саме заявником по справі, яким безпосередньо засвідчено їх відповідність оригіналам документів, а відтак перебувають у розпорядженні заявника по справі.

Під час надання оцінки доказам у справі та застосуванні стандартів оцінки доказів, судом враховується, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Верховний Суд у своїх судових рішеннях неодноразово звертав увагу на те, що цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

За наслідком чого, досліджуючи вищевказані докази, оцінюючи їх належність, допустимість, достовірність окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, у суду відсутні сумніви, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_9 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , а він їх сином відповідно, а відповідні розбіжності у написанні прізвищ, як: « ОСОБА_4 » та « ОСОБА_5 », обумовлені різним перекладом і транслітерацією перекладу прізвища з російської на українську мову під час оформлення та видачі відповідних правовстановлюючих документів відносно осіб.

Судом також встановлено, що заявлений факт до встановлення необхідний для підтвердження родинних відносин заявника з батьками.

Одночасно приймаючи встановлені обставини зі смерті батька заявника, заявлений до встановлення факт у тому числі впливає на реалізація заявником своїх спадкових прав до майна в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Будь-яких доказів на підтвердження наявності спору про право за наслідком заявлених вимог, матеріали справи не містять.

Ухвалюючи рішення суду за наслідком розгляду даної справи судом враховується положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Висновки суду за наслідком розгляду справи:

З урахуванням вищевикладеного в цілому, аналізуючи зібрані по справі докази, оцінивши їх в сукупності приймаючи до уваги неможливість встановлення факту, що має юридичне значення, іншим шляхом, суд вважає що заява ОСОБА_1 , за участі заінтересованих осіб: ОСОБА_2 , Київський відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту, що має юридичне значення, є обґрунтованою, доведеною, заявлений до встановлення юридичний факт родинних відносин є підтвердженим, за наслідком чого заява підлягає задоволенню.

Судові витрати по справі:

При ухваленні судом рішення, судом у відповідності до положень ч. 7 ст. 294 ЦПК України, судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 1-18, 76-89, 293, 294, 315, 319, 352, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), за участі заінтересованих осіб: ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), Київський відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (місцезнаходження: 65101, м. Одеса, вул. Інглезі, 5), про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_9 , а він його батьком відповідно.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , а вона його матір`ю відповідно.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Л. В. Калініченко