Справа № 2-910/09
Провадження № 4-с/642/30/25
УХВАЛА

Іменем України

22 жовтня 2025 року м. Харків

Холодногірський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Гримайло А.М.,

за участю секретаря Антонян А. М.,

представника заявника ОСОБА_1 адвоката Черномаз О. С.,

представника стягувача ОСОБА_2 адвоката Крячка О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові скаргу адвоката Черномаз Оксани Сергіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , заінтересовані особи: головний державний виконавець Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Акулкін Олександр Сергійович, стягувач ОСОБА_3 про визнання дій державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції неправомірними та зобов`язання провести перерахунок заборгованості по аліментах, -

у с т а н о в и в:

Представник заявника ОСОБА_1 адвокат Черномаз О. С. звернулася до суду зі скаргою про визнання неправомірними дії державного виконавця Східного міжрегіонального управління Холодногірсько - Новобавареького відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Міністерства юстиції щодо здійснення розрахунку заборгованості по аліментах в межах виконавчого провадження та зобов`язання державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції провести перерахунок заборгованості з урахуванням добровільно сплачених аліментів у сумі 67 200,00 грн.

В обґрунтування скарги посилалася на те, що рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 27.02.2009 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.12.2008 року. Виконавчий лист було пред`явлено до примусового виконання, але після відкриття виконавчого провадження 26.03.2018 ОСОБА_4 виконавчий лист був добровільно забраний нею у зв`язку з досягненням сторонами примирення та домовленістю про спільний добровільний спосіб утримання дитини, внаслідок чого виконавче провадження було закрито, а виконавчий лист повернуто стягувачу.

За домовленістю сторін ОСОБА_1 виконував зобов`язання по аліментах на дитину у вигляді оплати за навчання доньки ОСОБА_5 у Харківському кооперативному торгово-економічному коледжі та сплатив за весь період навчання за період з липня 2021 року по серпень 2024 року суму у розмірі 67200,00 грн., що підтверджується довідкою Державного ощадного банку України від 30.09.2025 року. Вказані платежі здійснювались поза межами виконавчого провадження, від платника ОСОБА_1 на розрахунковий рахунок навчального закладу з позначкою призначання платежу - аліменти, за навчання ОСОБА_5 .

У вересні 2021 року до досягнення дитиною 18-річного віку стягувач ОСОБА_3 знову подала до того ж відділу ДВС заяву про примусове виконання даного виконавчого листа, однак лист було повернуто стягувачу за не відповідністю вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 02.04.2025 визнано неправомірним рішення та дії державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу ДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з повернення виконавчого листа стягувану та зобов`язано Холодногірсько- Новобаварський ВДВС вирішити питання про прийняття до виконання виконавчого листа № 2-910/09, виданого Ленінським районним судом м. Харкова 19.03.2009 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з вересня 2021 року.

На підставі ухвали Холодногірського районного суду м. Харкова від 04.08.2025 ОСОБА_3 було видано дублікат виконавчого листа № 2-910/09 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

29.09.2025 ОСОБА_1 постанову про відкриття виконавчого провадження від 22.09.2025 та постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 23.09.2025 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 за заявою стягувача ОСОБА_3 з 01.09.2021 року, після чого представник ОСОБА_1 адвокат Черномаз О. С. звернулася до Холодногірсько - Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України з заявою про проведення розрахунку заборгованості по аліментам з урахуванням сплачених ОСОБА_1 коштів у якості аліментів на навчання дитини ОСОБА_5 за перод з 26.07.2021 року по 09.08.2024 року у розмірі 67200,00 грн.

03.10.2025 була отримана відповідь на заяву, якою державний виконавець відмовив у проведенні розрахунку заборгованості з урахуванням сплачених божником коштів, у зв`язку з тим, що врахувати сплачені з 26.07.2024 року по 09.08.2024 року ОСОБА_1 кошти не уявляється можливим, а також було отримано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на 03.10.2025 року, що складає 79897,25 грн., у зв`язку з чим вважає, що дії державного виконавця Холодногірсько - Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України є незаконними та порушують права ОСОБА_1 .

Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 08.10.2025 відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду.

13.10.2025 на адресу суду через систему «Електронний суд» надійшли заперечення на скаргу від представника стягувача ОСОБА_2 адвоката Крячка О. В., який проти задоволення скарги заперечував, посилаючись на те, що боржник ОСОБА_1 як батько неповнолітньої (на той момент) дитини ОСОБА_5 добровільно надавав їй допомогу, оплачуючи за її навчання, і цей платіж не стосувався аліментів або додаткових витрат. Одним із доказів такої добровільності є той факт, що боржник ОСОБА_1 продовжував оплачувати за навчання і після повноліття доньки, що настало 20.02.2024 (оплати у січні 2024 9950,00 грн. за І півріччя 2024 р. та серпні 2024 р 10500,00 грн. за 2 півріччя 2024 року), тобто у період, коли вже не було жодних визначених рішенням суду аліментів. Ніякої домовленості (усної чи письмової) щодо зарахування цих коштів в рахунок аліментів, тобто коштів на утримання дитини, між сторонами не було і скаржник не наводить ніяких фактів щодо такої домовленості.

При розрахунку заборгованості зі сплати аліментів державний виконавець може зараховувати як добровільну сплату аліментів лише ті платежі, в яких чітко визначено призначення платежу як аліменти чи борг на утримання дітей; у вказаній справі боржник перераховував кошти на рахунок навчального закладу, а не на рахунок стягувача, при цьому в своїх квитанціях він зазначав у якості цільового призначення платежу Аліменти, за навчання..., тобто дві взаємовиключні мети оплати. Боржник так зазначав в своїх платіжних інструкціях, однак стягувачу від нього надходили квитанції із вказівкою лише про оплату за навчання без посилання на те, що це аліменти, а тому стягувачу не було відомо про таке подвійне призначення. Таким чином, ОСОБА_1 добровільно оплачував кошти на навчання своєї доньки і при цьому не ставив стягувача до відома про те, що зі свого боку зазначає в квитанціях, що це не тільки оплата за навчання, але й аліменти. Ніякої домовленості між сторонами про залік цих коштів в рахунок аліментів не існувало, у зв`язку ічим немає підстав для задоволення скарги та зарахування цих коштів в рахунок сплати аліментів, а тому дії державного виконавця були законними та обґрунтованими.

20.10.2025 на адресу суду надійшов відзив на скаргу від Холодногірсько-Новобаварського ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у якому просили у задоволенні скарги відмовити у повному обсязі, оскільки здійснення виконавчого провадження являє собою сукупність дій, спрямованих на примусове виконання виконавчого документу, які розпочинаються з моменту відкриття виконавчого провадження, тому врахування сплачених з 26.07.2021 року по 09.08.2024 року ОСОБА_1 коштів за заявою скаржника не уявляється можливим, оскільки вони були сплачені поза межами відкритого виконавчого провадження.

У судове засідання представник заявника ОСОБА_1 адвокат Черномаз О. С. з`явилася, скаргу підтримала, просила її задовольнити, надала пояснення аналогічні доводам скарги.

Представник стягувача ОСОБА_2 адвокат Крячко О. В. у судове засідання з`явився, проти задоволення скарги заперечував, посилаючись на її незаконність та безпідставність.

Представник заінтересованої особи - Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно належним чином, в матеріалах справи є дані про належне їх повідомлення, причини неявки суду не повідомив, надав письмові заперечення на скаргу.

Судом враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Суд, вислухавши представників скаржника та стягувача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, взявши до уваги їх позицію Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, викладену у відзиві на скаргу, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

29.08.2025 Холодногірським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.12.2008 року.

Згідно з довідкою філії Харківське ОУ АТ «Ощадбанк» від 30.10.2025 по рахунку ОСОБА_1 був здійснений рух коштів переказ на рахунок Харківського кооперативного торгово-економічного коледжу за період з липня 2021 року по серпень 2024 року на суму у розмірі 67200,00 грн. за призначенням платежу: Аліменти, за навчання ОСОБА_5 , що також підтверджується платіжною інструкцією МО № 021 від 26.07.2021 року на суму 8950,00 грн; меморіальним ордером № від 25.07.2022 року на суму 9450,00 грн; меморіальним ордером № від 04.01.2022 року на суму 8950,00 грн; платіжною інструкцією МО (№ 321) від 07.08.2023 року на суму 9950,00 грн; платіжною інструкцією МО (№ ) від 24.01.2023 року на суму 9450,00 грн; платіжною інструкцією МО (№ 721) від 25.01.2024 року на суму 9950,00 грн; платіжною інструкцією МО (№ 921) від 09.08.2024 року на суму 10500,00 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 02.04.2025 скаргу ОСОБА_3 задоволено, визнано неправомірним рішення та дії державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції по поверненню згідно з повідомленням від 28 вересня 2021 року стягувачу ОСОБА_4 без прийняття до виконання виконавчого листа № 2- 910/09, виданого Ленінським районним судом міста Харкова 19.03.2009 р про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язано Холодногірсько-Новобаварський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вирішити питання про прийняття до виконання виконавчого листа № 2-910/09, виданого Ленінським районним судом м. Харкова 19.03.2009 року про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з вересня 2021 року відповідно до заяви ОСОБА_4 .

Постановою Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 22.09.2025 відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2- 910/09, виданим Ленінським районним судом міста Харкова 19.03.2009 р, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини у розмірі частини усіх доходів щомісячно, починаючи з 22.12.20084 постановою Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 23.09.2025 внесені зміни (доповнення) в автоматизованій системі виконавчого провадження у резолютивній частині щодо початку періоду стягнення, яке зазначено як 01.09.2021.

29.09.2025 представник заявника ОСОБА_1 адвокат Черномаз О. звернулася до Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з заявою про проведення розрахунку заборгованості по аліментам з урахуванням сплачених ОСОБА_1 коштів у якості аліментів на навчання дитини ОСОБА_5 за період з 26.07.2021 року по 09.08.2024 року у розмірі 67200,00 грн., на яку 03.10.2025 року отримана відповідь, якою державний виконавець відмовив в проведенні розрахунку заборгованості з урахуванням сплачених божником коштів, у зв`язку з тим, що врахування сплачених з 26.07.2024 року по 09.08.2024 року ОСОБА_1 коштів не уявляється можливим, за надання додаткових відомостей сума боргу може бути перерахована, а також надано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на 03.10.2025 року, яка складає 79897,25 грн.

Разом із запереченнями представником ОСОБА_2 адвокатом Крячком О. В. надано копії квитанцій до платіжних інструкцій про переказ готівки: від 25.01.2024 року на суму 9950,00 грн; від 09.08.2024 року на суму 10500,00 грн.; від 07.08.2023 року на суму 9950,00 грн. з призначенням платежу: за навчання ОСОБА_5 у Харківському кооперативному торгово-економічному коледжі.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України зазначено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6Конвенціїпрозахист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка підлягає застосуванню згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

За вимогами ч. 1, 2 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно з положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За приписами ч. 1, 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з пунктом 4 розділу XVIІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За частинами першою і другою статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 181 СК способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

У статті 195 СК України закріплено порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими в частці від заробітку (доходу). Відповідно до вказаного порядку заборгованість за аліментами визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2021 року в справі № 333/6869/19 (провадження № 61-5678св21) зазначено, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим. […] Із наданих суду копій платіжних доручень можливо встановити тільки суму грошових переказів, валюту, дату здійснення цих фінансових операцій, одержувача та платника за кожним переказом. Інші відомості роздруківки не містять. Суд першої інстанції також не встановив, що перераховані кошти є аліментами із зазначенням будь-яких слів, словосполучення які б свідчили про це, а не є добровільною участю діда у витратах на дитину чи участі в інших витратах. Боржником не надано доказів, що він сплачував аліменти».

У постанові Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 761/43598/21 суд зазначив, що аргументи касаційної скарги про те, що особа оплачував навчання дітей у приватних навчальних закладах в Україні та у Великій Британії, тому ці витрати підлягають урахуванню при розрахунку заборгованості аліментів, також не є підставою для скасування судових рішень, адже аліменти, стягнені на користь одного з батьків на утримання дитини, є відшкодуванням звичайних витрат спрямованих на забезпечення потреб та інтересів дитини для її повноцінного розвитку. Оплата ж навчання в приватних навчальних закладах не є звичайними витратами, що охоплюються поняттям аліментів. За доведеності особливих обставин оплата навчання дитини в таких закладах може бути підставою для стягнення додаткових витрат.

Також у постанові Верховного Суду від 5 серпня 2025 року у справі № 390/2379/24 було зазначено, що факт здійснення боржником грошових переказів на користь стягувача без конкретизації їх призначення як аліментів не може автоматично вважатися сплатою аліментних зобов`язань навіть за відсутності інших боргових зобов`язань між сторонами.

З наданої заявником (боржником) ОСОБА_1 інформації про окремі операції по платіжним рахункам, на які він посилається як на підставу своїх вимог про добровільне перерахування в рахунок призначених аліментів на утримання доньки, вбачається, що вказані платіжні документи містять відомості щодо здійснення переказів грошових сум на рахунок навчального закладу із зазначенням призначення платежу аліменти, за навчання ОСОБА_5 , у той час як зазначення платежу як аліментів у копіях зазначених платіжних документів, наданих стягувачем, відсутнє, тому вважає, що оплата навчання у навчальних закладах не є звичайними витратами, що охоплюються поняттям аліментів, та за доведеності особливих обставин оплата навчання дитини в таких закладах може бути підставою для стягнення додаткових витрат.

За таких обставин, надані заявником (боржником) докази не свідчать про виконання ним судового рішення щодо сплати (погашення заборгованості) аліментів, а відтак обґрунтовано не враховані державним виконавцем при складанні розрахунку заборгованості ОСОБА_1 по сплаті аліментів, а дії державного виконавця не суперечать вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду у справах №2-4665/2008 від 12.01.2022 р. та №707/999/21 від 25.01.2023 р. та у справі №390/2379/24 від 05.08.2025 року.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відсутність позиції відповідача по суті позову не є підставою для задоволення позовних вимог, якщо вони не обґрунтовані та доказово не підтверджені.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Проніна проти України, № 63566/00, пр. 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

Виходячи з зазначеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для врахування переказів грошових коштів, здійснених ОСОБА_1 на рахунок навчального закладу із зазначенням призначення платежу аліменти, за навчання ОСОБА_5 , а тому вважає за необхідне у задоволенні скарги відмовити.

Керуючись ст. ст. 259, 263, 264, 265, 268, 447, 448, 450, 452 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

у х в а л и в:

У задоволенні скарги адвоката Черномаз Оксани Сергіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , заінтересовані особи: головний державний виконавець Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Акулкін Олександр Сергійович, стягувач ОСОБА_3 про визнання дій державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції неправомірними та зобов`язання провести перерахунок заборгованості по аліментах - відмовити у повному обсязі.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом 15 днів з дня виготовлення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає чинності після закінчення терміну на апеляційне оскарження, а у випадку її оскарження після розгляду апеляційної скарги судом апеляційної інстанції.

Повний текст виготовлено 22.10.2025.

Суддя- А. М. Гримайло