УХВАЛА

21 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 754/14450/24

провадження № 61-12632ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , на постанову Київського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з неї боргу

17 лютого 2025 року, до початку розгляду по суті, від позивача надійшла заява про залишення позову без розгляду, у відповідності до пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 19 лютого 2025 року заяву ОСОБА_3 про залишення позову без розгляду задоволено. Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу залишено без розгляду.

28 лютого 2025 року представник ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з заявою про ухвалення додаткового рішення у справі № 754/14450/24, в якій просив вирішити питання розподілу судових витрат у справі, а саме стягнути з позивача на користь відповідачки витрати на правову допомогу в розмірі 42 000,00 грн.

Додатковою ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 19 травня 2025 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. У компенсації витрат відповідачки на професійну правничу допомогу у розмірі 22 000,00 грн відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Митнюка В. І. задоволено частково. Додаткову ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 19 травня 2025 року змінено, зменшено розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає до стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , з 20 000,00 грн до 5 000,00 грн.

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року, яку просить скасувати в частині відмови у стягненні судових витрат та залишити в силі додаткову ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 19 травня 2025 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України як і пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачають, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Ухвали, на які можуть бути подані скарги окремо від рішення суду, наведено в статті 353 ЦПК України.

Апеляційне оскарження ухвали щодо визначення розміру судових витрат передбачено пунктом 13 частини першої статті 353 ЦПК України.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

Аналіз пункту 13 частини першої статті 353 ЦПК України та інших норм процесуального законодавства свідчить, що він охоплює собою в тому числі

й розподіл судових витрат.

Вказане відповідає правовим висновкам, що містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс21) та в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 477/1315/20 (провадження № 14-183цс21).

Пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити

у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду

в апеляційному порядку.

Отже, зміст пункту 13 частини першої статті 353 та частини першої статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права та регламентує право касаційного оскарження судових рішень, свідчить про те, що оскарження ухвали суду першої інстанції про розподіл судових витрат, а також постанови суду апеляційної інстанції, за результатами перегляду такої ухвали, у касаційному порядку не передбачено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи наведене, оскільки постанова Київського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року не підлягає оскарженню в касаційному порядку відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись частиною першою статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2, на постанову Київського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков
Р. А. Лідовець
Д. Д. Луспеник