Справа № 750/8439/25
Провадження № 2/750/2440/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 жовтня 2025 року м. Чернігів
Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:
судді - Рахманкулової І.П.,
секретаря Левченка К.С.,
за участю представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини та стягнення аліментів,
третя особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,
у червні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить визнати його батьком малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути аліменти на утримання сина.
Обґрунтовано позов тим, що з 2009 року позивач та відповідач перебували у близьких стосунках. ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 народився син ОСОБА_5 . Під час вагітності відповідач піклувався про позивача, надавав матеріальну допомогу. Але після народження сина відмовився подавати до відділу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про походження дитини, у зв`язку з чим дитину зареєстрували зі слів матері у відповідності до ст. 135 Сімейного кодексу України, не зазначаючи ОСОБА_3 батьком дитини. В подальшому відповідач регулярно надавав матеріальну допомогу позивачу, цікавився розвитком сина та періодично приймав участь у його вихованні. У 2022 році відповідач припинив фінансову підтримку сина ОСОБА_5 , мотивуючи це тим, що у зв`язку з бойовими діями на території Чернігівської області його доходи різко впали і він не може більше забезпечувати сина фінансово, у зв`язку з чим вона звернулася до суду з даним позовом.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 червня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Відповідач відповідь на відзив не подав.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 липня 2025 року задоволено клопотання представника позивача, призначено у справі судову молекулярно-генетичну експертизу та зупинено провадження по справі на час проведення експертизи.
04 вересня 2025 року на адресу суду надійшов лист Державної спеціалізованої установи «Чернігівське обласне бюро судово-медичної експертизи» № 02.3-25/1558 від 02.09.2025 про повернення ухвали суду про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи без виконання, оскільки у призначений час 27 серпня 2025 року для відбору зразків біологічного матеріалу не з`явився відповідач ОСОБА_3 (а.с. 50).
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 вересня 2025 року поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила суд його задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи по суті сповіщався завчасно та належним чином. Судова повістка відповідачу надсилалась за адресою його місця проживання.
Згідно з частиною 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статті 280 ЦПК України.
Представник Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради у судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини.
Представник третьої особи - відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції у судове засідання не з`явилась, надіслала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, при вирішенні справи поклалась на розсуд суду.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 27 липня 2011 року ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Чернігові, батьками дитини зазначені: батько ОСОБА_6 , мати ОСОБА_7 (а.с. 7).
Згідно довідки Виконкому Михайло Коцюбинської селищної ради від 06.02.2024 за №122, позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично проживає в АДРЕСА_2 . Склажд сім`ї за адресою фактичного місця проживання: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.15)
Позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_2 від 22 січня 2016 року, прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_11 (а.с. 14).
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 03.05.2018 задоволено позов ОСОБА_12 до відповідача ОСОБА_10 , шлюб між подружжям розіровано, стягнуто з ОСОБА_10 аліменти на утримання його неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до ч. 3 ст.12 та ч.ч. 1,3 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ст. 94 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини 1 статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Визнання батьківства це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини. Однак одного волевиявлення особи щодо визнання себе батьком певної дитини недостатньо для настання правових наслідків. Необхідно також ще й волевиявлення матері дитини, яке полягає у вираженні згоди на те, щоб чоловік був записаний батьком її дитини. Саме тому вимагається подання до органів реєстрації актів цивільного стану спільної заяви матері дитини та чоловіка, який вважає себе батьком цієї дитини.

Визнання батьківства є констатацією факту біологічного батьківства особи, яка подала заяву до органів реєстрації актів цивільного стану, метою якого є підтвердження вже існуючого біологічного (кровного) споріднення між чоловіком, який визнає себе батьком, та дитиною.

Згідно частини 1 статті 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Відповідно до частини 2 статті 128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу.

Згідно частини 3 статті 128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Згідно частини 4 статті 128 СК України, позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Позивач для доведення факту біологічного батьківства відповідача просила суд призначити судову молекулярногенетичну експертизу, яка була призначена ухвалою суду від 11 липня 2025 (а.с.35-36).

Дана ухвала направлялася для виконання до експертної установи. Було призначено дату для відібрання біологічних зразків, проте для проведення експертизи відповідач не з`явився.

Відповідно до статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Нез`явлення відповідача до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судово-генетичної експертизи свідчить про його небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача про його батьківство щодо дитини.

На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 24 лютого 2021 року у справі № 140/2055/18.

Оцінивши наявні у справі докази, перелічені вище, які підтверджують батьківство відповідача щодо ОСОБА_4 , а також те, що відповідач ухилився від участі в експертизі, не з`явився для відібрання біологічних зразків, суд з урахуванням вимог ст.109 СК України приходить до висновку, що батьківство відповідача доведено, а тому вбачає підстави для задоволення позову.

Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження.

Позивач також заявила вимогу про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн.

У судовому засіданні представник позивача пояснила, що до повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України відповідач добровільно сплачував кошти на утримання ОСОБА_5 в розмірі 5000 грн., а тому позивач і просить стягнути аліменти в такому розмірі.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, держави -учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

За таких обставин, з урахуванням викладеного, зважаючи на зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про доцільність задоволення вимог позивача щодо визнання батьківства та стягнення аліментів в повному обсязі.

У зв`язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені у справі судові витрати по сплаті судового збору, як це передбачено ст.141 ЦПК України.

Оскільки судом задоволено вимогу ОСОБА_12 про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому витрати по сплаті судового збору за цю вимогу мають бути покладені на ОСОБА_3 , які необхідно стягнути на користь держави.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 258, 259, 265, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 122, 128, 134 СК України, суд,

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини та стягнення аліментів задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , громадянина України, батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Внести зміни до актового запису № 1634 від 27 липня 2011 року про народження ОСОБА_4 , складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, шляхом зазначення у графі «батько» « ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , громадянин України».

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_12 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. щомісяця, починаючи з 23 червня 2025 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_12 1211 грн. 20 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 1211 грн. 20 коп. судового збору.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 23.10.2025.

Суддя