К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2025 року місто Київ

справа № 753/1093/25

апеляційне провадження № 22-ц/824/14956/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Саліхова В.В.,

суддів: Євграфової Є.П., Левенця Б.Б.,

за участю секретаря судового засідання: Алієвої Д.У.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 травня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Трусової Т.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» про встановлення факту проживання, визнання належним наймачем житлового приміщення та права користування ним,-

в с т а н о в и в :

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації та Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» про встановлення факту проживання, визнання належним наймачем житлового приміщення та права користування ним, у якому просила:

встановити факт її проживання у кімнаті АДРЕСА_1 з 01.07.2004;

визнати її належним наймачем спірного жилого приміщення за раніше укладеним договором оренди від 01.07.2004;

визнати право користування спірним жилим приміщенням.

На обгрунтування позовних вимог зазначала, що у 2002 році ОСОБА_1 працювала в акціонерному товаристві відкритого типу «Київський м`ясокомбінат», у зв`язку з чим їй була надана в оренду кімната у гуртожитку по АДРЕСА_2 .

У 2004 року зазначений гуртожиток було передано на баланс Комунального підприємства «Господар Дарницького району м. Києва».

01.07.2004 року між КП «Господар Дарницького району м. Києва» та позивачкою було укладено договір оренди кімнати № 36, а 13.05.2011 - безстроковий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, умови якого позивачка сумлінно виконує.

Отже з лютого 2002 року позивачка проживає у спірному жилому приміщенні, проте ордер на вселення до кімнати в гуртожитку їй не видавався. Позивачка неодноразово зверталась до КП «Господар», яке на сьогодні знаходиться в стані припинення, та до відповідачів з проханням видати ордер на вселення та зареєструвати місце її проживання у гуртожитку, однак кожен раз отримувала відмову.

Посилаючись на наведене, позивачка просила позов задовольнити.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 21 травня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано ОСОБА_1 належним наймачем житлового приміщення - кімнатою АДРЕСА_1 , за раніше укладеним договором оренди житлового приміщення від 01 липня 2004 року.

Визнано за ОСОБА_1 право користування житловим приміщенням - кімнатою АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з таким рішення суду, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що докази сплати позивачем за комунальні послуги не є допустимими доказами обставин наявності у позивача права користування спірною кімнатою. При цьому, саме ордер є єдиним документом, що підтверджує право вселення особи до кімнати у гуртожитку. Користування жилою площею здійснюється у гуртожитках державної та комунальної форми власності - виключно за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі ордера.

Вказує, що суд першої інстанції помилково ототожнив договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та договір найму (оренди), хоча правовідносини, що виникають із цих договорів регулюються положеннями різних нормативно-правових актів та виникають у різних сферах законодавства.

Посилається на те, що факт не звернення до позивачки із вимогою про виселення останньої із спірного приміщення, не є безумовною підставою для надання позивачці права на визнання за нею права користування кімнатою АДРЕСА_1 та визнання її належним наймачем зазначеного житлового приміщення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Даниленко Т.І. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на те, що судом було надано належну оцінку всім доказам, які наявні в матеріалах справи та постановлено рішення без порушень будь-яких норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» - Шелудько Ю.М. підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представник Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації - Лимич Л.Г. підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Даниленко Т.І. проти доводів апеляційної скарги заперечувала та просила залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Саліхова В.В., вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що спірним жилим приміщенням є кімната АДРЕСА_1 (далі також - гуртожиток), який належить до об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва.

До 2004 року гуртожиток належав до відомчого житлового фонду та перебував на балансі акціонерного товариства відкритого типу «Київський м`ясокомбінат»

У 2004 року у зв`язку з банкрутством ВАТ «Київський м`ясокомбінат» (дата запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи: 11.08.2004; номер запису: 2000146) гуртожиток було передано на баланс КП «Господар».

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.12.2010 № 1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві» гуртожиток включено до переліку майна, яке віднесено до сфери управління Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації.

У подальшому, на підставі розпорядження Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 30.01.2015 № 33, гуртожиток закріплений за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» на праві господарського відання без права розпорядження майном.

Позивачка ОСОБА_1 в період з вересня 2001 року по квітень 2002 року перебувала у трудових відносинах з ВАТ «Київський м`ясокомбінат», про що свідчать дані Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-5- Індивідуальні відомості про застраховану особу, а.с. 21-23).

01.02.2002 року ВАТ «Київський м`ясокомбінат» (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) уклали договір оренди кімнати на проживання в гуртожитку підприємства (а.с. 7).

Згідно з пунктом 1.1. цього договору орендодавець надає орендарю в користування терміном на 6 місяців одну кімнату АДРЕСА_3 загальною площею 26,66 кв.м., де буде проживати дві особи.

За згодою сторін плата за оренду кімнати становить 63,79 грн в місяць (пункт 1.3.).

Згідно з умовами, визначеними пунктом 1.2. договору, його дія автоматично продовжується на шестимісячний період за умови, якщо кожна зі сторін дотримується взятих на себе зобов`язань та не вносить пропозиції за 1 місяць до закінчення шестимісячного періоду про дострокове розірвання укладеного договору.

01.07.2004 року КП «Господар» (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) уклали договір оренди житлового приміщення, відповідно до умов якого орендодавець надає орендареві у строкове користування на період з 01.07.2004 по 30.06.2005 кімнату № 36 жилою площею 17,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , а орендар сплачує плату за користування жилою площею та комунальні послуги за затвердженими в установленому порядку тарифами (а.с. 9).

Вказаний договір містить умову про звільнення житлового приміщення орендодавцем після закінчення терміну дії договору (пункт 2.2.5.).

13.05.2011 між КП «Господар» (виконавцем) та ОСОБА_1 (споживачем) укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, надання житлово-комунальних послуг (а.с. 10-11).

Предметом цього договору є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у гуртожитку по АДРЕСА_4 , а споживачем - забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені договором.

Позивачка сумлінно виконує умови зазначеного договору та здійснює оплату за інші житлово-комунальні послуги, які споживаються нею за зазначеною адресою, що підтверджується наданими нею платіжними документами (а.с. 12-17) та не заперечується відповідачами.

За даними належного позивачці паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 місце її проживання з 07.08.2012 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_5 (а.с. 5).

З 2014 року територія Автономної Республіки Крим є тимчасово окупованою територією України, у зв`язку з чим Дарницький районний відділ ГУ ДМС України в місті Києві видав позивачці довідку від 27.11.2018 року, вих. № 03/Б-1436-18, яка засвідчує факт подання позивачкою письмової заяви із зазначенням адреси спірного житлового приміщення як адреси, за якою їй може бути вручена офіційна кореспонденція (а.с. 18).

Такі ж відомості про фактичне місце проживання позивачки містяться і у виданій їй довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 14.11.2023 року № 3002- (а.с. 19).

22.06.2016 року ОСОБА_1 одружилась з ОСОБА_2 , що засвідчено свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 986 (а.с. 20).

Чоловік позивачки ОСОБА_2 має статус учасника бойових дій (а.с. 25).

В період жовтня-грудня 2024 року позивачка сама та спільно з чоловіком неодноразово зверталась до відповідачів із заявами, у яких ставила питання про реєстрацію місця проживання у спірному жилому приміщенні, надання ордера на кімнату в гуртожитку та її приватизацію, а також про прийняття ОСОБА_2 на квартирний облік за зазначеною адресою, проте не отримала результату.

З листів Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації та КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» убачається, що відповідачі не визнають право позивачки на користування спірним жилим приміщенням та її право на реєстрацію місця проживання в гуртожитку з підстав відсутності спеціального ордера на займане нею жиле приміщення (а.с. 27-29, 31-33).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 тривалий час проживає у кімнаті АДРЕСА_1 ві на підставі чинного (продовженого) договору оренди житлового приміщення, але внаслідок відсутності спеціального ордера, який за законом є єдиною підставою для вселення на жилу площу в гуртожитку, власник гуртожитку (уповноважені ним особи) не визнають належні їй права, які випливають з відносин найму житла, тому вимоги позову про визнання позивачки належним наймачем спірного жилого приміщення та права користування ним суд визнав обґрунтованими і доведеними.

Такі висновки суду першої інстанції не грунтуються на нормах матеріального та процесуального права.

Статтею 7 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожен громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно закону.

Згідно із статтею 61 ЖК України користування жилим приміщенням

у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Статтями 127-129 ЖК України встановлено, що для проживання робітників

у період роботи можуть використовуватися гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної в місті Ради народних депутатів.

Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства та відповідного профспілкового комітету. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Ордер на жиле приміщення видається громадянинові на вільне жиле приміщення на підставі рішення виконавчого комітету районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду (стаття 58 ЖК України).

Відповідно до статті 130 ЖК України порядок користування жилою площею

в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Особливості користування жилою площею в гуртожитку, який підлягає передачі у власність територіальної громади, визначаються законом.

Згідно із роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що містяться

у пункті 15 постанови від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 22 червня 2017 року у справі № 6-2010цс16).

Частинами третьою статті 12 та частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Частиною першою статті 80 ЦПК України передбачено, що достатніми

є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно із частиною першою статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В матеріалах справи відсутні докази видачі позивачці ордера на проживання у кімнаті АДРЕСА_1 , а тому суд першої інстанції помилково вважав, що позивачка має законне право користування спірною кімнатою.

Колегія суддів вважає, що надані позивачкою договори та квитанції про оплату житлово-комунальних послуг, не можуть слугувати належними та допустимими доказами на підтвердження обставин вселення у встановленому законом порядку у спірну кімнату та законне проживання у ній з 2002 року, а отже вимоги про визнання за особою права

на користування кімнатою в гуртожитку без видання відповідного ордеру, є незаконними.

Факт її проживання у спірній кімнаті та відсутність звернення відповідачів до позивачки з вимогою про виселення також не є підставою для ствердження про законне право користування позивачкою спірною кімнатою у гуртожитку.

Ураховуючи зазначене суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання належним наймачем та визнання права користування кімнатою у гуртожитку.

Висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи і не ґрунтуються на вимогах закону.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» про встановлення факту проживання, визнання належним наймачем житлового приміщення та права користування ним.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, з ОСОБА_1 на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва»підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3 633,60 грн.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» - задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 травня 2025 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» про встановлення факту проживання, визнання належним наймачем житлового приміщення та права користування ним - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» витрати по сплаті судового забору в розмірі 3 633,60 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 23 жовтня 2025 року.

Головуючий:

Судді: