ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 288/745/21

провадження № 61-5722св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Попільнянський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрально міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Марискіною Оленою Олександрівною, на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 11 червня 2024 року у складі судді Зайченко Є. О. та постанову Житомирського апеляційного суду від 24 березня 2025 року у складі колегії суддів: Коломієць О. С., Григорусь Н. Й., Павицької Т. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив визнати його батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язати Попільнянський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану (далі - ДРАЦС) Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) внести зміни до актового запису № 65 про народження дитини ОСОБА_4 , складеного 20 липня 2016 року Попільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, вказавши батьком дитини - ОСОБА_1 , громадянина України.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , не перебуваючи у шлюбі, у смт. Попільня Попільнянського району Житомирської області народила сина ОСОБА_5 , про що зроблено відповідний актовий запис № 65 у Попільнянському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області.

У свідоцтві про народження дитини відомості про батька зазначено як « ОСОБА_6 ».

Указував, що ОСОБА_5 є його сином, у період із лютого 2015 року до лютого 2016 року він мав близькі стосунки з його матір`ю ОСОБА_2 , яка на час їх знайомства працювала медичною сестрою у Головному військово-медичному клінічному центрі «ІНФОРМАЦІЯ_5» м. Києва, у якому з 24 лютого 2015 року до 01 квітня 2015 року він, як солдат контрактної служби, проходив курс стаціонарного лікування.

У подальшому з кінця березня 2015 року до лютого 2016 року вони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство і будували плани на спільне майбутнє у місті Кременчук Полтавської області. У лютому 2016 року відповідачка з невідомих причин виїхала з міста Кременчук до смт Попільня Житомирської області, де ІНФОРМАЦІЯ_2 народила сина.

Зазначав, що він перебуває на військовій службі та регулярно отримує грошове забезпечення, кошти з якого щомісячно в добровільному порядку надсилав на адресу відповідачки на утримання сина ОСОБА_5 .

Його мати ОСОБА_7 неодноразово бачилася з дитиною і підтримувала дружні стосунки з онуком та його матір`ю до літа 2020 року. При черговому побаченні з онуком за місцем реєстрації відповідачки в смт Попільня Житомирської області їй було категорично відмовлено у грубій формі в будь-якому спілкуванні з дитиною.

На його пропозиції про досудове врегулювання спору щодо вирішення питання встановлення батьківства шляхом подачі відповідної заяви до відділу РАЦС відповідачка відмовляється, незважаючи на те, що батьком в свідоцтві про народження дитини саме за вказівкою матері зазначений ОСОБА_8 , проте прізвище вказано ОСОБА_5 .

У травні 2021 року йому стало відомо, що 21 серпня 2018 року ОСОБА_2 зареєструвала шлюб із ОСОБА_10 , а 29 вересня 2019 року - отримала повторно свідоцтво про народження сина як ОСОБА_4 , де батьком уже зазначено ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вважає, що ОСОБА_10 не є біологічним батьком ОСОБА_4 , оскільки у період з початку і до припинення його (позивача) відносин з відповідачкою (лютий 2015 - лютий 2016) ОСОБА_10 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_11 та проживав у Київській області, в той час, коли ОСОБА_2 із вересня 2015 року до лютого 2016 року проживала разом із ним (позивачем) у місті Кременчук Полтавської області.

Посилаючись на наведене, просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 11 червня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем факту кровного споріднення з неповнолітнім ОСОБА_4 . Суд зазначив, що позивач не надав доказів, які б підтверджували походження дитини від нього, доказів спільного проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне виховання чи утримання, а також доказів, що підтверджують визнання особою батьківства.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Житомирського апеляційного суду від 24 березня 2025 року за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 11 червня 2024 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції як таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, вважав його законним та обґрунтованим і не вбачав підстав для його скасування.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

02 травня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Марискіна О. О. звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Підставою касаційного оскарження судових рішень представник заявника зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 447/218/13, 16 жовтня 2019 року у справі № 149/2562/18, від 17 грудня 2021 року у справі № 683/1732/17, від 16 травня 2018 року у справі № 399/1029/15, від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішенні спору.

Вирішуючи спір про встановлення факту батьківства, суди не врахували факт ухилення відповідача від проведення експертизи, тому дійшли помилкового висновку про недостатність правових підстав для задоволення вимог. Системне та неодноразове нез`явлення відповідача до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судово-генетичної експертиз свідчить про її небажання отримати точні висновки щодо походження дитини, спростувати доводи позивача про його батьківство стосовно сина.

Доводи інших учасників справи

Представник ОСОБА_2 - адвокат Марченко В. О. подав відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, тому суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для їх задоволення.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 червня 2025 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 11 червня 2024 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 24 березня 2025 року.

Відкрито касаційне провадження у даній справі.

Витребувано з Попільнянського районного суду Житомирської області цивільну справу № 288/745/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору -Попільнянський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрально міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини.

У серпні 2025 року матеріали справи № 288/745/21 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 01 жовтня 2025 року справу № 288/745/21 призначено до судового розгляду.

Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Суди встановили, що відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_1 , виданого 20 липня 2016 року Попільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 65, його батьками вказані ОСОБА_6 та ОСОБА_2 .

Відповідно до актового запису про народження № 65, складеного 20 липня 2016 року Попільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , народила ІНФОРМАЦІЯ_2 хлопчика ОСОБА_5, прізвище - « ОСОБА_5 » та по-батькові якого вказано - « ОСОБА_5 », державна реєстрація народження якого проведена відповідно до частини першої статті 135 СК України (за заявою матері від 20 липня 2016 року), тобто відомості про батька дитини внесені до актового запису за прізвищем матері, а ім`я та по-батькові батька дитини записані за вказівкою матері - ОСОБА_6 , оскільки дитина народилася у матері, яка не перебувала у шлюбі та не було спільної заяви батьків або рішення суду.

21 серпня 2018 року ОСОБА_2 зареєструвала шлюб із ОСОБА_10 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 .

У подальшому на підставі заяви матері дитини та ОСОБА_10 про визнання батьківства від 26 березня 2019 рок до актового запису відповідно до статті 126 СК України внесено зміни та зазначено відомості про батька дитини - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , прізвище та по-батькові дитини з « ОСОБА_5 », « ОСОБА_5 » змінено на « ОСОБА_14 », « ОСОБА_15 » відповідно. Також змінено запис про батька дитини з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_10 ».

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 29 березня 2019 року Попільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 65, батьками ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказані ОСОБА_10 та ОСОБА_2 .

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу (пункт четвертий частини другої статті 389 ЦПК України).

Підставою касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанції є посилання заявника на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 447/218/13, 16 жовтня 2019 року у справі № 149/2562/18, від 17 грудня 2021 року у справі № 683/1732/17, від 16 травня 2018 року у справі № 399/1029/15, від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Позиція Верховного Суду

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду.

Частиною першою статті 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2024 року у справі № 639/2026/17 звернула увагу, що в Сімейному кодексі України є прогалина та відсутній чіткий регулятор, який визначав би правило поведінки учасників сімейних відносин у випадку, коли чоловік, який вважає себе біологічним батьком та ініціює позов про визнання батьківства щодо дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття та народження не перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, запис про батька дитини у Книзі записів народжень зроблено за вказівкою матері, проте після реєстрації матір`ю дитини шлюбу з іншим чоловіком відомості до актового запису змінюються на підставі заяви її чоловіка про визнання батьківства.

Позбавлення чоловіка, який вважає себе біологічним батьком, права ініціювати позов про визнання батьківства суперечить принципу розумності та справедливості.

Тому позов чоловіка, який вважає себе біологічним батьком, про визнання батьківства щодо дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття та народження не перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, запис про батька дитини у Книзі записів народжень зроблено за вказівкою матері, проте після реєстрації матір`ю дитини шлюбу з іншим чоловіком відомості до актового запису було змінено на підставі заяви її чоловіка про визнання батьківства, підлягає розгляду по суті з дотриманням статей 128, 129 СК України на підставі аналогії закону.

Згідно із статтею 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу (частина четверта статті 128 СК України).

Справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою одним із батьків.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти російської федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 29 квітня 2019 року у справі «Міфсуд проти Мальти», заява № 62257/15, зазначено, що ДНК-тест - це науковий метод для точного визначення батьківства дитини, а його доказове значення значно переважає будь-які інші докази, представлені сторонами для підтвердження або спростування біологічного батьківства.

Обов`язок з доказування потрібно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає у правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Верховний Суд в постановах від 31 січня 2024 року в справі № 752/13549/22 (провадження № 61-10510св23), від 13 вересня 2023 року в справі № 552/4291/22 (провадження № 61-6451св23) виснував, що висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є достатньою підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження або спростування факту батьківства.

Суд першої інстанції, при вирішенні спору, виходив із відсутності підстав для задоволення позову через недоведеність позивачем факту кровного споріднення з неповнолітнім ОСОБА_4 .

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції та зазначив, що позивач не надав доказів на підтвердження заявлених у позові вимог, а долучені до матеріалів справи скріншоти переписки його матері ОСОБА_7 з онуком ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в соціальних мережах, спільні фото його сім`ї з молодшим сином ОСОБА_5 , заява на адресу суду його колишньої дружини ОСОБА_19 , перекази коштів на утримання дитини на користь ОСОБА_2 , заява колеги його матері - ОСОБА_20 не вважав беззаперечним доказом того, що позивач є батьком малолітнього ОСОБА_4 .

Верховний Суд уважає такі висновки передчасними, з огляду на таке.

У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Відповідно до частини четвертої статті 12 ЦПК України суд роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Аналогічний за змістом висновок Верховного Суду викладений у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 640/4304/17-ц, провадження № 61-19472св20,

У справі, яка переглядається, встановлено, що при реєстрації народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про батька дитини записані за вказівкою матері на підставі положень частини першої статті 135 СК України.

У подальшому 26 березня 2019 року, після реєстрації ОСОБА_2 21 серпня 2018 року шлюбу із ОСОБА_10 , на підставі заяви матері дитини ОСОБА_2 та ОСОБА_10 про визнання батьківства до актового запису про народження ОСОБА_5 були внесені зміни, зокрема батьком дитини зазначено ОСОБА_10 , також змінено прізвище та по-батькові дитини на « ОСОБА_14 » та « ОСОБА_15 ».

Ухвалами Попільнянського районного суду Житомирської області від 29 липня 2021 року та 11 січня 2022 року за клопотаннями позивача призначались судова молекулярно-генетична та повторна судова молекулярно-генетична експертизи, які не виконані у зв`язку з неявкою ОСОБА_2 із дитиною для відібрання експериментальних зразків.

Згідно листів Київського міського клінічного бюро судово-медичних експертиз від 06 жовтня 2021 року № 100-687/2002, від 15 листопада 2021 року №100-789/2248, від 04 січня 2022 року № 100-29/104, від 05 жовтня 2022 року №100-200/962 та електронного повідомлення від 10 серпня 2022 року проведення судово-генетичної батьківства призначались на 01 жовтня 2021 року, 12 листопада 2021 року, 04 березня 2022 року та 30 вересня 2022 року, однак судом установлено, що ОСОБА_2 не з`являлася та не забезпечувала явку дитини для забору біологічних зразків

Суди встановили, що відповідно до листа непрацездатності серії АЛВ № 397208 КНП «Попільнянський центр первинно медико-санітарної допомоги» Попільнянської селищної ради ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 19 вересня 2021 року до 02 жовтня 2021 року перебував на амбулаторному лікуванні; згідно довідки вказаного медичного закладу від 17 листопада 2021 року - хворів з 08 листопада 2021 року до 17 листопада 2021 року, діагноз: ГРВІ; з 26 вересня 2022 року до 04 жовтня 2022 року звільнений від занять у Попільнянській гімназії у зв`язку із захворюванням, діагноз: ГРВІ, аденоїди.

Під час апеляційного перегляду справи ухвалою Житомирського апеляційного суду від 24 жовтня 2024 року за клопотанням представника позивача призначено судову молекулярно-генетичну експертизу.

Листами Київського міського клінічного бюро судово-медичних експертиз повідомлено:

відбір зразків крові для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи відбудеться 06 грудня 2024 року о 13 годині 00 хвилин (лист від 12 листопада 2024 року № 100-606/2259);

06 грудня 2024 року ОСОБА_2 разом із дитиною для відбору зразків крові не з`явилася, визначена наступна дата - 10 січня 2025 року на 12 годину 00 хвилин (лист від 10 грудня 2024 року №100-673/2486);

14 січня 2025 року повідомлено суд про неможливість проведення судової молекулярно-генетичної експертизи у зв`язку із неодноразовою неявкою ОСОБА_2 на відбір зразків крові.

Згідно довідок КНП «Попільнянскьий ЦПМСД» від 09 грудня 2024 року та 13 січня 2025 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , хворів із 27 листопада 2024 року до 09 грудня 2024 року та із 25 грудня 2024 року до 13 січня 2025 року, діагноз: ГРВІ.

Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді Київське міське клінічне бюро судово-медичних експертиз загалом 7 разів призначало дату для відбору зразків крові для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи,

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач довела наявність поважних підстав, які перешкоджали їй з`явитися разом із дитиною до експертної установи для відібрання зразків, необхідних для проведення судово-генетичної експертизи, тому не вбачав підстав для застосування наслідків ухилення відповідача від явки для проведення експертизи, передбачені частиною першою статті 109 ЦПК України.

Окрім того, апеляційний суд зазначив, що висновок судової молекулярно-генетичної експертизи у справах про встановлення батьківства є лише одним із засобів доказування, який підлягає оцінці у сукупності із іншими доказами у справі. У разі відсутності висновку судової молекулярно-генетичної експертизи не виключається встановлення батьківства на підставі інших доказів.

При цьому, апеляційний суд не врахував вказані висновки Верховного Суду та рішення ЄСПЛ, згідно з якими, зокрема доказове значення ДНК-тесту значно переважає будь-які інші докази, представлені сторонами для підтвердження або спростування біологічного батьківства.

Також апеляційний суд не надав оцінки доводам позивача з приводу того, що:

згідно наданого відповідачкою листа непрацездатності від 29 вересня 2021 року ОСОБА_4 із 29 вересня 2021 року до 02 жовтня 2021 року перебував на амбулаторному лікуванні з діагнозом ГРВІ, а відповідно до відповіді з Попільнянського закладу дошкільної освіти «Чебурашка» від 02 травня 2024 року за підписом директора Чумак О. з доданими копіями сторінок Журналу відвідувань дитячого закладу дитина ОСОБА_4 за період з 29 вересня 2021 року до 02 жовтня 2021 року був відсутній в дошкільному закладі лише один день 01 жовтня 2021 року - в день призначеної генетичної експертизи;

довідка від 04 жовтня 2022 року, відповідно до якої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 02 вересня 2022 року до 04 жовтня 2022 року звільнений від занять, відвідувань дитячого дошкільного закладу Попільнянської гімназії у зв`язку і захворюванням, діагноз ГРВІ, ад еноїди, видана закладом охорони здоров`я, в якому, згідно характеристик від 17 травня 2021 року, відповідачка ОСОБА_2 працює медичної сестрою з вересня 2019 року, а згідно листа директора Попільнянського ліцею ОСОБА_4 був присутнім 30 вересня 2022 року (у день призначення експертизи) на уроках згідно класного журналу 1-А класу.

Апеляційний суд не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, не надав належної правової оцінки аргументам, наведеним позивачем, не здійснив оцінку дій відповідачки, ймовірність зв`язку таких дій із непроведенням судової експертизи, внаслідок чого передчасно залишив без змін рішення суду першої інстанції, яким у позові позивачу відмовлено через недоведеність обставин, на які він посилався, як на підставу для його задоволення.

Усунути ці недоліки на стадії касаційного перегляду з урахуванням повноважень Верховного Суду та меж перегляду справи в касаційній інстанції (стаття 400 ЦПК України), коли необхідно встановлювати фактичні обставини та оцінювати докази, є неможливим.

Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Таким чином, постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржувана постанова апеляційного суду прийнята без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу задовольнити частково, постанову апеляційного суду скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Щодо судових витрат

Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки справу по суті вирішення спору направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, розподіл судових витрат Верховим Судом не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Марискіною Оленою Олександрівною, задовольнити частково.

Постанову Житомирського апеляційного суду від 24 березня 2025 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.?

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
М. Ю. Тітов