Справа № 346/520/19
Провадження № 22-ц/4808/1181/25
Головуючий у 1 інстанції Яремин М. П.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.

з участю секретаря Кузнєцова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ружицький Віталій Миколайович, на рішення Коломийського міськрайонного суду від 28 травня 2025 року, в складі судді Яремин М.П., у справі за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року Державна іпотечна установа звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 16.08.2006 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії №963pv3-06, відповідно до якого банк на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності надав позичальнику кредитні ресурси у розмірі 49 500 доларів США, строком до 16.08.2021 року, зі сплатою процентів за користування кредитними ресурсами у валюті кредиту в розмірі 14,00% річних, а позичальник зобов`язався щомісячно в термін до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості в сумі 306 доларів США, починаючи з лютого 2008 року. У випадку здійснення позичальником несвоєчасного або не в повному обсязі зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом або процентами банк має право вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів, неустойки відповідно до умов договору. За прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожен день прострочення.

Додатковою угодою №1 від 09.08.2007 року до кредитного договору ліміт по кредитній лінії було збільшено до 125 000 доларів США, щомісячний платіж, починаючи з лютого 2008 року, встановлено на рівні 772 долари США. Додатковою угодою № 3 від 27.10.2011 року до вказаного договору його пункти 2.1, 3.2, та 4.3 викладено в новій редакції, розділи 3, 5, 6, 7 доповнені відповідними пунктами, Графік зниження розміру заборгованості викладено в новій редакції.

В забезпечення виконання зобов`язання, що випливають з умов вказаного кредитного договору, між ОСОБА_1 та ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір іпотеки, посвідчений 17.08.2006 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Галян Г.М., зареєстрований в реєстрі за № Д-712, згідно з яким в іпотеку передано нерухоме майно: житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, як додатковий спосіб забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 09.08.2007 року між банком, ОСОБА_2 (поручителем), ОСОБА_1 (боржником) укладено договір поруки.

11.02.2015 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та позивачем укладено договір відступлення права вимоги №17/4-В, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. та зареєстрований в реєстрі за №616, відповідно до якого первісний кредитор (банк) відступив, а новий кредитор (позивач) набув усі права вимоги за договорами (кредитними, іпотеки, поруки тощо), вказаними в додатках до цього договору, у тому числі й за кредитним договором від 16.08.2006 року, укладеним із ОСОБА_1 . В зв`язку з цим листом №7378/11/2 від 15.10.2015 року позивач повідомив позичальника про факт набуття Державною іпотечною установою прав вимоги за кредитним договором.

Вказує, що ОСОБА_1 отримано кошти у сумі 94 500 доларів США, однак, в порушення умов договору, платежі згідно з графіком щомісячного погашення суми ним не здійснювались. Листом від 23.11.2015 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» надала довідку, згідно з якою залишок зобов`язань позичальника за кредитним договором станом на 17.09.2015 року визначено як 1 087 875,55 грн. Станом на 20.11.2018 року за вказаним договором утворилася заборгованість в сумі 2 089 313,64 грн, із яких: 1 087 875,55 грн - за основним боргом; 491 175,81 грн прострочені відсотки за користування кредитом; 317 103,39 грн пеня; 196 158,89 грн інфляційних втрат.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів вказану заборгованість, та судові витрати, які складаються із 31 339,70 грн сплаченого судового збору.

Представник позивача також вказав, що станом на момент відступлення права вимоги у відповідності з довідкою про залишки заборгованості по іпотечним кредитам, станом на 17.09.2015 року залишок основних зобов`язань ОСОБА_1 складав 49 850,87 доларів США або 1 087 875, 55 грн у гривневому еквіваленті (за офіційним курсом НБУ станом на 17.09.2015 року). Враховуючи відсутність у позивача ліцензії на здійснення валютних операцій, а також ту обставину, що вартість прав вимоги відповідно до договору про відступлення прав вимоги виражена в гривнях, позивач обчислював заборгованість за кредитним договором в національній валюті України, починаючи з дати набрання чинності договором відступлення, тобто з 17.09.2015 року. З моменту відступлення права вимоги від позичальника грошові кошти в рахунок виконання своїх зобов`язань не надходили.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 28 травня 2025 року позов Державної іпотечної установи задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Державної іпотечної установи заборгованість за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії №963pv3-06 від 16.08.2006 року в загальному розмірі 2 089 313, 64 грн, визначену станом на 20.11.2018 року, яка складається із: 1 087 875,55 грн заборгованості за тілом; 491 175,81 грн - за процентами за користування кредитом; 314 103,39 грн за пенею; 196 158,89 грн інфляційні втрати.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на користь Державної іпотечної установи судові витрати по 15 669,85 грн з кожного.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Ружицький В.М. подав апеляційну скаргу. Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного дослідження обставин, що мають значення для справи.

Посилається на відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів щодо розміру заборгованості по тілу кредиту, та як наслідок, і щодо нарахованих відсотків та штрафних санкцій.

Зазначив, що виходячи із змісту Договору можна дійти висновку, що сам факт укладення Договору не свідчить про надання коштів позичальнику. Така видача коштів відбувається певними етапами (траншами), при умові дотримання певної процедури, а саме надання кредитних коштів відбувається виключно за письмовою заявою позичальника, яка підлягає обов`язковому погодженню Банком, і після цього відповідні кошти зараховуються на Позичковий рахунок.

На підтвердження факту видачі кредитних коштів матеріали справи містять виключно заяви позичальника на видачу коштів, які не можуть бути доказом надання таких коштів, оскільки відсутні докази на підтвердження погодження такого траншу Банком, його зарахування на Позичковий рахунок № НОМЕР_1 і наступне списання коштів в користь позичальника, що разом свідчить про недоведеність перед судом ДІУ розміру заборгованості за Договором недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, що є самостійною та достатньою підставою для скасування рішення.

Позивач не довів розміру заборгованості відповідача перед Банком на момент набуття права вимоги за Договором відступлення права вимоги, а також не долучено до матеріалів справи виписки з особового позичкового рахунку відповідача № НОМЕР_1 , інших даних з первинних регістрів бухгалтерського обліку, із підтвердженням факту зарахування на нього та списання відповідних коштів (п.п.2.2., 4.2. Договору), то відповідно, вказані обставини свідчать про недоведеність Державної іпотечної установи розміру заборгованості у заявленому розмірі.

Даного змісту правова позиція викладена в постанові ВС від 30 січня 2018 року у справі №161/16891/15.

Заявлена позивачем сума заборгованості на день набуття права вимоги у розмірі 1 087 875,55 грн є завищеною та не відповідає її реальному розміру. Фактична заборгованість є значно меншою ніж заявлено позивачем. Довідка Банку про розмір такої заборгованості без первинних підтверджуючих це документів є неналежними доказами такої заборгованості. Вказана обставина свідчить також і про недостовірність нарахованих позивачем сум відсотків, інфляційних, пені.

Матеріалами справи встановлено та позивачем підтверджено, що останній набув права вимоги за договором відступлення права вимоги від 11 лютого 2015 року №17/4-В у гривні, тобто, валютою зобов`язання за Договором стала гривня, і позивач обліковує відповідну заборгованість у гривні.

Враховуючи набуття права вимоги позивачем за Договором зазначив, що матеріали справи не містять доказів про внесення змін до п.п. 3.2., 4.3. Договору щодо зміни рахунків на гривневі, що було необхідним для виконання зобов`язань відповідача щодо повернення кредиту та відсотків у гривні, оскільки зміна валюти зобов`язання із долара США на гривню без внесення змін у названі пункти Договору унеможливило для відповідача виконання власних зобов`язань, оскільки неможливо вносити кошти у гривні на валютні рахунки. А відповідно, вказані обставини впливають на розмір заявлених позивачем вимог як щодо відсотків так і штрафних санкцій, оскільки ймовірне прострочення боржника стало наслідком прострочення кредитора, який не привів у відповідність Договір з врахуванням змінених обставин зумовлених відступленням права вимоги.

Також зазначив, що висновки суду першої інстанції про те, що позивач повідомляв відповідача про реквізити рахунків (обізнаність про що заперечує відповідач) не є свідченням узгодження таких змін обома сторонами Договору, оскільки за загальним правилом внесення змін до Договору, зокрема, і в частині істотних умов, може бути виключно за взаємною згодою сторін.

Відповідач заявляє про необхідність застосування строку позовної давності (при умові доведеності наявності підстав для такого позову у позивача). Відповідач був позбавлений права заявити про таке застосування позовної давності в суді першої інстанції.

Представник апелянта вважає, що відповідач ОСОБА_1 не був належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи.

Просить скасувати рішення Коломийського міськрайонного суду від 28 травня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Державної іпотечної установи про стягнення заборгованості за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії. Застосувати строки позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Державної іпотечної установи не погодився із з наведеними скаржником аргументами, оскільки такі спростовуються доказами наявними в матеріалах справи та не відповідають дійсним обставинам справи.

Вважає, що суд першої інстанції ретельно дослідив усі надані докази та дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності та розміру заборгованості.

Позивачем надано докази які містять інформацію щодо суми погашення основного боргу та суми відсотків.

Державна іпотечна установа набула право вимоги за кредитним договором на підставі договору про відступлення права вимоги від 11.02.2015 року.

ДІУ категорично заперечує проти доводів апелянтів щодо некоректності нарахувань відсотків, пені та інфляційних втрат.

Щодо застосування позовної давності та порушення процесуальних норм апелянти стверджують, що строк позовної давності на стягнення тіла кредиту сплив 16 вересня 2018 року, а також наголошують на порушенні судом процесуальних норм щодо повідомлення про судове засідання та початку розгляду справи по суті.

Строк позовної давності: щодо тіла кредиту, позовна давність становить три роки (загальна позовна давність, стаття 257 ЦК України). Заборгованість за тілом кредиту не має єдиного строку позовної давності, а вираховується з дати виникнення кожного окремого простроченого платежу. Договором визначено строк погашення кредиту до 16 серпня 2021 року. Отже, доводи апелянтів щодо спливу строку позовної давності 16 вересня 2018 року для всієї суми тіла кредиту є неправомірними.

Щодо пені, позовна давність становить один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). Розрахунок пені до 20.11.2018 року, при зверненні до суду 04.02.2019 року, вимагає ретельного аналізу застосування позовної давності до кожного окремого періоду нарахування пені. Проте, прострочення боржника є триваючим, і позовна давність застосовується до тих вимог, строк стягнення яких вже сплив на момент звернення до суду.

Щодо відсотків та інфляційних втрат, застосовується загальна позовна давність три роки. Визначена заборгованість станом на 20.11.2018 року, при зверненні до суду 04.02.2019 року, знаходиться в межах позовної давності.

Державна іпотечна установа вважає, що суд першої інстанції діяв у межах процесуального законодавства.

Щодо заяви апелянта про застосування строків позовної давності, зробленою вперше в апеляційній скарзі, то справа розглядалась в суді першої інстанції з березня місяця 2019 року. Відповідачі мали достатньо часу та можливостей для заявлення про застосування позовної давності до винесення рішення судом першої інстанції, що не було зроблено.

Відсутність відповідача на засіданні не звільняє його від обов`язку заявляти про застосування позовної давності. Це є диспозитивним правом сторони, і суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення рішення (стаття 267 ЦК України).

У судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта ОСОБА_1 Ружицький В.М. підтримав доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Представник позивача Державної іпотечної установи Єрохін О.П. в режимі відеоконференцзв`язку заперечив доводи апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав..

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення зазначеним вимогам відповідає.

Судом встановлено, що 16.08.2006 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії №963pv3-06, відповідно до п. 2.1., 2.2. якого банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності розмірі 49 500 доларів США з оплатою по процентній ставці 14% річних; для обліку виданих у рахунок відновлювальної кредитної лінії кредитних ресурсів банк відкриває позичальнику позичковий рахунок № НОМЕР_2 ( том 1, а.с. 22-25 ).

Згідно з п. 3.2. договору позичальник зобов`язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором, до 16.08.2021 року. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок. Позичальник зобов`язується щомісячно в строк до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості в сумі 306 доларів США, починаючи з лютого 2008 року.

Відповідно до п. 3.4 договору банк має право вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів, неустойки відповідно до умов договору, зокрема, у випадку несвоєчасного або не в повному обсязі здійснення позичальником зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом або процентами, відповідно до пунктів 3.2., 4.3., 4.4.

Пунктами 4.1. 4.4. договору передбачено, що позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними ресурсами у валюті кредиту, по процентній ставці 14 % річних; нарахування процентів здійснюється за період з моменту списання кредитних ресурсів з позичкового рахунку позичальника до моменту повернення кредитних ресурсів на позичковий рахунок. Нарахування процентів за день видачі кредитних ресурсів проводиться як за повний день, а за день повернення не проводиться; нарахування процентів проводиться один раз на місяць на залишок заборгованості на позичковому рахунку позичальника за період з 1 по останнє число місяця. Нарахування процентів проводиться по методу «факт/360» за кожний день користування кредитними ресурсами. Позичальник сплачує проценти щомісяця, у термін до 10 числа кожного місяця. У зазначений термін сплачуються проценти, нараховані за попередній календарний місяць. Проценти сплачуються шляхом зарахування відповідної суми на рахунок процентів №21 01. Позичальник сплачує проценти за останній звітний період не пізніше строку повернення кредитних ресурсів, зазначеного в п. 3.2. цього договору.

Відповідно до п. 5.1. договору забезпеченням виконання зобов`язань за цим договором є житловий будинок загальною площею 209,2 кв. м. та земельна ділянка площею 1000 кв. м., що за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на правах власності. Позичальник зобов`язаний протягом 3-х днів з моменту укладення цього договору укласти з банком договір застави.

Згідно з п. 6.1. договору за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених п. 3.2., п. 3.4., 4.3., 4.4., 4.6. цього договору, а також будь-яких інших платежів, передбачених цим договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов`язання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитом.

В графі «Реквізити та підписи сторін» наявне застереження, згідно з яким ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителька АДРЕСА_2 , як дружина ОСОБА_1 підтвердила свою згоду з умовами даного договору.

Згідно з графіком зниження розміру заборгованості, який є додатком №1 до кредитного договору №963pv3-06, впродовж перших 16 місяців з моменту підписання цієї угоди, а саме з вересня 2006 року по січень 2008 року (включно) - надається відстрочка по сплаті основного боргу за кредитом; Починаючи з лютого 2008 року позичальник зобов`язується щомісячно в термін з 1 по 10 число кожного місяця, здійснювати погашення заборгованості за кредитними ресурсами в розмірі 771, 60 доларів США ( том 1, а.с. 26-27 ).

09.08.2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору № 963pv3-06 від 16.08.2006 року, відповідно до п.1, 2 якої сторони домовились збільшити суму ліміту по кредитній лінії на 75 500 доларів США, загальна заборгованість становить 125 000 доларів США, з оплатою по процентній ставці 14% річних; позичальник зобов`язується повністю повернути кредитні кошти до 16.08.2021 року та щомісячно в строк до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості в сумі 772 доларів США, починаючи з лютого 2008 року ( том 1, а.с. 28 ).

27.10.2011 року між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду № 3 до кредитного договору № 963pv3-06 від 16.08.2006 року, згідно якої сторони домовились, зокрема, викласти пункти 2.1., 3.2., 4.3 кредитного договору у новій редакції, а саме: п. 2.1 «Банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності в розмірі 90 260 доларів США з оплатою по процентній ставці 14% річних»; п.3.2. «Позичальник зобов`язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором, до 16.08.2021 року. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок згідно додатку №1 до додаткової угоди. Позичальник зобов`язується щомісячно в термін з «1» по «10» число кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по кредитних ресурсах, розмір якого за цим договором становить в сумі 764,92 доларів США, також сплачуються проценти за користування кредитними ресурсами; п.4.3. «Позичальник сплачує проценти щомісяця, з «1» по «10» числа кожного місяця, розмір якого встановлений п. 3.2. цього договору, згідно із графіком зниження розміру заборгованості; проценти сплачуються шляхом зарахування відповідної суми на рахунок». (том 1, а.с. 29-33 ).

Відповідно до заяв відповідача на видачу коштів в рахунок кредитної лінії відкритої у відповідності до Договору про відкриття кредитної лінії № 963pv3-06 від 18.08.2006 року про видачу коштів в сумі в сумі 30 000 доларів США, 15.09.2006 року - 19 500 доларів США, 14.08.2007 року - 25 000 доларів США та 26.09.2007 року - 20 000 доларів США (том 1, а.с. 44-47), кредитним комітетом банку ТОВ «Банк «Фінанси і Кредит» погоджено та видано відповідачу грошові кошти в сумі 94500 доларів США.

Виконання позичальником умов кредитного договору забезпечено договором іпотеки від 17.08.2006 року, укладеним між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 , посвідченим приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Галян Г.М. та зареєстрованим в реєстрі за №Д-712, згідно з умовами якого в іпотеку передано житловий будинок, загальною площею 209,2 кв.м., житловою115,8 кв.м. та земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,1000га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (том 1, а.с. 34-38).

Пунктом 1.1. договору іпотеки передбачено, що цей договір забезпечує вимогу іпотекодержателя, яка випливає з договору про відкриття відновлювальної кредитної лінії №963pv3-06 від 16.08.2006 року ( усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії кредитного договору), укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем, за умовами якого іпотекодавець зобов`язаний до 16.08.2021 року повернути іпотекодержателю кредит у розмірі 49 500 доларів США, сплатити проценти за користування ним згідно умов кредитного договору, а також можливу неустойку у розмірі і випадках, передбачених цим та кредитним договорами.

Відповідно до договору про внесення змін до договору іпотеки від 10.08.2007 року, укладеним між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (іпотекодавець), посвідченим приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Галян Г.М. та зареєстрованим в реєстрі за № Д-386, сторони погодились викласти п. 1.1 договору в такій редакції: «цей договір забезпечує вимогу іпотекодержателя, яка випливає з договору про відкриття кредитної лінії №963pv3-06 від 16.08.2006 року (усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії кредитного договору), укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем, за умовами якого іпотекодавець зобов`язаний до 16.08.2021 року повернути іпотекодержателю кредит у розмірі 125 000 доларів США, сплатити проценти за користування ним згідно умов кредитного договору, а також можливу неустойку у розмірі і випадках, передбачених цим та кредитним договорами» (т. 1, а.с. 39 ).

Окрім того, в якості забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №963pv3-06 від 16.08.2006 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачами ОСОБА_2 (поручитель), ОСОБА_1 (боржник) укладено договір поруки від 09.08.2007 року, згідно якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором №963pv3-06 від 16.08.2006 року та Додаткової угоди №1 від 09.08.2007 року, укладеним між кредитором та боржником, відповідно до якого боржнику надано кредит у розмірі 125 000 доларів США зі сплатою 14% річних (т.1, а.с. 40-41).

Відповідно до п.2.1, 2.2 договору поруки у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, у т.ч. по основному боргу, сплаті щомісячних процентів і підвищених процентів, сплаті комісійної винагороди, сплаті неустойки по основному боргу та процентам, а також по відшкодуванню всіх збитків.

Згідно додаткової угоди №1 до договору поруки від 27.10.2011 року, укладеної між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , сторони погодились, зокрема, викласти п.1.1 договору поруки в наступній редакції: «поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором №963pv3-06 від 16.08.2006 року та Додаткової угоди №3 від 27.10.2011 року, укладеним між кредитором та боржником, відповідно до якого боржнику надано кредит у розмірі 90 260 доларів США зі сплатою 14% річних, терміном до 16.08.2021 року». ( т. 1, а.с.42-43 ).

Судом встановлено, що 11.02.2015 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (первісний кредитор) та Державною іпотечною установою (новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги №17/4-В, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. та зареєстрований в реєстрі за №616, відповідно до п.п. 1.2, 1.3 якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває всі права вимоги за договорами (кредитними, іпотеки, поруки тощо), вказаними в додатках до цього договору. Вартість прав вимоги дорівнює сукупній заборгованості за основним боргом за кредитними договорами, перелік яких зазначений у додатку №1 до договору станом на дату укладення цього договору та складає 245 085 913,83 грн. ( т. 1, а.с. 48-52 ).

Пункт 1.2. цього договору набирає чинності в день прийняття рішення Національним банком України про віднесення первісного кредитора до категорії неплатоспроможних або на наступний календарний день після настання сукупності обставин, визначених п.п. 2.1.1. Договору, та однієї з обставин, визначеної п.п. 2.1.2. цього договору або 2.1.3. цього договору або 2.1.4 цього договору.

Згідно додатку №1 до Договору відступлення прав вимоги №17/4-В від 11.02.2015 року, позивач набув право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №963pv-3-06 від 16.08.2006 року, виконання зобов`язання за яким забезпечено іпотечним договором від 17.08.2006 року та договором поруки від 09.08.2007 року ( т. 1, а.с. 52-55 ).

Державною іпотечною установою на адресу ОСОБА_1 надіслано повідомлення про відступлення Прав вимоги від 15.10.2015 року, згідно якого 17.09.2015 року постановою Правління Національного банку України № 612 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було віднесено до категорії неплатоспроможних, що призвело до запровадження виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб процедури виведення банку з ринку шляхом введення тимчасової адміністрації до банку.

Вказана обставина призвела до набрання 17.09.2015 року чинності Договору відступлення в частині відступлення банком та набуття позивачем всіх прав вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором, іпотечним договором та договором поруки (том 1, а.с. 56-57, 58-61).

Відповідно до довідки АТ «Банк» Фінанси та Кредит» №3-242100/22658 від 23.11.2015 року про залишки заборгованості по іпотечним кредитам, розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №963pv-3-06 від 16.08.2006 року станом на 17.09.2015 року становив 49 850,49 доларів США, що в гривневому еквіваленті 1 087 875,55 грн. ( т.1, а.с.62-65 ).

Згідно з довідкою про стан заборгованості за договором про іпотечний кредит №963pv-3-06 від 16.08.2006 року та розрахунками заборгованості станом на 20.11.2018 року позивачем визначена заборгованість в загальній сумі 2 089 313,64 грн, із яких: 1 087 875,55 грн - по сумі основного боргу; 491 175,81 грн прострочені відсотки за користування кредитом; 317 103,39 грн пеня; 196 158,89 грн інфляційних втрат (т. 1, а.с. 18-21).

Відповідно до положень ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник обв`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно зі статтею 1049 вказаного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Положеннями частини першої статті 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

У відповідності до вимог ст.ст. 553, 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржника. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Постановляючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідачі суду не надали, не подали доказів на спростування користування кредитними коштами, а також не подали будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості. Відтак, суд враховуючи, що заборгованість за кредитним договором підтверджена наданими позивачем доказами, дійшов висновку про стягнення з відповідачів у солідарному порядку суми заборгованості за основним боргом у сумі 1 087 875,55 грн, за простроченими відсотками за користування кредитом - 491 175,81 грн., за пенею 314 103,39 грн., за інфляційними втратами - 196 158,89 грн., що в загальному розмірі складає 2 089 313,64 грн.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Однією з засад судочинства, регламентованих статтею 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин першої та другої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України та частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Положеннями частини першої статті 13 ЦПК України передбачено, що у цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин).

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Із матеріалів справи вбачається, що позов Державною іпотечною установою до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором пред`явлено до Коломийського міськрайонного суду 04 лютого 2019 року, рішення у справі постановлено 21 травня 2025 року, тобто справа перебувала у провадженні суду першої інстанції понад шість років.

13 березня 2019 року судом відкрито провадження у даній справі, 14 травня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Згідно ордерів серії ІФ 078031 та ІФ 078030 на надання правової допомоги від 08.07.2019 на підставі Договорів про надання правової допомоги укладених між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 № 02/07/19, №03/07/19 - представництво інтересів відповідачів у цій справі здійснював адвокат Олійник ВБ. (а.с. 124-126 т. 1), який 08.07.2019 за його заявою ознайомився з матеріалами справи та отримав фотокопії документів.

Адвокат Олійник В.Б. брав участь у судових засіданнях, звертався із рядом клопотань про відкладення розгляду справи з різних причин. За його клопотанням суд 28.10.2020 ухвалив судові засідання проводити в режимі відео конференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (т.1 а.с.197).

Встановлено, що розгляд справи неодноразово відкладався з різних причин, у тому числі у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному.

21.02.2025 представник відповідачів Олійник В.Б. звернувся із заявою про ознайомлення з матеріалами справи.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судові засідання суду першої інстанції жодного разу не з`явилися.

Як відповідачі так і їх представник адвокат Олійник В.Б. у процесі розгляду справи не подали суду жодних письмових заперечень, пояснень чи доказів на спростування заявлених позовних вимог про стягнення з них в солідарному порядку на користь Державної іпотечної установи заборгованості за кредитним договором №963pv3-06 від 16.08.2006.

Відтак суд першої інстанції ухвалюючи рішення по суті заявленого позову обґрунтовано виходив із того, що відповідачі не надалисуду доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту, не подали будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості, натомість подані позивачем докази підтверджують наявність заборгованості за кредитним договором у розмірі 2 089 313,64 грн.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність доказів отримання відповідачем кредитних коштів не заслуговують на увагу, оскільки на підтвердження факту видачі кредитних коштів матеріали справи містять заяви позичальника на видачу коштів від 18.08.2006, 15.09.2006, 14.08.2007 та 26.09.2007 на загальну суму 94500 доларів США, які у сукупності з довідками АТ «Банк «Фінанси та Кредит» № 3-242100/22658 від 23.11.2015 про залишки заборгованості та довідкою про стан заборгованості за договором про іпотечний кредит станом на 20.11.2018 підтверджують наявність заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів зауважує, що представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_4 у засіданні апеляційного суду не заперечив наявність заборгованості за кредитним договором, однак вважає, що сума заборгованості є завищеною та не відповідає її реальному розміру, разом з тим, будь-яких доказів щодо отримання відповідачів кредитних коштів у іншому розмірі ніж зазначено позивачем, суду не надав, також не надав будь-якої іншої інформації про стан заборгованості за кредитним договором.

Представник ОСОБА_1 підтвердив факт отримання ним повідомлення від Державної іпотечної установи про те, що остання є новим кредитором та іпотеко держателем за кредитним зобов`язанням №963pv3-06 від 16.08.2006, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» на підставі Договору відступлення права вимоги № 17/4-В від 11.02.2015 та 06.02.2017 звертався із пропозицією до позивача про врегулювання відносин в порядку ст. 641 ЦК України. Окрім того, підтвердив факт проведення з позивачем по даний час переговорів з метою врегулювання спірних питань в добровільному порядку.

Таким чином відповідач мав можливість отримати інформацію про стан заборгованості за кредитним договором та подати свої заперечення, за наявності таких.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що перехід права вимоги за кредитним договором від банку до Державної іпотечної установи у гривні унеможливив виконання відповідачами зобов`язань через відсутність змін до договору щодо гривневих рахунків та невизначеність кредитора то такі є необґрунтованими.

Згідно додатку №1 до Договору відступлення прав вимоги №17/4-В від 11.02.2015 року, позивач набув право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №963pv-3-06 від 16.08.2006 року, виконання зобов`язання за яким забезпечено іпотечним договором від 17.08.2006 року та договором поруки від 09.08.2007 року. Залишок основних зобов`язань позичальника за кредитним договором становить 1087875,55 грн. Тобто право вимоги визначено у гривні.

Колегія суддів вважає, що сама по собі зміна валюти зобов`язання із долара США на гривню без внесення змін у Договір, не дає підстав для висновку про те, що зазначена обставина унеможливила для відповідача виконання зобов`язань за кредитним договором, оскільки відповідач отримавши повідомлення від Державної іпотечної установи про перехід до неї права вимоги за кредитним договором та за наявності сумніву щодо належного кредитора у відповідності до положень ст.537 ЦК України міг здійснити платіж на депозитний рахунок нотаріуса. Окрім того, відповідач не здійснював погашення кредитної заборгованості ані на рахунок банку ані на рахунок Державної іпотечної установи.

Не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги щодо помилкового нарахування позивачем пені від 27% до 36%.

Так, відповідно до п.6.1 Договору за прострочення повернення Кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% з простроченої суми за кожний день прострочення.

Із розрахунку пені за період з 10.12.2017 по 20.11.2018 наданої позивачем вбачається, що така проведена виходячи із подвійної ставки НБУ, розмір якої є значно меншим ніж розмір пені виходячи із розрахунку 1% з простроченої суми за кожний день прострочення.

Відтак доводи апеляційної щодо нарахування завищеної суми пені не знайшли свого підтвердження.

У засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 заявив клопотання про витребування від Національного банку України копії первинних документів АТ «Банк Фінанси та Кредит» відносно кредитного договору №963pv-3-06 від 16.08.2006 які були використані банком та Державною іпотечною установою при визначенні заборгованості ОСОБА_5 за вказаним кредитним договором в розмірі 1087875,55 грн та призначення у справі судово-економічної експертизи на вирішення якої поставити питання чи відповідає наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості позичальника ОСОБА_1 станом на 17.09.2015 умовам укладеного кредитного договору (із змінами).

Представник відповідача також заявив про необхідність застосування строку позовної давності, посилаючись на те, що позивач пред`явив позов до суду 04 лютого 2019 року, розрахунок заборгованості по тілу та процентах здійснено з 17 вересня 2015 року, відтак позивач не вправі був претендувати на платежі по тілу та відсотках за період з вересня 2015 року по 04 лютого 2016 року.

Відповідно до положень ч.1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.

Учасники справи зобов`язані подавати всі наявні в них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Норми ЦПК України надають детальну регламентацію строків подання доказів, що об`єктивно мінімізує можливі випадки зловживання правами у сфері доказування.

Такий правовий висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 24 липня 2024 року у справі № 646/857/18 (провадження № 61-5330св24).

З матеріалів справи встановлено, що не зважаючи на те, що справа перебувала у провадженні суду понад шість років, відповідач та його представник у суді першої інстанції не заявляли клопотання про витребування доказів та призначення у справі судово-економічної експертизи, будь-яких причин які можна було б визнати поважними щодо неможливості подання таких клопотань до суду першої інстанції стороною відповідача не наведено, а відтак колегія суддів ухвалила про відмову у задоволенні вищезазначених клопотань представника ОСОБА_1 .

Позовна давність, тобто строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, згідно зі статтею 257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки.

Водночас застосувати її суд може лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ст. 267 ЦК України).

Тому, за змістом загальних норм права, заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Водночас, згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Відповідач, який не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Якщо відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, це є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції. Зокрема, такого висновку дійшов Верховний суд в постанові від 24.10.2018 у справі № 317/3698/15-ц.

У справі що переглядається, відповідач ОСОБА_1 був повідомлений про час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання, його представник ОСОБА_6 брав участь у розгляді справи, однак на протязі розгляду справи у суді першої інстанції сторона відповідача не подала відзиву на позов та не заявляла про застосування спливу позовної давності.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що відповідач ОСОБА_1 мав рівні з позивачем можливості подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості у тому числі і подання заяви про застосування спливу позовної давності, однак таким правом не скористався, а тому підстави для застосування позовної давності під час перегляду справи в апеляційному суді відсутні.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд розглянув справу, належним чином не повідомивши відповідача про час та місце розгляду справи.

Про судове засідання призначене на 28.05.2025 відповідач ОСОБА_1 повідомлений за зареєстрованим місцем проживання, будь-якої іншої інформації щодо місця його перебування чи засобів зв`язку з метою отримання повідомлення про розгляд справи, суду не подавав. У жодне судове засідання на протязі шести років не з`являвся.

Відтак, суд першої інстанції враховуючи тривале перебування справи у провадженні суду, положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який кореспондується з обов`язком сторони добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватися від дій що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження, дійшов правильного висновку про наявність підстав для розгляду справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ружицький Віталій Миколайович, залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 28 травня 2025 року без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 жовтня 2025 року.

Головуюча: О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин