ПОСТАНОВА

Іменем України

14 жовтня 2025 року м. Кропивницький

справа № 383/817/24

провадження № 22-ц/4809/1296/25

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Карпенка О. Л.,

за участі секретаря - Бойко В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Подільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Човганюк Алли Миколаївни, яка представляє інтереси ОСОБА_1 , на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12 травня 2025 року у складі судді Бондаренка В. В. і

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст вимог позовної заяви

В липні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила виключити відомості про батьківство ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з актового запису № 1102 від 08 жовтня 2021 року про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчиненого Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Позовна заява мотивована тим, що 16.02.2019 між сином позивача - ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 укладений шлюб, в період якого ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась дочка ОСОБА_5 , на час народження якої сім`я проживала в с. Губник Гайсинського району Вінницької області.

В листопаді 2019 року відповідач виїхала із с. Губник в невідомому для ОСОБА_3 напрямку.

З листопада 2019 року до 26.04.2022 ОСОБА_3 та відповідач не зустрічались, не спілкувались та не підтримували сімейних відносин, а з часом стало відомо про те, що ОСОБА_2 проживає в м. Кіровоград і точне місце проживанням та місцезнаходження відповідача ОСОБА_3 відоме не було.

Крім того, з листопада 2019 року до 01.03.2022 малолітня ОСОБА_6 постійно проживала зі своїм батьком ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 , який самостійно займався її утриманням та вихованням.

01.03.2022 ОСОБА_3 у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України та введенням військового стану був мобілізований на військову службу до лав ЗСУ та з цього часу ОСОБА_6 проживає в сім`ї позивача, яка здійснює за нею догляд та утримує її.

02.05.2022 позивач отримала сповіщення про те, що її син ОСОБА_3 27.04.2022 був зниклий безвісти під час ведення бойових дій на території Донецької області.

З метою захисту прав та інтересів малолітньої ОСОБА_6 позивач звернулась до суду із вимогами про позбавлення батьківських прав відповідача відносно доньки ОСОБА_6 та стягнення аліментів на її утримання та під час розгляду справи їй стало відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_4 у відповідача народився син ОСОБА_4 , батьком якого було записано ОСОБА_3 .

Позивач вказувала, що її син ОСОБА_3 на протязі десяти місяців до народження ОСОБА_7 та на протязі дев`яти місяців вагітності ОСОБА_2 , не знав що вона вагітна, з пологового будинку її не забирав, дитини не бачив та не знав, що записаний батьком дитини при реєстрації її народження, не являється біологічним батьком сина відповідача, що стало підставою для звернення до суду з позовом.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12 травня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що встановлені обставини свідчать про те, що ОСОБА_3 за життя знав, що він записаний батьком дитини ОСОБА_4 , оскільки перебував з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який з нею не розірвав, однак, не оспорив своє батьківство.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, адже у позивача в розумінні статті 137 СК України відсутнє право на пред`явлення даного позову, оскільки не доведено, що її син за життя не знав і не міг знати про те, що був записаний батьком дитини відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Човганюк А. М., яка представляє інтереси ОСОБА_1 , просить рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, фактично не доведенні, а судом неправильно застосовано норми матеріального права.

Суд першої інстанції у відповідності до показів відповідача, свідка ОСОБА_8 та скріншотів листування визнав встановленим той факт, що ОСОБА_3 за життя знав, що він записаний батьком дитини ОСОБА_4 , не оспорював зазначене, що стало підставою для відмови в задоволенні позову.

Відповідач вважає, що свідчення свідка є сумнівними та помилково визнані судом першої інстанції в якості належного доказу.

Скріншоти листування у застосунках месенджері також є неналежними доказами, оскільки в них неможливо ідентифікувати особу автора повідомлень, неможливо достовірно встановити час відправлення повідомлень, неможливо встановити джерело скріншоту і навіть якщо припустити, що скріншот автентичний, він не стає доказом того, що інформацію в повідомленнях зазначала саме конкретна особа.

Відзиви на апеляційну скаргу

Від адвоката Рижкової В. О., яка представляє інтереси ОСОБА_2 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить відмовити позивачу в задоволенні апеляційної скарги.

Відзивів на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надходило, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Розгляд справи у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

В судовому засіданні апеляційного суду, проведеного в режимі відеоконференції, ОСОБА_1 та її представник адвокат Човганюк А. М. підтримали доводи апеляційної скарги, ОСОБА_2 та її представник адвокат Рижкова В. О. заперечували проти доводів апеляційної скарги.

Представник Подільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа, надіслав до суду заяву про розгляд справи без участі третьої особи.

Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки учасники справи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглядати справу без участі осіб, які не з`явилися, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

16.02.2019 ОСОБА_3 зареєстрував шлюб із ОСОБА_2 та під час шлюбу у них народилась дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно копій матеріалів кримінального провадження, внесеного 01.05.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000124 з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 115 КК України встановлено, що проводилось досудове розслідування за фактом зникнення військовослужбовця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , під час бойових дій.

Відповідно до копії висновку експерта № СЕ-19/102-22/5664-БД від 24.06.2022, в результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлені генетичні ознаки зразка буквального епітелію ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Згідно копії висновку експерта № 630/669-МГ від 22.03.2023, із фрагмента кістки невідомого загиблого військовослужбовця реєстраційний номер 2495/НЕ від 11.10.2022, отримані препарати ДНК, чоловічої статевої належності, встановлений їх генотип. Молекулярно-генетичним порівняльним аналізом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , може бути біологічною матір`ю загиблого військовослужбовця, реєстраційний номер 2495/НЕ від 11.10.2022, з вірогідністю не менше 99,999%.

За результатами проведених молекулярно-генетичних досліджень підтверджено загибель ОСОБА_3 в результаті чого було видано свідоцтво про смерть ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , серії НОМЕР_1 , виданого 26.04.2023 та встановлена дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Згідно копії довідки Губницького старостинського округу Гайсинської міської ради Вінницької області № 260 від 02.06.2023, ОСОБА_3 , 1995 року народження, що загинув ІНФОРМАЦІЯ_7 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , але проживав до служби в ЗСУ 01.03.2022 по АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії довідки Губницького старостинського округу Гайсинської міської ради Вінницької області № 272 від 12.06.2023, ОСОБА_2 , 1998 року народження, на території старостинського округу не зареєстрована та не проживає. В період із лютого 2019 року по листопад 2019 року ОСОБА_2 фактично проживала із своїм чоловіком ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . Із березня 2019 року до складу сім`ї увійшла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В листопаді 2019 року ОСОБА_2 виїхала із с. Губник і по час мобілізації ОСОБА_3 не з`являлась. ОСОБА_3 постійно проживав з ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебувала на його утриманні та вихованні до призову на військову службу 01.03.2022.

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 08.10.2021, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 та в графі батьки зазначено: мати - ОСОБА_2 , батько - ОСОБА_3 .

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У пунктах 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У рішенні від 07 грудня 2006 року в справі «Хант проти України», заява № 31111/04, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

СК України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання (частина перша статті 2 СК України).

Згідно з частинами першою-третьою статті 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

У статті 7 СК України закріплено, що загальні засади регулювання сімейних відносин та визначено, що сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами (частина перша).

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята, десята статті 7 СК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17).

За вимогами статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

У статті 122 СК України визначено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства. Якщо дитина народилася до спливу десяти місяців від дня припинення шлюбу внаслідок смерті чоловіка, походження дитини від батька може бути визначене за спільною заявою матері та чоловіка, який вважає себе батьком.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 СК України якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.

Згідно з частиною першою статті 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

У частинах першій-другій статті 136 СК України визначено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу (частина п`ята статті 136 СК України).

Зазначена норма спрямована на захист законних інтересів дитини.

Вважається, що під час прийняття рішення про «оформлення» свого батьківства чоловік враховував усі можливі правові наслідки для себе, навіть з урахуванням того, що фактично батьком дитини є інша особа. Саме тому довільна зміна ним у майбутньому початкового рішення чи відзив поданої заяви до органу РАЦС про встановлення батьківства після його державної реєстрації не допускається.

Водночас законодавець не виключає право особи, записаної батьком дитини за її заявою про встановлення батьківства, оспорювати здійснений органом РАЦС запис за мотивами порушення волевиявлення (наприклад, якщо заява про встановлення батьківства була подана під впливом погрози, насильства тощо).

Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду 19 червня 2024 року в справі № 940/919/22, від 10 січня 2024 року в справі № 332/1618/22.

За правилами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З урахуванням таких вимог статті 81 ЦПК України та положень пункту 3 частини першої і частини другої статті 318 ЦПК України заявник повинен довести ті обставини на які він посилається як на підставу своїх вимог, зазначивши про такі обставини у своїй заяві та про докази, які їх підтверджують і до заяви додати ці докази.

За змістом статей 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показами свідків.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, яким є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, що становлять допустимість доказів.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (частина перша статті 82 ЦПК України).

У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним в справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься в справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові Верховного Суду від 20 вересня 2024 року в справі № 183/2690/21, від 16 травня 2018 року в справі № 591/6441/14-ц зазначено, що СК України не визначає будь-яких особливостей предмету доказування у такій категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 02.08.1995, встановлено, що позивач є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (том 1 а. с. 22).

16.02.2019 ОСОБА_3 зареєстрував шлюб із ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , виданого 16.02.2019 (том 1 а. с. 19).

Під час шлюбу у ОСОБА_3 та ОСОБА_2 народилась дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого 11.05.2019 (том 1 а. с. 21).

З копії матеріалів кримінального провадження, внесеного 01.05.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000124 з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 115 КК України встановлено, що проводилось досудове розслідування за фактом зникнення військовослужбовця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , під час бойових дій (том 1 а. с. 25-26, 32, 33, 34-35, 36, 37).

Згідно копії висновку експерта № СЕ-19/102-22/5664-БД від 24.06.2022, в результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлені генетичні ознаки зразка буквального епітелію ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (том 1 а. с. 27-31).

Згідно копії висновку експерта № 630/669-МГ від 22.03.2023, із фрагмента кістки невідомого загиблого військовослужбовця реєстраційний номер 2495/НЕ від 11.10.2022, отримані препарати ДНК, чоловічої статевої належності, встановлений їх генотип. Молекулярно-генетичним порівняльним аналізом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , може бути біологічною матір`ю загиблого військовослужбовця, реєстраційний номер 2495/НЕ від 11.10.2022, з вірогідністю не менше 99,999 % (том 1 а. с. 13-18).

Таким чином, за результатами проведених молекулярно-генетичних досліджень підтверджено загибель ОСОБА_3 в результаті чого було видано свідоцтво про смерть ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , серії НОМЕР_1 , виданого 26.04.2023 та встановлена дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується його копією (том 1 а. с. 9).

Згідно копії довідки Губницького старостинського округу Гайсинської міської ради Вінницької області № 260 від 02.06.2023, ОСОБА_3 , 1995 року народження, що загинув ІНФОРМАЦІЯ_7 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , але проживав до служби в ЗСУ 01.03.2022 по АДРЕСА_1 (том 1 а. с. 10).

Відповідно до копії довідки Губницького старостинського округу Гайсинської міської ради Вінницької області № 272 від 12.06.2023, ОСОБА_2 , 1998 року народження, на території Старостинського округу не зареєстрована та не проживає. В період із лютого 2019 року по листопад 2019 року ОСОБА_2 фактично проживала із своїм чоловіком ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . Із березня 2019 року до складу сім`ї увійшла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В листопаді 2019 року ОСОБА_2 виїхала із с. Губник і по час мобілізації ОСОБА_3 не з`являлась. ОСОБА_3 постійно проживав з ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебувала на його утриманні та вихованні до призову на військову службу 01.03.2022 (том 1 а. с. 11).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 08.10.2021, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 та в графі батьки зазначено: мати - ОСОБА_2 , батько - ОСОБА_3 (том 1 а. с. 20).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що її син на протязі десяти місяців до народження ОСОБА_7 та на протязі дев`яти місяців вагітності ОСОБА_2 , не знав що вона вагітна, з пологового будинку її не забирав, дитини не бачив та не знав, що записаний батьком дитини при реєстрації її народження, не являється біологічним батьком сина відповідача.

Під час судового розгляду для вирішення питання про те, чи дійсно ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , є біологічним батьком дитини ОСОБА_4 , за клопотанням позивача судом було призначено посмертну судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено Державній спеціалізованій установі «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи». Однак, відповідач, будучи обізнаною про наявність цієї цивільної справи і про призначення судом відповідної судової експертизи, дату, час та місце її проведення, без жодних поважних причин ухилилася від участі в експертизі, для відібрання експертом біологічних зразків разом із дитиною не з`явилася, тому призначена судом посмертна судова молекулярно-генетична експертиза не була проведена (том 1 а. с. 104-107, 147-150, том 2 а. с. 3).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції мати дитини - ОСОБА_2 визнала, що ОСОБА_3 не є біологічним батьком її сина ОСОБА_9 , а тому в силу вимог частини першої статті 82 ЦПК України ці обставини не потребують встановлення.

Проте, заперечуючи проти задоволення позову відповідач зазначала, що ОСОБА_3 знав про відсутність кровного споріднення між ним та ОСОБА_4 та про те, що був зазначений батьком дитини у актовому записі про народження, посилаючись на свідчення свідків та скріншоти листування.

Зокрема, в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_8 пояснила, що знає ОСОБА_10 з 2017 року, з якою перебуває в дружніх стосунках, підтримує з нею зв`язок з телефонному режимі, зустрічаються. Їй відомо, що померлий ОСОБА_11 знав, що він не являється біологічним батьком ОСОБА_12 . ОСОБА_13 ОСОБА_14 хотів створити з ОСОБА_15 сім`ю, разом жити та виховувати дітей. Приблизно в листопаді, грудні 2021 року вона перебувала у ОСОБА_15 вдома в місті Бобринець, де відпочивали, та до останньої приїхав ОСОБА_11 , який стукав в двері, просив Луїзу вийти та поговорити. В цей час він до неї телефонував та чула як ОСОБА_15 говорила ОСОБА_11 , що вона вагітна від іншого чоловіка. Під час телефонного дзвінка бачила в телефоні ОСОБА_15 фото ОСОБА_14 , який був підписаний «муж». ОСОБА_15 розмовляла з ОСОБА_14 по гучному зв`язку. У ОСОБА_15 четверо дітей, двох з яких звати ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , імена інших двох дітей не знає. Її показання є достовірними.

Суд вважає, що вказані покази свідка не є належним доказом, так як не містить достовірну інформацію, щодо предмету доказування, оскільки розмова відповідача, в якій вона повідомила про вагітність, відбувалась не безпосередньо, а в телефонному режимі.

Крім того, суд вважає вказані покази суперечливими, оскільки свідок зазначає, що листопаді-грудні 2021 року, відповідач повідомила ОСОБА_3 про те, що вагітна, проте, станом на вказаний період її син - ОСОБА_4 вже народився.

Скріншоти листування, на які посилався суд першої інстанції, суд також вважає належними доказами, оскільки з їх змісту неможливо ідентифікувати особу автора повідомлень, а також неможливо достовірно встановити дату та час відправлення повідомлень.

Верховний Суд в постанові від 17 березня 2020 року в справі № 606/2142/18 виснував, що під час вирішення справ про оспорювання батьківства суди повинні керуватися найкращими інтересами дитини, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та сторін у справі. За приписами частини п`ятої статті 136 СК України для відмови в позові з цієї підстави в ході судового розгляду перевірці підлягають обставини чи особа, яка оспорює батьківство, знала в момент реєстрації себе батьком дитини, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не могла про це не знати.

Відповідно, з урахуванням вимог частини третьої статті 12 ЦПК України на позивача покладається тягар доведення, що він не є біологічним батьком дитини, а відповідач у справі повинна довести належними та допустимими доказами, що позивач в момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не міг про це не знати.

Аналогічні правові висновки сформульовані Верховним Судом у постановах від 20 березня 2019 року в справі № 127/25686/17, від 06 травня 2020 року в справі № 641/2867/17-ц, від 22 грудня 2020 року в справі № 127/25686/17, від 05 лютого 2021 року в справі № 615/483/20, від 11 січня 2023 року в справі № 172/1206/21.

Аналізуючи встановлені судом обставини та надані сторонами докази, суд приходить до висновку що відповідач не довела належними та допустимими доказами, що ОСОБА_3 знав, що записаний батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що судове провадження стосовно встановлення батьківства або його оспорювання стосується приватного життя чоловіка, гарантованого статтею 8 Конвенції, яке охоплює важливі аспекти особистої ідентичності.

У справах цієї категорії має враховуватись справедливий баланс між відповідними конкуруючими інтересами. Суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини, ретельно вивчати у справедливій процедурі чи визнання батьківства не суперечить інтересам дитини, зокрема на виховання в існуючій сім`ї, що забезпечує адекватний розвиток дитини.

Законодавством передбачено певні обов`язки батьків щодо їх дитини, а також необхідність приймати судові рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, інших осіб.

Верховний Суд в постанові від 27 жовтня 2020 року в справі № 172/125/19 наголосив, що оскільки у спорах про виключення з актових записів відомостей про батьківство зачіпаються права не лише сторін спору, а й дитини, то відповідно до частини першої, другої статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Отже, під час вирішення справ про оспорювання батьківства суди повинні керуватися найкращими інтересами дитини, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та сторін у справі.

Зазначені висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29 січня 2025 року у справі № 216/3526/16-ц.

ЄСПЛ визнає існування сімейного життя з урахуванням біологічного та фактичного сімейного зв`язку. Існують випадки, коли наявність «сімейного життя» встановлювалася навіть попри відсутність біологічного споріднення. Наприклад у тих випадках, коли відсутність біологічного зв`язку встановлювалася після тривалого фактичного контакту батьків і дітей.

Тривалість стосунків з дитиною є ключовим фактором у визнанні ЄСПЛ наявності сімейного життя. Так у справі ОСОБА_18 W.L. v. Luxembourg (no. 76240/01, § 117, 28 червня 2007) співжиття тривало більше десяти років; у справі Nazarenko проти росії § 58), в якій одружений чоловік взяв на себе батьківські обов`язки до того, як дізнався, що він не є біологічним батьком дитини, період, проведений разом, тривав більше п`яти років (пункт 153 рішення).

Поняття сімейного життя є автономним (Marckx проти Бельгії, § 31). Відповідь на питання, існує чи ні «сімейне життя», залежить переважно від факту реального існування у дійсності тісних особистих зв`язків (Paradiso і Campanelli проти Італії [ВП], § 140).

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що врахування інтересів дитини може і має здійснюватися винятково в тому випадку, коли встановлені ознаки сімейного життя. За умови відсутності таких критеріїв особа, яка оспорює батьківство, має право на відповідний захист своїх прав.

Враховуючи, згідно наявних в матеріалах справи доказів слідує, що після народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 з відповідачем ОСОБА_2 та її сином разом не проживали, а з 01.03.2022 ОСОБА_19 був мобілізований на військову службу, відсутні підстави для висновку про наявність de facto сімейного життя між дитиною відповідача і ОСОБА_3 .

З урахуванням викладеного, оскільки судом встановлено відсутність кровного споріднення між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відповідачем не доведено належними і допустимими доказами факт того, що ОСОБА_3 знав, що записаний батьком дитини, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, що не суперечитиме найкращими інтересами дитини та узгоджується з чинним законодавством та сталою практикою ЄСПЛ.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд першої інстанції, розглядаючи позов ОСОБА_1 не надав належну оцінку наданим позивачем доказам, внаслідок неправильного застосування норм матеріального права дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга адвоката Човганюк А. М., яка представляє інтереси ОСОБА_1 , підлягає задоволенню, рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12 травня 2025 року скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову, сплачений ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги судовий збір в розмірі 2 664 грн 64 коп підлягає стягненню на її користь з позивача.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу адвоката Човганюк Алли Миколаївни, яка представляє інтереси ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини задовольнити.

Виключити відомості про батьківство ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з актового запису № 1102 від 08 жовтня 2021 року про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчиненого Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) 2 664 (дві тисячі шістсот шістдесят чотири) грн 64 коп судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 22.10.2025.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді С. М. Єгорова

О. Л. Карпенко