Провадження № 2/932/2016/25
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

24 жовтня 2025 року Шевченківський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючої судді Коваленко Т.О.,

за участі секретаря Прусака А.О.,

учасники цивільного процесу:

позивач ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» (представник відсутній),

відповідач ОСОБА_1 (відсутня),

представник відповідача Дончак Д.М. (відсутній),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и в:

26 лютого 2020 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем ОСОБА_1 укладений електронний кредитний договір № 1696901. Відповідно до умов договору позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти, а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів та сплатити позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього Договору. Сума позики становить 6 000,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором, зі строком погашення до 27.03.2020. ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначені умовами договору позики. Відповідач взяті на себе зобов`язання по поверненню кредиту не виконала у зв`язку з чим за нею утворилась заборгованість.

09 жовтня 2020 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» укладений договір факторингу № 03/10, відповідно до умов якого, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників за кредитним договором № 1696901 від 26.02.2020.

24 січня 2022 року між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «Фінансова Компанія «ПІНГ-ПОНГ» укладений договір факторингу № 1/15, відповідно до умов якого, ТОВ «Фінансова Компанія «ПІНГ-ПОНГ» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників за кредитним договором № 1696901 від 26.02.2020. Відповідачем сума заборгованості не повернута. Сума боргу відповідача становить 19 800,00 грн, з яких: 6 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 12 600 грн заборгованість за відсотками, 1 200,00 грн заборгованість за комісією. Позивач просить стягнути на його користь з ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитним договором № 1696901 від 26.02.2020 та суму судових витрат яка складається з суми судового збору та витрат на правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

Відповідачем надано суду відзив на повну заяву, відповідач не визнає позову, просила відмовити у задоволені позивних вимог за їх безпідставністю та недоведеністю з наступних міркувань.

До позовної заяви додано копію кредитного договору № 1696901 від 26.02.2020, але при цьому зазначений договір взагалі не підписаний жодною із сторін. При цьому відповідачу незрозуміло, в якій формі укладався договір: якщо в письмовій формі, то з боку кредитора повинні бути підпис та печатка, а з боку позичальника підпис. Якщо ж (як стверджує позивач) договір укладався в електронному вигляді, то він повинен бути підписаний кожною зі сторін або електронним цифровим підписом, або одноразовим ідентифікатором. Проте на копії договору не зазначено, що він підписаний сторонами в будь-який перелічений вище спосіб. Таким чином, кредитний договір № 1696901 від 26.02.2020 не підписаний сторонами.

Докази перерахування первісним кредитором кредитних коштів боржнику із врахуванням положення Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Положення «Про форму та зміст розрахункових документів», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 року № 13, документами на підтвердження оплати є або фіскальний чек, або прибутковий/видатковий касовий ордер. Також належним підтвердженням проведеної операції є платіжне доручення, виписка банку, банківська квитанція (при внесенні оплати через касу банку). Натомість позивач в якості підтвердження надав «платіжне доручення», яке очевидно не є належним доказом, бо не містить підпису та печатки банківської установи. На вказаному «платіжному дорученні» є тільки печатка кредитодавця та позивача, але відсутня банківська печатка. Фактично, таке платіжне доручення можна скласти на любому комп`ютері, вказати в ньому будь-яку потрібну суму, роздрукувати на принтері та поставити свою печатку.

В якості доказів переходу прав вимоги позивач надав два Договори Факторингу: № 03/10 від 09.10.2020 між первісним кредитором та ТОВ "ДІДЖІ ФІНАНС", та № 1/15 від 24.01.2022 між ТОВ "ДІДЖІ ФІНАНС" та позивачем. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 у справі № 334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі № 5026/886/2012 тощо). Але в додатках до позовної заяви відсутні докази сплати коштів за Договором факторингу №1/15 від 24.01.2022. При цьому в додатках до позовної заяви, також, немає і квитанцій про оплату за цим Договором факторингу. Крім того щодо вимоги по стягненню процентів, не знаючи наперед думку суду щодо відсутності доказів переказу кредитних коштів, доказів укладення кредитного договору та факту переуступки прав вимоги, сторона відповідача зазначає що вимоги по стягненню процентів після закінчення строку дії договорів незаконні, протиправні, та не підлягають задоволенню. Згідно договору, тіло кредиту 6 000,00 грн, а проценти за користування 3 600,00 грн плюс ще комісія за видачу кредиту 1 200,00 грн, разом 10 800,00 грн. Строк дії договору 30 днів - це пункт 1.3. договору. Але позивач вимагає стягнути 6 тисяч грн тіла кредиту плюс 13 800,00 грн процентів, тобто відбувалося нарахування після закінчення терміну дії кредитного договору. Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. Припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Відповідачем також заперечено проти задоволення вимоги позивача щодо суми витрат за правничу допомогу.

Позивачем надано відповідь на відзив в якій зазначено, що договір з відповідачем укладено в електронному вигляді через Інформаційно-комунікативну систему за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами правочину. При цьому відповідач через особистий кабінет на веб-сайті Первісних кредиторів подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого Первісний кредитор надіслав позичальнику за допомогою засобів зв`язку на зазначений ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач використала для підтвердження підписання договору. Що є підставою укладення договору в електронній формі.

Щодо Факту перерахування кредитних коштів позивач зазначає наступне.

ТОВ «МІЛОАН» - це фінансова установа, яка не має права відкривати рахунки позичальнику, а лише перераховує кредитні кошти на наданий позичальником рахунок. Станом на дату перерахування коштів 26.02.2020, ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС» () перебувало у статусі платіжної установи з ліцензією на надання платіжних послуг (вид послуги ПЕРЕКАЗ КОШТІВ У НАЦІОНАЛЬНІЙ ВАЛЮТІ БЕЗ ВІДКРИТТЯ РАХУНКІВ), що підтверджується інформацією з офіційного веб-сайту КІС НБУ за електронним посиланням: URL: https://kis.bank.gov.ua/Home/SrchViewLic/3008, Отже, як небанківська установа ТОВ «Мілоан» звернувся до платіжної установи, яка має відповідну ліцензію на надання платіжних послуг, задля перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача. Таким чином, платіжне доручення № 15796625 від 26.02.2020, враховуючи вимоги Інструкції, яка була чинною на момент перерахування кредитних коштів, відповідає вимогам та зразку, наведеному у додатку до Інструкції, містить усі обов`язкові реквізити, тобто є належним доказом по справі, а отже доводи Відповідача, що Позивачем разом із позовною заявою не подано доказів надання (перерахування) ТОВ «Мілоан» Відповідачу коштів у кредит за Кредитним договором № 1696901 від 26.02.2020, є необґрунтованими та не заслуговують на увагу суду.

Щодо нарахування процентів позивач наголосив, що відповідачем не спростовано розрахунок заборгованості, не надано клопотання про проведення експертизи з метою визначення механізму і розміру нарахованих сум, що склали заборгованість. Щодо інших заперечень відповідача до позовних вимог позивача, позивач вважає їх такими що не відноситься до предмету доказування у справі. Просив суд задовольнити позовні вимоги про стягнення на користь позивача з ОСОБА_1 суми заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до наказу № 70-к від 01.07.2025 на виконання єдиного учасника ТОВ «ФК «ПІНГ ПОНГ» № 1778 від 01.07.2025 перейменовано з 01.07.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПІНГ ПОНГ» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «СОЛВЕНТІС».

Відповідачем надано заперечення на відповідь на відзив поданого позивачем. Наголошено на позиції сторони відповідача, викладеної у відзиві на позовну заяву. Просив врахувати заперечення при винесені рішення суду.

Представник позивача до судового засідання не з`явився. Надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов просив задовольнити на підставі наданих у справі доказів.

Відповідач та представник відповідача до судового засідання не з`явилися по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи сповіщені у порядку, передбаченому чинним цивільно-процесуальним законодавством України, будь-яких клопотань про поважність відсутності у судовому засіданні суду не надали.

Інших клопотань в порядку статті 222 Цивільного процесуального кодексу України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні.

Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не з`явилися до суду.

Ухвалою суду від 01.07.2025 у справі відкрите провадження, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу запропоновано подати суду відзив на позовну заяву. Судові засідання призначені на 04.08.2025, 15.09.2025, за клопотанням позивача постановлено ухвалу суду від 15.09.2025 про витребування доказів. Судом витребувано у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», , інформацію щодо наявності у ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , карткового рахунку № НОМЕР_2 , відкритого у банку станом на 16.02.2020 та виписку по рахунку за номером № НОМЕР_2 за період з 26.02.2020 по 02.03.2020. Судове засідання відкладено на 15.10.2025.

15.10.2025 суд перейшов до стадії прийняття рішення.

Дослідивши представлені сторонами докази, суд приходить до наступних висновків.

Розглядаючи дану справу про стягнення заборгованості, суд має встановити такі обставини: чи було укладено кредитний договір, чи належним чином сторони цього договору виконали свої зобов`язання, якщо має місце порушення зобов`язання, ким воно допущено та в чому полягає, чи наявна у відповідача заборгованість за кредитним договором, та чи має позивач право вимагати стягнути на його користь таку заборгованість.

Відповідно до вимог ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог статей 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу.

Згідно частини шостої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, позивач зазначає, що 26.02.2020 ОСОБА_1 подала заявку на отримання кредиту № 1696901. Законодавством України передбачено, що оформлення кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом. Стверджує, що ТОВ «Мілоан» направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при введенні якого відповідач підтверджує прийняття умов Договору про споживчий кредит № 1696901 від 26.02.2020, який також знаходиться у власному кабінеті Відповідача на офіційному веб-сайті Товариства.

У відповідності до умов кредитного договору, його підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надісланий на номер мобільного телефону, вказаний позичальником при укладанні кредитного договору.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи вказується особа, яка створила запит.

Таким чином, позивач стверджує, що відповідач уклав Договір про споживчий кредит № 1696901 від 26.02.2020 з ТОВ «Мілоан» та на підставі платіжного доручення Відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 6 000,00 грн.

Проте, долученими до матеріалів справи доказами факт укладення ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 договору, в тому числі в електронній формі, не підтверджується.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно частини першої та другої статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно частин 1 та 2 статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначив, що відповідач підписала даний договір одноразовим цифровим ідентифікатором.

В той же час з долучених до справи доказів не вбачається, що цей договір підписано позичальником.

Ні анкета-заява, ні договір про споживчий кредит № 1696901 від 26.02.2020 не містять інформації про підписання його ОСОБА_2 .

Ні позовна заява, ні вказані вище документи не містять інформації про одноразовий ідентифікатор, який було надісланий позичальнику при укладанні кредитного договору та який позичальником було використано як підпис.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Враховуючи положення частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Згідно з частин 1, 2 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону.

Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Пунктом 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Таким чином з долучених до матеріалів справи доказів не вбачається, що договір про споживчий кредит № 169601 від 26.02.2020 підписаний відповідачем ОСОБА_1 .

Відповідачем факт укладення такого договору заперечено, посилаючись на відсутність на договорі її підпису.

Відповідно, позивачем не доведено факт укладення зазначеного вище договору між ТОВ «Мілоан» та відповідачам ОСОБА_1 .

Перерахування коштів на рахунок ОСОБА_3 згідно платіжного доручення № 15796625 від 26.02.2020, на яке в тексті відповіді на відзив посилається позивач, не свідчить про укладення сторонами кредитного договору. У виписці АТ КБ «Приват банк» б/н за період з 26.02.2020 до 02.03.2020, отриманій судом за клопотанням позивача, немає інформації про особу, яка перерахувала на рахунок відповідача кошти.

За відсутності доказів підписання кредитного договору обома сторонами, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт укладення кредитного договору між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 .

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» задоволенню не підлягають.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, понесені позивачем витрати покладаються на нього та не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 263-265, 266 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛВЕНТІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення терміну подачі апеляційної скарги, яка може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС», місцезнаходження: Київська обл., м. Бровари, вул. Симона Петлюри, 21/1, ;

Представник позивача Лановий Євген Миколайович, (РНОКПП НОМЕР_3 ), м. Бровари, вул. Симона Петлюри, 21/1;

Відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Представник відповідача ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя Т.О. Коваленко