Провадження № 2/554/5439/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2025 року суддя Шевченківського районного суду міста Полтави Михайлова І.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Широка Олеся Миколаївна, про визнання недійсним договору дарування,

в с т а н о в и л а :

20.10.2025 року позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Лучко Т.І., звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , про визнання недійсним договору дарування, визначивши третьою особою Приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Широку О.М.

Вивчивши позовну заяву та додані до неї документи, приходжу до висновку, що справа не підсудна Шевченківському районному суду міста Полтави, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Під підсудністю у цивільному процесуальному праві розуміють інститут (тобто сукупність правових норм), який регулює віднесення справ, які підлягають розгляду судами цивільної юрисдикції, до відання конкретного суду судової системи України для розгляду по першій інстанції. Тобто, визначити підсудність цивільної справи означає встановити компетентний, належний суд у цій справі.

Європейський суд з прав людини у справах «Верітас проти України» та «Сокуренко та Стригун проти України» роз`яснив, що суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п.1 ст.6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством. Зокрема, повноваження суду на розгляд конкретної справи, заяви або скарги визначається правилами підвідомчості та підсудності.

Недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, що є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ч.1 ст.378 ЦПК України).

Судом встановлено, що предметом позову у цій справі є визнання недійсним договору дарування: частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, та земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0021 площею 0,1679 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом Широкою О.М.

Відповідно до ч.1 ст.30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» (абзац перший пункту 41, пункт 42), перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Виключну підсудність встановлено для позовів, які виникають щодо нерухомого майна (ч.1 ст.30 ЦПК України). Згідно з положеннями ст.181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (ст.358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (ст.ст.364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (ст.ст.370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально.

Правові висновки щодо застосування положень цивільного та господарського процесуального законодавства України про виключну підсудність справ у спорах, що виникають з приводу нерухомого майна, викладено також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 року у справі №911/2390/18, у якій зазначено, що позови, які виникають з приводу нерухомого майна, - це позови, пов`язані з нерухомим майном, нерухомістю, нерухомою річчю, а тому всі позови у спорах, які є наслідком правовідносин, пов`язаних з обігом нерухомого майна, повинні бути пред`явлені до суду за місцем знаходження цього майна. При цьому Велика Палата Верховного Суду визначила, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Подібні правові висновки щодо застосування правил виключної підсудності спорів з приводу нерухомого майна викладено у постанові Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі №910/6644/18, від 26.05.2021 року у справі №506/33/19, від 02.02.2022 року у справі №185/8191/16-ц.

Як убачається зі змісту позову, спір між сторонами виник з приводу визнання недійсним договору дарування, предметом якого є об`єкти нерухомого майна - частини земельної ділянки та частини розташованого на ній житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться на території Полтавського району Полтавської області, що належить до територіальної юрисдикції Полтавського районного суду Полтавської області.

Отже, предметом оспорюваного правочину є вказане нерухоме майно, тому на спірні правовідносини поширюються правила виключної підсудності.

На підставі викладеного, оскільки заявлені позовні вимоги стосуються визнання недійсним договору дарування об`єктів нерухомого майна, що розташовані на території Полтавського району Полтавської області, тому даний спір не підсудний Шевченківському районного суду міста Полтави та має розглядатися за правилами виключної підсудності в порядку, передбаченому ч.1 ст.30 ЦПК України, а саме Полтавським районним судом Полтавської області.

Згідно і з п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про направлення справи за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Полтавського районного суду Полтавської області.

Керуючись ст.ст.30, 31, 260 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Широка Олеся Миколаївна, про визнання недійсним договору дарування передати на розгляд до Полтавського районного суду Полтавської області за адресою: м. Полтава по вул. Європейська, 154А, 36000.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п?ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвалу суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п?ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Суддя І.М. Михайлова