КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/7209/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2025 року місто Київ

справа № 367/4439/24

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 серпня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Одарюка М.П., у справі за позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «ГРАНД РЕЗОРТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року позивач ОСББ «ГРАНД РЕЗОРТ» звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь:

55758,43 грн. - заборгованість зі сплати внесків на утримання спільного майна за період з 01 травня 2018 року по 29квітня 2024 року;

22599,66 грн. - інфляційні втрати за період з 01травня 2018 року по 29 квітня 2024 року;

5917,26 грн. - 3% річних за період з 01травня 2018 року по 29 квітня 2024 року;

3360 грн. - витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування вимог посилався на те, що ОСББ «ГРАНД РЕЗОРТ» забезпечує управління, утримання та експлуатацію багатоквартирного (житлового) будинку4-Б, що розташований по АДРЕСА_1 та утримує його прибудинкову територію на підставі чинного законодавства України.

Вказував, що ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення №82-161, розташованого у багатоквартирному будинку АДРЕСА_1 .

Зазначав, що рішенням Загальних зборів ОСББ «ГРАНД РЕЗОТ», що оформлено протоколом №1 від 02 квітня 20196 року, прийнято рішенням про затвердження щомісячного внеску на утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 2,68 грн. за кв.м нежитлового (підвального) приміщення та щомісячного внеску до фонду на поточний та капітальний ремонт в розмірі 1,00 грн.за кв.м приміщення.

Рішенням Загальних зборів ОСББ «ГРАНД РЕЗОРТ», що оформлено протоколом від 13 грудня 2020 року, прийнято рішення про затвердження щомісячного внеску на утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 4,00 грн. за кв.м. нежитлового приміщення та щомісячного внеску на ремонтний фонд в розмірі 2,00 грн.за кв.м. приміщення.

Рішенням Загальних зборів ОСББ «ГРАНД РЕЗОРТ», що оформлено протоколом від 12 лютого 2023 року прийнято рішення про затвердження щомісячного внеску на утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 5,00 грн. за кв.м. нежитлового приміщення та щомісячного внеску на ремонтний фонд в розмірі 3,00 грн.за кв.м.

Посилався на те, що у відповідача, на рівні з іншими співвласниками багатоквартирного будинку існує обов'язок щомісяця сплачувати свою частку затверджених вищим органом управління об'єднаннявнесків і платежів у рахунок покриття на утримання будинку та прибудинкової території (спільного майна багатоквартирного будинку), а також інші обов'язкові внески та платежі, передбачені рішеннями Загальних зборів співвласників будинку і Статутом.

Вказував, що відповідач своєчасно та у повному обсязі свої зобов'язання перед позивачем не виконує, внаслідок чого за період з 01 травня 2018 року по 29квітня 2024 року у останньогоутворилась заборгованість у розмірі 55758,43 грн.

Зазначав, що відповідач відповідно до ст.625 ЦК України також повинен сплатити суму боргу з урахуванням інфляційнихвтрат та3% річних.

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 15 серпня 2024 року позов ОСББ «ГРАНД РЕЗОРТ» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСББ «ГРАНД РЕЗОРТ» заборгованість у розмірі 55758,43 грн. за період з 01 травня 2018 року по 29 квітня 2024 року включно, інфляційні втрати у розмірі 16789,36 грн. та 3% річних у розмірі 6388,49 грн., а всього 78936,28 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСББ «ГРАНД РЕЗОРТ» сплачений судовий збір в розмірі 3028,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСББ «ГРАНД РЕЗОРТ» витрати на правничу допомогу в розмірі 3360,00 грн.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 23 грудня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог посилався на те, що відповідач участі у розгляді справи не брав, ухвалу про відкриття провадження, позовну заяву та копію заочного рішення суду не отримував.

Вказував, що позивач в наданому розрахунку по нежитловому приміщенню №82- 161 багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , вказує, що відповідачем за період з 01 травня 2018 року по 29 квітня 2024 року сплачено всього 32611,85 грн. Однак, відповідач не погоджується з вищевказаним розрахунком, оскільки позивачем не були враховані всі суми коштів, які були сплачені відповідачем на рахунок ОСББ «ГРАНД РЕЗОРТ» за період з 2023 року по 2024 рік.

Зазначав, що при розрахунку інфляційних нарахувань та 3% річних суд першої інстанції взяв за основну суму боргу 55758,00 грн. (за період з 01 травня 2018 року по 29 квітня 2024 року).

Вважає, що при визначені суми інфляційних нарахувань та 3% річних необхідно було враховувати суму основного боргу за період з 01 травня 2018 року по 23 лютого 2022 року (за 2018 рік - 4989,12 грн.; за 2019 рік - 7483,68 грн.; за 2020 рік - 7483,68 грн., за 2021 рік - 11169,60 грн.; за 2022 рік - 930,80 грн).

Посилався на те, що як зазначає позивач, відповідач не виконує свої зобов`язаннями з 01 травня 2018 року, натомість позовна заява подана лише 14 травня 2024 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

01 квітня 2025 року від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому останній просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на її безпідставність та необгрунтованість.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки дана справа є малозначною, тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСББ «ГРАНД РЕЗОРТ» забезпечує управління, утримання та експлуатацію багатоквартирного (житлового) будинку АДРЕСА_1 та утримує його прибудинкову територію на підставі чинного законодавства України.

Відповідач ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення №82-161, розташованого у багатоквартирному будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08 квітня 2024 року.

Рішенням Загальних зборів ОСББ «ГРАНД РЕЗОТ», що оформлено протоколом №1 від 02 квітня 2016 року, прийнято рішенням про затвердження щомісячного внеску на утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 2,68 грн. за кв.м нежитлового (підвального) приміщення та щомісячного внеску до фонду на поточний та капітальний ремонт в розмірі 1,00 грн. за кв.м приміщення.

Рішенням Загальних зборів ОСББ «ГРАНД РЕЗОРТ», що оформлено протоколом від 13 грудня 2020 року, прийнято рішення про затвердження щомісячного внеску на утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 4,00 грн. за кв.м. нежитлового приміщення та щомісячного внеску на ремонтний фонд в розмірі 2,00 грн. за кв.м. приміщення.

Рішенням Загальних зборів ОСББ «ГРАНД РЕЗОРТ», що оформлено Протоколом від 12 лютого 2023 року прийнято рішення про затвердження щомісячного внеску на утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 5,00 грн. за кв.м. нежитлового приміщення та щомісячного внеску на ремонтний фонд в розмірі 3,00 грн. за кв.м.

Рішення є чинними, не були скасовані в судовому порядку.

Відповідач отримує і споживає житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відповідними доказами, долученими до матеріалів справи та не заперечується відповідачем.

За таких правовідносин між ОСББ та відповідачем утворились договірні відносини, які і породжують цивільні права та обов`язки у сфері житлово-комунальних послуг, в порядку ст.11 ЦК України.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, відповідач несвоєчасно та не у повному обсязі сплачував внески на утримання будинку та прибудинкової території, у зв`язку з чим у ОСОБА_1 за період з 01 травня 2018 року по 29 квітня 2024 року утворилась заборгованість у розмірі 55758,43 грн.

Відповідно до ч.3 ст.13 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує (ч.ч.1, 4 ст.319 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.385 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків).

Згідно з ч.1 ст.9 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» №417-VIII управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку).

Статтею 11 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» врегульовано питання щодо управління багатоквартирним будинком управителем.

Згідно з ч.1-3 ст.11 вказаного Закону управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за рішенням зборів співвласників (загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) і згодою управителя та зазначається у договорі з управителем. Умови договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком повинні відповідати умовам типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.5 та п.10 ч.1, ч.2 ст.7 Закону співвласники зобов`язані виконувати рішення зборів співвласників та своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.

Кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» витрати на управління багатоквартирним будинком включають: 1) витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку; 2) витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку; 2-1) витрати, пов`язані з виконанням зобов`язань за кредитним договором, укладеним за програмами Фонду енергоефективності; 3) витрати на сплату винагороди управителю в разі його залучення; 4) інші витрати, передбачені рішенням співвласників або законом.

Витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат.

Невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком.

Згідно із статтею 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.

Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників відноситься до виключної компетенції загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку. Рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, є обов`язковим для всіх співвласників.

Відповідно до ст.13 вказаного Закону у разі відмови співвласника сплачувати внески і платежі на утримання та проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна об`єднання або за його дорученням управитель має право звернутися до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11 травня 2018 року по справі №922/3087/17.

Згідно з ст.ст.15, 16 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» співвласник зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.

Об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання: встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів.

На підставі ст.17 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» для забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов`язків об`єднання має право вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; звертатися до суду в разі відмови співвласника відшкодовувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим Законом та статутом об`єднання внески і платежі, у тому числі відрахування до резервного та ремонтного фондів.

Статтею 20 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» врегульовано визначення часток внесків і платежів на утримання, експлуатацію та ремонт спільного майна. Так, частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності. Частка участі співвласника квартири та/або нежитлового приміщення визначається відповідно до його частки як співвласника квартири та/або нежитлового приміщення.

Аналогічна правові позиції викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 грудня 2020 року по справі №910/6471/18 та постанові Верховного Суду від 11 травня 2018 року по справі №922/3087/17.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 22 лютого 2018 року №910/13182/17 та від 22 лютого 2018 року №910/11312/17 при розгляді справ за позовами ОСББ про стягнення заборгованості по сплаті внесків, Верховний Суд зазначив про те, що обов`язок утримання зазначеного майна виникає у співвласників багатоквартирного будинку безпосередньо з актів цивільного законодавства. При цьому витрати на утримання спільного майна у багатоквартирному будинку, витрати на оплату комунальних послуг (централізованого опалення) щодо нього входять до окладу витрат на управління багатоквартирним будинком та, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат, розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, незалежно від факту використання ними належної їм квартири нежитлового приміщення) та спільного майна, а також членства в об`єднанні співвласників багатоквартирного будинку.

Згідно зі ст.23 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» внески на утримання і ремонт приміщень або іншого майна, що перебуває у спільній власності, визначаються статутом об`єднання та/або рішенням загальних зборів.

Відповідно до ст.15 вказаного Закону співвласник зобов`язаний: виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.

Положеннями ч.1 ст.526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У постанові від 11 листопада 2015 року по справі №3-945гс15 Верховний Суд України дійшов висновку про те, що особа, яка є власником приміщення і у свою чергу співвласником будинку, в якому створено ОСББ, однак не є членом цього об`єднання, зобов`язана брати участь у витратах на управління, утримання та збереження будинку, а об`єднання наділено правом у разі нездійснення цією особою таких дій звернутися до суду з позовом про стягнення нарахованих за цими витратами платежів. При цьому ні Законом про ОСББ, ні іншими законодавчими актами України не передбачено затвердження або погодження органами місцевого самоврядування розмірів внесків і платежів, визначених загальними зборами ОСББ.

Верховний Суд у постанові від 24 січня 2020 року по справі №910/1395/19 вказав, що за Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» на члена ОСББ, покладено обов`язок виконувати чинні та не скасовані рішення статутних органів ОСББ, якими зокрема є загальні збори учасників та правління ОСББ, своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що внаслідок неналежного виконання відповідачем свого обов`язку щодо сплати обов`язкових платежів, у останнього утворилась заборгованість за період з 01 травня 2018 року по 29 квітня 2024 року у розмірі 55758,43 грн.що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості, який міститься в матеріалах справи та не спростований відповідачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не погоджується з розрахунком заборгованості наданим позивачем, оскільки позивачем не були враховані всі суми коштів, які були сплачені відповідачем на рахунок ОСББ «ГРАНД РЕЗОРТ» за період з 2023 року по 2024 рік, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вказував на те, що відповідач є власником двох окремих нежитлових приміщень, що знаходяться на першому поверсі - приміщення №82-161 та в напівпідвальній частині будинку (приміщення (комора) АДРЕСА_3 , відповідно внески на утримання багатоквартирного будинку №4-Б та прибудинкової території, ремонтний фонд нараховуються на кожне нежитлове приміщення окремо в залежності від площі відповідного приміщення. Зазначав, що сплата внесків на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території за нежитлове приміщення №83 не є предметом розгляду даної справи. Вказував, що кожне окреме нежитлове приміщення має свій особовий рахунок (о/р НОМЕР_1 для нежитлового приміщення №83 та о/р НОМЕР_2 для нежитлового приміщення №82-161), в свою чергу, на відповідача, як на власника обох нежитлових приміщень, що є окремими об`єктами права власності, та мають окремі реєстраційні номери в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, покладається обов`язок утримувати майно, що йому належить, зокрема, спільне майно багатоквартирного будинку, власником якого він є на праві спільної сумісної власності, що вбачається з частин 1, 2 статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», частини 1 статті 20 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», статуту ОСББ «ГРАНД РЕЗОРТ» тощо. Посилався на те, що надаючи квитанції відповідачем не враховано того факту, що зі змісту квитанцій, наданих останнім, а також зі скрін-копій з особистого кабінету ОСББ «ГРАНД РЕЗОРТ» у програмі для автоматизації управління фінансами ОСББ «Дах» (додаються до даного відзиву) вбачається, що в платіжних документах, якими здійснюється оплата в призначенні платежу відповідачем вказано особові рахунки декількох приміщень відразу. Вказував, що оскільки відповідачем в призначенні платежу не конкретизовано пропорцій чи суми внесків, що має бути розподілена на кожен конкретний особовий рахунок (о/р 083 та о/р 082-161), позивач на власний розсуд здійснює пропорційний або інший поділ отриманих коштів відповідно до інформації, наявної про заборгованість і нарахування, та у межах програми «Дах» здійснює рознесення (розпізнавання) надходжень по кожному приміщенню та відповідних статтях витрат (утримання будинку та прибудинкової території, ремонтний фонд тощо).

Вказані обставини підтверджуються долученими скрін-копіями з особового кабінету ОСББ «ГРАНД РЕЗОРТ» в системі «Дах».

Отже, діючи у межах своєї господарської (бухгалтерської) діяльності, позивачем розподілено отримані від відповідача суми на відповідні рахунки за кількома приміщеннями, оскільки відсутність чіткого призначення платежу передбачає свободу розсуду кредитора в зарахуванні коштів. Відповідач же, виконуючи платіж, був зобов`язаний самостійно визначити, на яке зобов`язання (який об`єкт) він сплачує кошти, проте цього не зробив, а тому не має права вимагати зворотного, посилаючись на власні неточності у призначенні платежу.

Отже, твердження сторони відповідача про те, що вся сума нібито мала зараховуватися виключно на нежитлове приміщення №82-161, спростовується змістом призначення платежу: оскільки окрім №82-161 зазначено і №83, а відтак відсутні підстави вважати, що відповідач сплачував кошти саме за приміщення №82-161.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про невірне нарахування 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів погоджується з тим, що суд першої інстанції при розрахунку 3% річних та інфляційних втрат невірно взяв за основу розрахунку суму заборгованості, яка виникла станом на 29 квітня 2024 року у розмірі 55758,43 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просив стягнути з відповідача 22599,66 грн. інфляційних втрат та 5917,26 грн. 3% річних за період з 01 травня 2018 року по 29 квітня 2024 року.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який вподальшому неодноразово продовжувався та триває по цей час.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» до 29 грудня 2023 року було визначено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.

Ця постанова набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.

Однак, відповідно до пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України №1405 від 29 грудня 2023 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг», яка набрала чинності 30 грудня 2023 року, пункт 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» викладено у такій редакції: «1. Установити, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється:

нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 року №285);

припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 року №285);

стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24 лютого 2022 року з дати виникнення можливості бойових дій/початку бойових дій по дату припинення можливості бойових дій/завершення бойових дій на територіях, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, споживачів та/або членів їх сімей, які покинули своє місце проживання та надали виконавцю комунальних послуг, управителю багатоквартирного будинку, іншій уповноваженій співвласниками особі у паперовій або електронній формі довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи згідно з додатком 2 до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 Про облік внутрішньо переміщених осіб (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296; 2015 р., № 70, ст. 2312; 2016 р., № 46, ст. 1669; 2022 р., № 26, ст. 1418), або інші документи, що підтверджують їх відсутність у житловому та/або нежитловому приміщенні, будинку, в яких вони є споживачами на підставі укладених договорів (довідки з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби (у тому числі отримані в іноземній державі), відбування покарання тощо, документи, що підтверджують факт перетинання державного кордону України (на виїзд з України і в`їзд в Україну) у відповідний період часу), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. №285);

нарахування плати за житлово-комунальні послуги з дати початку по дату завершення тимчасової окупації територій, включених до переліку тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, та стягнення заборгованості за ці послуги, утвореної після 24 лютого 2022 року за відповідний період окупації, споживачів та/або членів їх сімей на відповідній території.»

Таким чином, основні зміни полягають в тому, що з 30 грудня 2023 року заборона на нарахування штрафних санкцій, припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг та стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у зв`язку з неоплатою їх в не повному обсязі стосується виключно територій де ведуться бойові дії (можливих бойових дій) або тимчасово окупованих територій.

Місто Київ не входить до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджених наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22 грудня 2022 року №309.

Отже, законодавець на рівні акту Постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» встановив заборону нараховувати, у тому числі інфляційні втрати та 3% річних, і такі положення до внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 1405 від 29 грудня 2023 року стосувались території міста Києва, а тому нормативно-правовий акт (постанова) Кабінету Міністрів України №206 від 05 березня 2022 року підлягає застосованню до врегулювання спірних правовідносин за період з 24 лютого 2022 року до 29 грудня 2023 року.

За таких обставин нараховані позивачем на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних в межах заявлених вимог за період з 24 лютого 2022 року по 29 грудня 2023 року не підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, виходячи з принципу диспозитивності, у позивача виникло право на стягнення 3% річних та інфляційної складової боргу за період з 01 травня 2018 року по 23 лютого 2022 року та з 30 грудня 2023 року по 29 квітня 2024 року.

За проведеними обчисленнями, з урахуванням методики розрахунку інфляційних втрат та 3% річних відповідно до частини другою статті 625 ЦК України, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що стягненню з відповідача на користь позивача за період з 01 травня 2018 року по 23 лютого 2022 року та з 30 грудня 2023 року по 29 квітня 2024 року підлягають 3% річних у розмірі 2862,21 грн. та інфляційні втрати у розмірі 11823,49 грн.

Наведеного суд першої інстанції не врахував, а відтак, рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 2862,21 грн. та інфляційні втрати у розмірі 11823,49 грн.

Відповідно перерозподілу підлягають і судові витрати, які були стягнуті судом першої інстанції з відповідача на користь позивача.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач участі у розгляді справи не брав, ухвалу про відкриття провадження та позовну заяву не отримував, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, копія ухвали про відкриття провадження у справі та матеріали позовної заяви направлялися відповідачу на адресу: Київська область, смт. Ворзель, вул. Європейська, 4-Б, приміщення 82-161, конверти з вказаними документами повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, що узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №752/11896/17 (провадження №14-507цс18), від 12 лютого 2019 року у справі №906/142/18 (провадження №12-109гс19).

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач звернувся до суду з даним позовом з пропуском строку позовної давності не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, ,розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу Українибуло доповнено пунктом 12, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки позовної давності, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №211 від 11 березня 2020 року з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин, дія якого продовжувалася до 30 червня 2023 року.

З урахуванням зазначених приписів, а також встановлених судом фактів переривання перебігу строку позовної давності, на момент початку дії карантину строк позовної давності позовних вимог ОСББ «ГРАНД РЕЗОРТ» не сплив, а тому з початком дії карантину такий строк був продовжений на період його дії.

Вищевказане свідчить про те, що позивачем не пропущено строк звернення до суду з даним позовом.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 137 ЦК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у позовній заяві просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 3360 грн.

На підтвердження надання правничої допомоги позивачем надано копії: договору про надання правової допомоги №А/29092023/К-34 від 29 вересня 2023 року, укладеного між ОСББ «ГРАНД РЕЗОРТ» та адвокатом ТОВ « Київський центр права»; акту №29041 прийому - передачі виконаних робіт (наданих послуг).

В апеляційній скарзі представник відповідача просив стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції у розмірі 5670 грн.

На підтвердження надання правничої допомоги представником відповідача надано копії: договору про надання правової допомоги №1/2025 від 10 січня 2025 року; платіжної інструкції на суму 5670 грн.

Керуючись критеріями, визначеними п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу понесені в суді першої інстанції у розмірі 2808,62 грн., а з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу понесені в суді апеляційної інстанції інстанції у розмірі 930,45 грн.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 серпня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «ГРАНД РЕЗОРТ» інфляційних втрат у розмірі 16789 грн. 36 коп., 3% річних у розмірі 6388 грн. 49 коп. та в частині зазначення загальної суми заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 у розмірі 78936 грн. 28 коп. скасувати та ухвалити в цій частині нове.

Стягнути з ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 на користь Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «ГРАНД РЕЗОРТ», адреса: Київська область, смт. Ворзель, вул. Європейська, 4-Б, інфляційні втрати у розмірі 11823 грн. 49 коп. та 3% річних у розмірі 2862 грн. 21 коп.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 серпня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «ГРАНД РЕЗОРТ» судового збору у розмірі 3028 грн. та витрат на правову допомогу понесених у суді першої інстанції у розмірі 3360 грн. змінити, зменшити розмір судового збору, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «ГРАНД РЕЗОРТ» з 3028 грн. до 2531 грн. 11 коп., а витрат на правову допомогу понесених у суді першої інстанції з 3360 грн. до 2808 грн. 62 коп.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 серпня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «ГРАНД РЕЗОРТ» заборгованості у розмірі 55758 грн. 43 коп. - залишити без змін.

Стягнути з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «ГРАНД РЕЗОРТ», адреса: Київська область, смт. Ворзель, вул. Європейська, 4-Б, на користь ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 745 грн. 34 коп. та витрати на правову допомогу понесені в суді апеляційної інстанції у розмірі 930 грн. 45 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: