Провадження№ 2/205/4015/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне рішення)

16.10.2025 року м. Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Курбанової Н.М.,

за участю секретаря Вольф В.М.,

розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування заяви позивач зазначив що з 06.12.2014 р. перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу у них народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після повномасштабного вторгнення російської федерації, у зв`язку з безпековою ситуацією відповідач разом з дитиною виїхали з тимчасово окупованого міста Маріуполь Донецької області до Федеративної Республіки Німеччини, де проживає і зараз. Він продовжив службу в поліції Донецької області. Ще до виїзду родини за кордон, протягом останніх декількох років, сімейні відносини фактично трималися на його моральних переконаннях та усвідомленні необхідності збереження сім`ї, тоді як відповідач систематично проявляла зневажливе ставлення та байдужість до нього як до чоловіка, батька та особистості. Це виражалося у емоційному контролі, знеціненні його професійних та особистих досягнень, систематичних маніпуляціях та застосуванні подвійних стандартів у стосунках. Вона ігнорувала його емоційні потреби та переживання, навмисно створювала ситуації, що викликали у нього постійне почуття провини без об`єктивних підстав. Такі дії призводили до порушень його психоемоційного стану, відчуття дискомфорту та емоційного виснаження, що негативно впливало на його життя, здоров`я та загальний добробут. Але, не дивлячись на це, він як позивач не провокував та не погоджувався розрив відносин навпаки, до останнього підтримував сім`ю. Фактично під час несення ним служби в зоні бойових дій у Донецькій області у 2024 р., відповідач почала приховувати своє особисте життя та вступати в інтимні стосунки з іншими чоловіками. У вересні 2024 року вона почала знайомства через додаток «Tinder», а в листопаді 2024 року вступила у позашлюбні інтимні стосунки з чоловіком на ім`я ОСОБА_5 , вік 35 років. Після припинення цих відносин у грудні 2024 року вона почала нові інтимні стосунки з іншим чоловіком німцем на ім`я ОСОБА_6 , 42 роки, які тривають донині. У лютому 2025 року супроводжуючи свою літню матір, він прибув до Німеччини. 03.03.2025 року, виконуючи з донькою шкільне завдання на ноутбуці, він випадково виявив у хмарному сховищі «Google Фото» численні фотографії та відеозапис інтимного характеру, які підтверджують факт зради. Позивач зазначає, що у них з відповідачем існували реальні сімейні відносини, спільні побутові, фінансові інтереси та плани на майбутнє, що підтверджує наявність між нами справжніх сімейних стосунків до моменту встановлення факту подружньої зради з боку відповідача. Таким чином, подружня зрада відповідача мала місце саме у період фактичного існування сімейних відносин та спільного ведення господарства, що свідчить про протиправний характер її дій та спричинену йому моральну шкоду. Враховуючи вчинення подружньої зради, систематичну зневагу до нього, порушення принципів сімейного життя та значні моральні страждання, збереження шлюбу є неможливим. Подальше подружнє життя суперечить його інтересам, тому він наполягає на розірванні шлюбу. З урахуванням факту порушення відповідачем подружньої вірності, систематичного психологічного тиску та глибоких моральних страждань, наголошує на категоричній неможливості будь-якого примирення чи застосування судом заходів, спрямованих на збереження шлюбу, оскільки це прямо суперечить його життєвим інтересам та завдає йому додаткових моральних страждань. Подружня зрада відповідача спричинила йому моральну травму та негативні наслідки: були порушені його актуальні життєві плани (придбання родинного житла після завершення війни, подальший кар`єрний розвиток), суттєво погіршені можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив. Його уклад життя був знищений в один момент і не може бути відновленими на тому ж рівні, яким були до подружньої зради. Також мали наслідком настання негативних психосоматичних та психоемоційних змін: порушення сну, швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, нервозність, дратівливість, образливість, чутливість, фіксованість на негативних переживаннях за своє майбутнє, невпевненість у собі, тривога. Наслідки подій, що сталися, потягли за собою нераціональне витрачання його життєвого часу, зокрема на проведення правових заходів з підготовки позовної заяви. Це обумовило необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів. У результаті подружньої зради відповідача були повністю зруйновані його конкретні життєві плани, зокрема придбання родинного житла після завершення війни, подальший кар`єрний розвиток у правоохоронних органах, спільне виховання дитини в повноцінній родині та забезпечення її стабільного майбутнього. Через це його життя втратило визначеність та чітку перспективу, що негативно вплинуло на його психоемоційний стан та призвело до зниження професійної активності, впевненості в собі й погіршення якості його життя загалом. Ще одним фактором який спричинив моральні страждання, це лицемірство і брехливість відповідача, невизнання своєї провини та відсутність каяття після виявлення факту подружньої зради. Також наклалася ситуація багаторічного емоційного аб`юзу зі сторони відповідача. У результаті моральних страждань, завданих йому подружньою зрадою відповідача, його психологічний та емоційний стан значно погіршився. Він був вимушений звернутись за професійною психологічною допомогою до фахівців благодійного фонду «Серце Азовсталі». При цьому, з метою збереження конфіденційності та уникнення додаткового психологічного дискомфорту, психологічну допомогу він отримував анонімно (без зазначення персональних даних). Таким чином, обставина звернення до психологів за анонімною допомогою є додатковим доказом глибини та інтенсивності спричинених йому моральних страждань та негативного впливу дій відповідача на його психоемоційний стан. Після розірвання шлюбу донька буде проживати з матір`ю. Він фізично здоровий та не потребує майнової допомоги від відповідача на його утримання після розірвання шлюбу. Відповідач також фізично здорова і майнової допомоги з його боку після розірвання шлюбу не потребує. Просить шлюб, зареєстрований 06.12.2014 р. Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 579, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 розірвати. Прізвище відповідача ОСОБА_2 після розірвання шлюбу змінити на дошлюбне ОСОБА_8 , судові витрати покласти на відповідача. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну (немайнову) шкоду у розмірі 8000,00 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в спрощеному позовному провадженні за наявними у справі матеріалами, з викликом сторін.

Позивач ОСОБА_1 , надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримку позовних вимог, позов просив задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідачка ОСОБА_2 повідомлялася про розгляд справи у спрощеному провадженні, а також про необхідність у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують її відзив.

У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідачка ОСОБА_2 своєчасно і належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи у спрощеному порядку, не використала наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 06.12.2014 року, який був зареєстрований Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 579, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , видане 06.12.2014 р.

Від даного шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно із ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 СК України, за позовом одного з подружжя суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У відповідності до вимог ст. 206 ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що на теперішній час шлюб вказаний існує формально, оскільки позивач та відповідач не пов`язані спільним побутом та проживанням тривалий час, подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача і дитини і є неможливим, а сім`я розпалася остаточно, в зв`язку з чим позовні вимоги задовольняє та постановляє рішення про розірвання укладеного між сторонами шлюбу.

Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Разом з тим, зміна шлюбного прізвища на дошлюбне або залишення на шлюбному прізвищі залежить виключно від волевиявлення особи, яка змінила своє дошлюбне прізвище на шлюбне.

Статтею 15 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» встановлено, що той з подружжя, який бажає відновити своє дошлюбне прізвище, повинен заявити про це в органі державної реєстрації актів цивільного стану під час державної реєстрації розірвання шлюбу.

Постанова КМУ від 11.07.2007 №915 «Про затвердження Порядку розгляду заяв про зміну імені (прізвища, власного імені, по батькові) фізичної особи» встановлює, в разі розірвання шлюбу до заяви про зміну імені додається свідоцтво про розірвання шлюбу.

Згідно прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Тобто, рішення суду про розірвання шлюбу є достатньою правовою підставою для присвоєння дошлюбного прізвища, тим з подружжя, який бажає його відновити.

Аналізуючи викладене вище, в позовній заяві позивача не вказано правову підставу пред`явлення вимоги щодо вирішення питання про зміну прізвища відповідачки на дівоче, а також не зазначено про перешкоди зробити це у позасудовому порядку, а тому задоволенні даної вимоги позивача слід відмовити.

Позивач зазначив, що після виявлення факту зради він переживав сильний емоційний стрес, втрату довіри, приниження та депресивний стан, у зв`язку з чим зареєстрував звернення по допомогу до практичного психолога ГО «Серце Азовсталі», про що надано скіншот з електронної пошти.

Як доказ факту зради позивач надав скріншот із сервісу «Google Фото», на якому, за його словами, зафіксовано відповідача у ситуації, що свідчить про інтимні стосунки з іншою особою.

Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Аналіз положень статті 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Порядок та правові підстави відшкодування моральної шкоди визначаються статтею 23 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до статті 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується лише у випадку, коли доведено протиправну поведінку відповідача, наявність шкоди, причинний зв`язок між шкодою та діями відповідача, а також вину відповідача.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 49-51 постанови Великої Палати Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2020 року у справі N 216/3521/16-ц (провадження N 14-714цс19) зазначено, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2021 року у справі N 766/21131/18 (провадження N 61-18770св19), аналіз положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» (далі Постанова ПВСУ) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пункт 9 зазначеної Постанови ПВСУ передбачає, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на вищевикладене, для покладення відповідальності на заподіювача моральної шкоди необхідна сукупність таких обов`язкових умов: наявність моральної шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди.

Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди, і умовою цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ст.81 ЦПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд встановив, що скріншот із «Google Фото», поданий позивачем, не містить відомостей, які б достовірно підтверджували факт подружньої зради. Не подано доказів автентичності фото, не зазначено часу та місця зйомки, а також не надано експертного підтвердження відсутності втручання в зображення.

Відповідно до статті 78 ЦПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, а суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо та їх сукупність.

Хоча суд враховує поданий скріншот з електронної пошти позивача про реєстрацію звернення по допомогу до практичного психолога ГО «Серце Азовсталі» за допомогою у зв`язку з емоційним напруженням, те що він колишній працівник поліції у спеціальному званні «підполковник поліції», учасник бойових дій, однак ці документи лише підтверджують наявність психологічного дискомфорту, але не доводять факт протиправних дій відповідача, які спричинили таку шкоду.

Таким чином, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази факту подружньої зради, як і доказів причинного зв`язку між діями відповідача та моральними стражданнями позивача, у зв`язку з чим суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні цих позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме сплачений судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, оскільки в позові в частині стягнення моральної шкоди відмовлено, то судові витрати в цій частині слід віднести на позивача.

На підставі ст.ст. 24, 56, 110, 112, 113 СК України, керуючись ст. ст. 12, 81, 89, 130, 223, 263-265, 280 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Шлюб, зареєстрований 06.12.2014 р. Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 579, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя: Курбанова Н. М.

Відомості щодо учасників справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1