ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/3403/25
Провадження № 2/362/2462/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2025 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі головуючої судді Мартинцової І.О., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Київоблгаз Збут» про захист прав споживачів й

У С Т А Н О В И В:

09.05.2025 року вказана цивільна справа надійшла до Васильківського міськрайонного суду Київської області та у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана судді Мартинцовій І.О.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що 16.02.2016 року позивачка звернулася до відповідача із заявою про перерахунок коштів, які підлягають оплаті за використаний газ за період з січня 2015 року по 31 березня 2015 року. Підставою для здійснення перерахунку є споживання позивачкою природного газу в обсязі, що не перевищує 2500 м3 на рік по тарифу 1,089 грн. за 1 м3 газу. На звернення позивачки від 16.02.2016 року відповідач не відреагував, а тому позивач здійснював оплату природного газу в менших розмірах, що підтверджується відповідними квитанціями.

24.01.2020 року позивачка звернулась до відповідача зі скаргою, в якій просила надати відповідь на заяву від 08.02.2016 року про здійснення перерахунку, здійснити перерахунок вартості спожитого газу з 01.01.2025 року, надати акт звірки розрахунків в розрізі кількості спожитого газу та застосованого тарифу на спожитий газ за період з 01.01.2015 року, повідомлення про заборгованість та відключення від 22.01.2020 року визнати протиправним та скасувати його. Листом № 12 від 07.02.2020 року відповідач повідомив позивача про відсутність правових підстав для здійснення перерахунку.

При цьому, як зазначає позивачка, відповідач не розглянув скаргу позивача від 24.02.2020 року по суті, не надав відповіді на заяву від 08.02.2016 року про здійснення перерахунку, не здійснив перерахунок вартості спожитого газу з січня 2015 року по 31 березня 2015 року, не надав акт звірки розрахунків в розрізі кількості спожитого газу та застосованого тарифу на спожитий газ за період з 01.01.2015 року по 31.03.2015 року, не надав відповіді щодо визнання повідомлення про заборгованість та відключення від 22.01.2020 року протиправним та його скасування.

26.02.2020 року позивачка направила на адресу відповідача акт звірки розрахунків згідно якого її заборгованість перед відповідачем відсутня. 04.03.2020 року позивачка направила на адресу відповідача претензію щодо порушення останнім вимог закону. 10 березня 2002 року позивачка отримала акт звірки розрахунків відповідача від 04.03.2020 року, який, на її думку, був складений з порушенням Закону, оскільки відображена в ньому інформація про наявність заборгованості на дату 06.2015 року в розмірі 1246,46 грн. не підтверджена первинними документами. У зв`язку з цим, позивачка повернула відповідачу його акт звірки без підписання.

27.07.2020 року відповідач направив на адресу позивача повідомлення про припинення газопостачання та погашення простроченої заборгованості на суму 8911,40 грн.

Позивачка, вважаючи повідомлення відповідача про заборгованість та відключення від 22.01.2002 року та від 27.07.2020 року такими, що порушують його права як споживача послуг у відповідності до ЗК «Про захист споживачів» просить суд визнати їх протиправними та скасувати.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14.05.2025 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи (поштове повідомлення міститься в матеріалах справи), правом подачі відзиву не скористалася, заяв та клопотань до суду не надіслав..

В зв`язку з цим, суд вважає за можливе вирішити справу без участі сторін за наявними матеріалами справи.

Враховуючи те, що сторони в судове засідання не з`явились, суд, керуючись ч. 2 ст. 247 ЦПК України, розглянув справу без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У силу положень ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи із наведених вище процесуальних норм суд встановив наступні обставини

Фактичні обставини встановлені судом.

Судом достовірно встановлено, що між позивачем та відповідачем існують договірні відносин щодо постачання природного газу, за яким позивач є споживачем, а відповідач постачальником відповідних послуг.

08.02.2016 року позивачка звернулася до начальника Васильківської філії ТОВ «Київоблгаз Збут» з заявою про проведення перерахунку коштів, які підлягають оплаті за використаний газ за період з січня 2015 року по 31 березня 2015 року. Підставою для здійснення перерахунку є споживання позивачем природного газу в обсязі, що не перевищує 2500 м3 на рік по тарифу 1,089 грн. за 1 м3 газу. Відповіді на дане звернення позивачка не отримала.

24.01.2020 року позивачка звернулася до Начальника Васильківської філії ТОВ «Київоблгаз Збут» Васильківський ТВР зі скаргою, в якій повідомила, що вона має малі обсяги споживання природного газу, оскільки має договір на елекроопалення будинку. А тому на опалення природний газ не використовується. При цьому, позивачка повідомила, що вона зверталася про перерахунок в 2016 році, який залишився без розгляду, а тому вважає повідомлення про заборгованість та відключення від 22.01.2020 року протиправним.

Зі змісту повідомлення про припинення газопостачання та погашення простроченої заборгованості від 22.01.2020 року вбачається, що за позивачем станом на 22.01.2020 року рахується заборгованість в сумі 7703, 52 грн., яку відповідач просить погасити в строк до 25.01. У випадку не погашення заборгованості - споживача повідомлено про здійснення заходів з примусового припинення газопостачання, що не звільняє його від обов`язку сплатити заборгованість.

Вважаючи дії відповідача по нарахуванню сум за споживання природного газу неправомірними, позивачка 26.02.2020 року надала відповідачу для підпису акт звірки.

В подальшому, 04.03.2020 року позивачка звернулася до Начальника Васильківської філії ТОВ «Київоблгаз Збут» Васильківський ТВР з претензією, в якій повідомила про попередні звернення, які залишились без реагування з боку відповідача, просила здійснити розгляд претензії протягом 5 робочих днів та визнати протиправними і скасувати повідомлення про заборгованість та відключення.

Листом № 417-Лв-2258-0320 від 06.03.2002 року у відповідь на претензію позивача від 04.03.2020 року було роз`яснено, що в зв`язку з тим, що свою господарську діяльність ТОВ «Київоблгаз Збут» розпочало з 01.07.2015 року, тому до категорій споживання природного Товариства немає відношення і відповідно зробити перерахунок з 01.01.2025 року немає можливості. Щодо актів звірки взаємних розрахунків відповідач пояснив, що не підписав їх, оскільки в ньому виявлені розбіжності в нарахуваннях. А тому, товариством був надісланий свій варіант акта звірки 05.03.2020 року, який міститься в матеріалах справи.

В свою чергу, позивачка відмовилася підписувати акт відповідача та 09.04.2020 року повернула акт без підпису (супровідний лист не повного змісту).

Крім того, у відповідь на звернення позивачки про проведення перерахунку ТОВ «Київоблгаз Збут» листом № 12 від 07.07.2020 року було надано письмове роз`яснення (а.с.45, не повний зміст відповіді наданий позивачем) щодо неможливості здійснення перерахунку за вказаний період та вказано тариф (ціна), яка використовується населенням для індивідуального опалення ( 3,60 грн. на 1 метр).

Отже, у відповідь на численні звернення позивачки щодо проведення перерахунку, відповідачем неодноразово було надано відповіді, з належним обґрунтуванням передумов нарахування заборгованості за надані ним житлово-комунальні послуги.

В подальшому, повідомленням про припинення газопостачання та погашення простроченої заборгованості від 27.07.2020 року позивачку повідомлено, що станом на 27.07.2020 року за нею рахується заборгованість в сумі 8911, 40 грн., яку відповідач просить погасити в повному обсязі. У випадку не погашення заборгованості - позивача повідомлено про здійснення заходів з примусового припинення газопостачання, що не звільняє споживача від обв`язку сплатити заборгованість.

Таким чином, предметом даного спору є нарахована відповідачем заборгованість, яка відображена в повідомленнях від 22.01.2020 року та 27.07.2020 року про наявність простроченої заборгованості та відключення від газопостачання.

Оцінка суду.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобов`язання.

Положеннями ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. При цьому такими учасниками є: споживач, виробник, виконавець. Виробник може бути одночасно і виконавцем.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець (підприємство, яке надає житлово-комунальні послуги) зобов`язаний проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання.

Згідно з ч.1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.

Власність, відповідно до ч.4 ст. 319 ЦК України, зобов`язує; зокрема, за ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

В силу вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Положеннями ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст.16 ЦК України.

Отже, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах.

Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір, у свою чергу, не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144 цс 18); від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187 гс 18); від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338 цс 18); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364 цс 19); від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-84 гс 20).

З урахуванням фактичних обставин справи та положень ст. 15,16 ЦК України вимоги позивача про визнання протиправним та скасування повідомлення про заборгованість і відключення не є обґрунтованими та не відповідають критеріям ефективного судового захисту, оскільки задоволення таких вимог не відновлює порушені права позивача та не встановлює між сторонами правову визначеність, яка полягає у підтвердженні відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за минулі періоди. Такі повідомлення містять виключно інформативний характер та не є втіленням рішеннь відповідача, які порушують право позивачки.

Суд зазначає, що із зазначених позивачем предмета та підстав позову вбачається, що предметом спору стала правомірність нарахованої плати - заборгованості за послуги з надання вказаних комунальних послуг.

Оскарження повідомленнь , не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту. А все, що зазначив позивач у позовній заяві, може бути запереченням у разі пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги. Однак, відомостей щодо стягнення з позивача на користь відповідача суми заборгованості або припинення газопостачання ( відключення), матеріали справи не містять.

Тобто, суд виходить з того, що фактичні обставини, пов`язані із наявністю або відсутністю заборгованості за зазначені послуги підлягають доведенню при пред`явленні відповідачем позову про їх стягнення.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 76, 77, 80, 81, 200,206, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Київоблгаз Збут» про захист прав споживачів - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Мартинцова