Справа № 752/6486/24
Провадження № 2/752/1059/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2025 року м. Київ

Суддя Голосіївського районного суду м. Києва Ольшевська І.О., за участю секретаря судового засідання Савчук К.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «CGM Crech a.s.» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення договору іпотеки недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію обтяжень на нерухоме майно, -

присутні:

представник позивача: Савченко В.С. - адвокат (ордер серія СА №1022692 від 02.02.2022р.)

відповідач 1: не з`явився

відповідач 2: ОСОБА_2

відповідач 3: не з`явилась

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «CGM Crech a.s.» звернулось до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію обтяжень на нерухоме майно та просить визнати недійсним Іпотечний договір (без випуску заставної) від 15.03.2017р., укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сліньковою І.Г. та зареєстрований у реєстрі за №686, та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 34273021 від 15.03.2027р., прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сліньковою І.Г., а також стягнути з відповідачів судові витрати.

В обгрунтування позову зазначено, що 15.03.2017р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було укладено Іпотечний договір (без випуску заставної), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сліньковою І.О., зареєстрований у реєстрі за №686. Позивач є власником нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , яка є предметом іпотеки за Іпотечним договором. Позивач вказує, що Іпотечний договір був укладений з метою створення перешкод позивачу в реалізації права власності на квартиру, що є свідченням його фіктивності, та за відсутності у відповідача 2 та відповідача 3 повноважень для передачі квартири в іпотеку третій особі, а тому наявні підстави для визнання його недійсним, а також скасування

рішення про державну реєстрацію відповідних обтяжень. Так, позивач зазначає, що 12.05.2014р. між позивачем, в особі представника ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 і ОСОБА_2 був укладений Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ситницькою Т.О. та зареєстровано в реєстрі за №1155. При цьому квартира була відчужена за заниженою ціною, а саме 186 428,84 грн., що становило 16 080,00 доларів США, та було значно нижче за ринкову вартість квартири. 27.12.2016р. арбітражний керуючий позивача звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом про визнання недійсним Договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 та повернення майна, у зв`язку з тим, що квартира вибула з володіння позивача поза його волею, внаслідок вчинення злочину - підробки довіреності, на підставі якої було відчужено квартиру. 03.01.2017р. судом було відкрито провадження у справі про визнання недійсним договору купівлі-продажу. 21.02.2017р. судом першої інстанції відмовлено позивачу в забезпеченні позову, яку скасовано, та судом апеляційної інстанції накладено арешт на спірну квартиру АДРЕСА_2 . Дізнавшись про існування спору щодо квартири АДРЕСА_2 та скориставшись тим, що позивач оскаржив ухвалу суду про відмову в забезпеченні позову шляхом накладення арешту на квартиру, відповідачі 15.03.2025р. уклали Іпотечний договір, яким передали квартиру, що є предметом спору, в іпотеку третій особі. Укладаючи Іпотечний договір, на думку позивача, відповідачі діяли недобросовісно та надали недостовірні гарантії щодо прав на спірну квартиру. Інформація, що зазначена в пунктах 4.6., 4.7., 412 Іпотечного договору є недостовірною та підтверджує факт введення в оману стосовно фактичних обставин правочину та дійсних намірів відповідачів щодо укладення даного Іпотечного договору. Окрім того, як вказує позивач, за умовами Іпотечного договору відповідач 2 зобов`язаний повернути відповідачу 1 суму отриманої позики до 15.03.2020р., що склала 1 600 000,00 грн. Незважаючи на те, що строк погашення основного зобов`язання сплинув, жоден із відповідачів не вжив будь-яких заходів щодо припинення Іпотечного договору чи стягнення в судовому порядку грошей, що також є свідченням того, що Іпотечний договір був укладений з метою створити перешкоди позивачу в реалізації права власності, а не для забезпечення виконання Договору позики грошей від 15.03.2017р. 03.02.2021р. заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 07.12.2021р., постановою Касаційного цивільного суду від 18.01.2023р. та постановою Київського апеляційного суду від 22.05.2023р., було визнано недійсним Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , від 12.05.2014р., повернуто у власність позивача вказану квартиру. 16.03.2023р. право власності на квартиру зареєстровано державним реєстратором. Позивач зазначає, що оскільки судовим рішення встановлено, що предмет іпотеки не належав і не належить на праві власності іпотекодавцю ОСОБА_2 , що на момент укладення Іпотечного договору від 15.03.2017р. іпотекодавець ОСОБА_2 не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, а тому не був уповноважений на розпорядження та передачу вказаного майна в іпотеку, у зв`язку з чим Іпотечний договір суперечить положенням статті 5 Закону України «Про іпотеку», що є підставою для визнання такого договору недійсним з підстав, передбачених ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 28.03.2024р. відкрито провадження в даній справі, постановлено розглядати її в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Відповідачі письмового відзиву на позовну заяву до суду не направили. Про розгляд даної справи судом повідомлялись належним чином.

Так, згідно Відповіді з Єдиного демографічного реєстру №514564 від 28.03.2024р. було встановлено, що адресою реєстрації відповідача 1 ОСОБА_1 є АДРЕСА_3 , дата реєстрації 28.01.2000р. Судові повістки-повідомлення йому направлялись за вказаною адресою, однак повертались з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою». Судова повістка-повідомлення про судове засідання, що було призначено на 29.09.2025р., була отримана ОСОБА_1 15.08.2025р., про що свідчить відмітка на повідомленні про вручення поштового відправлення.

Згідно Відповіді з Єдиного демографічного реєстру №514594 від 28.03.2024р. адресою реєстрації ОСОБА_3 є АДРЕСА_4 , дата реєстрації 07.03.2017р. У позові позивачем зазначена адреса ОСОБА_3 як АДРЕСА_5 .

Як вбачається, судова повістка-повідомлення на судове засідання, що було призначене на 04.09.2024р., направлялась ОСОБА_3 на адресою: АДРЕСА_5 . Матеріали справи не містять відомостей про отримання відповідачем 3 цієї судової повістки. Судова повістка-повідомлення про судове засідання, що було призначене на 02.12.2024р., направлялась ОСОБА_3 на адресу: АДРЕСА_5 , та була отримана відповідачем 3 12.09.2024р., про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Судові повістки-повідомлення про засідання на 24.03.2025р. та на 29.09.2025р. направлені відповідачу 3 на адресу: АДРЕСА_5 , та повернулись з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою». Судова повістка-повістка-повідомлення на засідання 16.10.2025р. була направлена ОСОБА_3 на адресу: АДРЕСА_4 , та повернулась з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою».

У відповідності до частини 1-4 ст. 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Частина 7 ст. 128 ЦПК України визначає, що у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову

повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, враховуючи наведені норми ЦПК України, відповідач 1 та відповідач 3 були належним чином повідомлені про розгляд даної справи.

Відповідач 2 був присутній у судових засіданнях та надав усні пояснення щодо предмету спору.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 02.12.2024р. закрито підготовче засідання, призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач 2 заперечив проти їх задоволення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, заслухавши учасників справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

15.03.2027р. між ОСОБА_1 , як іпотекодержателем, та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , як іпотекодавцями, був укладений Іпотечний договір (без випуску заставної), який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сліньковою І.Г., зареєстрований у реєстрі за №686.

Згідно з п. 1.1. Іпотечного договору іпотеки за цим Договором забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо виконання позичальником кожного і всіх його зобов`язань за Договором позики грошей у такому розмірі, в такій валюті, в такий строк і в такому порядку, як встановлено в Договорі позики грошей, з усіма змінами і доповненнями до нього. Зокрема, іпотеки за цим договором забезпечує виконання таких вимог іпотекодержателя:

а) повернення позики. ОСОБА_2 зобов`язаний повністю повернути іпотекодержателю суму отриманої позики до 15.03.2020р. включно відповідно до умов, встановлених Договором позики грошей, укладеним між іпотеко держателем та позичальником та посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сліньковою І.Г. 15.03.2027р. за

реєстровим №685. Сума позики складає 1 600 000,00 грн.;

б) відшкодування збитків та витрат, викликаних порушенням Договору позики грошей: у сумі заподіяних збитків та витрат.

Згідно з п. 1.2. Іпотечного договору сторони погоджуються, що розмір зобов`язання становить грошову суму в розмірі 1 600 000,00 грн.

За п. 2.1. Іпотечного договору предметом іпотеки за цим Договором є наступне нерухоме майно: квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 80,4 кв.м., житловою площею 37,4 кв.м.

У пункті 2.2. Іпотечного договору зазначено, що вищезазначена квартира на момент укладення цього Договору належить іпотекодавцям у рівних часках кожному на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ситницькою Т.О. 12.05.2014р. за №1155 (бланк НАА 098177).

Відповідно до п. 4.6. та п. 4.7. Іпотечного договору іпотекодавці підтверджують, що до них не пред`явлені і не будуть пред`явлені за обставин, що існують на момент укладення цього Договору, майнові позови, пов`язані з вилученням предмету іпотеки або обмеження користування, володіння чи розпорядження ним. Будь-які вимоги третіх осіб не забезпечені і не будуть забезпечені предметом іпотеки чи правами на його отримання незалежно від строків виникнення цих вимог.

Згідно з п. 4.12. Іпотечного договору всі без виключення документи та інформація, усна чи письмова, надана або розкрита іпотекодержателя у зв`язку з укладенням цього Договору або будь-яких пов`язаних договорів, була станом на відповідний день її надання або розкриття правдивою, повною, правильною і такою, що не вводить в оману в усіх відношеннях. З моменту (дати) розкриття або надання будь-яких таких документів або інформації іпотекодержателя не відбулося жодних істотних негативних змін у питаннях, яких такі документа та/або інформація стосуються.

15.03.2017р. приватним нотаріусом Сліньковою І.Г. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 34273686, обтяження зареєстровано в реєстрі 15.03.2027р.

Позивач вважає, що Іпотечний договір має бути визнаний недійсним, так як він є фіктивним, оскільки укладений з метою створення перешкод позивачу в реалізації права власності на квартиру, а також такий, що суперечить положенням статті 5 Закону України «Про іпотеку», що є підставою для визнання такого договору недійсним з підстав, передбачених ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України)

Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами.

Перш за все необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу в будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам, визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Презумпція правомірності правочину є важливою гарантією реалізації цивільних прав учасниками цивільних відносин. Вона полягає у припущенні, що особа, вчиняючи правочин, діє правомірно. Своїм підґрунтям встановлення презумпції правомірності правочину має визначальні засади цивільного права як свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність цивільного законодавства (ст. 3 Цивільного кодексу України). Згідно з цими засадами припускається, що особа може, реалізуючи своє право свободи договору (а точніше - право свободи правочину), вчиняти з метою створення, зміни, припинення тощо цивільних прав і обов`язків будь-які правомірні дії. При цьому не вимагається прямої вказівки на правомірність тих чи інших дій у акті цивільного законодавства: достатньо, що закон не визначає ці дії як заборонені.

Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя стаття 215 ЦК України).

Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину

недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.

У відповідності до ст. 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення, крім випадків, встановлених частиною дев`ятою цієї статті; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Отже, за нормами Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки може бути об`єкт нерухомого майна, який, у тому числі, має належати іпотекодавцю на праві власності.

Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.03.2013р., індексний номер 1062330, серія НОМЕР_1 , Акціонерному товариству «CGM Crech a.s.» на праві власності належала квартира за адресою: АДРЕСА_4 .

У матеріалах справи наявний Договір купівлі-продажу квартири від 12.05.2014р., за яким Акціонерне товариство «CGM Crech a.s.», від імені та в інтересах якого діє на підставі довіреності повірена особа ОСОБА_5 , як продавець, передав у власність ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , як покупцям, у рівних частках, тобто по частці кожному, квартиру номер АДРЕСА_1 .

Вказаний Договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ситницькою Т.О. та зареєстровано в реєстрі за №1155.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 03.02.2021р. у справі №752/22077/16-ц за позовом Акціонерного товариства «CGM Crech a.s.» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ситницька Т.О. про визнання договору купівлі-продажу недійсним позовні вимоги задоволені, визнано недійсним договір купівлі-продажу від 12.05.2014р., укладений між АТ «CGM Crech a.s.», в особі представника Йозефа Хромяка, та ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ситницькою Т.О., зареєстрованого в реєстрі за №1155, скасовано рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 (індексний номер рішення 12970847 від 12.05.2014р.), повернуто АТ «CGM Crech a.s.» квартиру АДРЕСА_1 .

Суд у справі №752/22077/16-ц прийшов до висновку, що наявні всі підстави вважати, що квартира вибула з володіння позивача не з його волі, а внаслідок незаконних дій ОСОБА_4 , а тому в порядку ст. 388 Цивільного кодексу України квартира має бути повернути законному власнику - позивачу. ОСОБА_5 порушив принцип правомірності правочину, зазначений у ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України.

Постановами Київського апеляційного суду від 07.12.2021р. та від 22.05.2023р. у справі №752/22077/16-ц заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 03.02.2021р. залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 18.01.2023р. заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 03.02.2021р. та постанову Київського апеляційного суду від 07.12.2021р. залишено без змін.

23.03.2023р. до Державного реєстру речових прав внесено відомості про державну реєстрацію права власності за АТ «CGM Crech a.s.» на квартиру АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право власності серія та номер НОМЕР_2 , виданого 07.03.2013р. Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві, та рішення Голосіївського районного суду міста Києва №752/22077/16-ц від 03.02.2021р., постанови Київського апеляційного суду №752/22077/16-ц від 07.12.2021р.

У відповідності до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, враховуючи, що Договір купівлі-продажу від 12.05.2014р., укладений між Акціонерним товариством «CGM Crech a.s.» та ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , визнаний недійсним у судовому порядку, то при укладенні Іпотечного договору від 15.03.2017р. відповідач 2 та відповідач 3 передавали в іпотеку квартиру відповідачу 1, не будучи власниками квартири, що суперечить ст. 5 Закону України «Про іпотеку».

У відповідності до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Таким чином, з огляду на те, що спірний правочин суперечить ст. 5 Закону України "Про іпотеку", він має бути визнаний недійсним.

Окрім того, згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 234 Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Слід зазначити, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Причому такі цілі можуть бути протизаконними, або фіктивний правочин може взагалі не мати правової мети. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, незалежно від того, в якій формі він вчинений, його нотаріального

посвідчення та державної реєстрації. Для визнання правочину фіктивним ознака вчинення його лише для вигляду має бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не можна визнати фіктивним. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Позивач, який звертається з вимогою про визнання правочину фіктивним, має довести відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Позивач, вказуючи про фіктивність Іпотечного договору, посилається на те, що відповідачі 2 та 3, дізнавшись про наявність спору щодо визнання недійсним Договору купівлі-продажу квартири від 12.05.2024р. (відповідач ОСОБА_2 отримав копію позовної заяви 07.02.2017р.) та скориставшись тим, що АТ «CGM Crech a.s.» оскаржило ухвалу суду першої інстанції від 21.02.2017р. про відмову в забезпеченні позову шляхом накладення арешту на квартиру, 15.03.2027р. уклали Іпотечний договір. При цьому діяли недобросовісно та надали недостовірні гарантії, що вбачається з п. 4.6., 4.7., 4.12. Іпотечного договору, а саме: підтвердили, що до них не пред`явлені і не будуть пред`явлені за обставин, що існують на момент укладення Договору, майнові позови, пов`язані з вилученням предмету іпотеки; будь-які вимоги третіх осіб не забезпечені і не будуть забезпеченні предметом іпотеки чи правами на його отримання незалежно від строків виникнення цих вимог; вся інформація, що надана іпотекодержателю є правдивою, повною, правильною і такою, що не вводить в оману.

Суд вважає, що названі позивачем дії в сукупності з тим, що Іпотечний договір не був виконаний його сторонами, жоден із відповідачів не вжив будь-яких заходів щодо припинення Іпотечного договору в разі належного виконання умов Договору позики, або стягнення боргу та/або звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання таких умов, що свідчать про фіктивність Іпотечного договору.

У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на

підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судовий збір у відповідності до ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідачів на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства «CGM Crech a.s.» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення договору іпотеки недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію обтяжень на нерухоме майно задовольнити.

2. Визнати недійсним Іпотечний договір (без випуску заставної) від 15.03.2017р., укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сліньковою Іриною Геннадіївною та зареєстрований у реєстрі за №686.

3. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 34273686 від 15.03.2017р., прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сліньковою Іриною Геннадіївною.

4. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «CGM Crech a.s.» 1 009,33 (одна тисяча дев`ять грн. 33 коп.) грн. судового збору.

5. Стягнути із ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «CGM Crech a.s.» 1 009,33 (одна тисяча дев`ять грн. 33 коп.) грн. судового збору.

6. Стягнути із ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «CGM Crech a.s.» 1 009,33 (одна тисяча дев`ять грн. 33 коп.) грн. судового збору.

7. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано,

набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

8. Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Акціонерне товариство «CGM Crech a.s.» (Чеська Республіка, 110 00 Прага 1, Порохова брата 1078/1).

Відповідач 1: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач 2: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідач 3: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Повний текст рішення суду складено та підписано 24.10.2025р.

Суддя Ірина ОЛЬШЕВСЬКА