Справа № 367/4373/21
Провадження №2/367/3870/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

13 жовтня 2025 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

судді Карабаза Н.Ф.,

за участю секретаря Зайцевої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

встановив:

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, яку він мотивує тим, що він перебував у шлюбі з відповідачем з 16.01.1982 року. Його колишньою дружиною за час подружнього життя було засновано ТОВ Медорт Україна, , що зареєстроване за адресою: 04060, вул. Котовського, буд. 11, м. Київ, Шевченківський район. Розмір внеску до статутного фонду ОСОБА_2 становить 399 600, 00 грн. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26.11.2020 у справі №761/42234/19 шлюб укладений 16.01.1982 між сторонами було розірвано. Зважаючи на те, що внесок ОСОБА_2 до статутного фонду ТОВ Медорт Україна, було здійснено після державної реєстрації товариства 01.11.2005 р., тобто під час шлюбу, йому на праві спільної сумісної власності належить 1/2 частка від 399 600грн. розміру внеску частки учасника, а саме: 199 800,00 грн. Просить суд стягнути з відповідача 1/2 частки у розміру внеску до статутного капіталу ТОВ Медорт Україна () у розмірі 199 800,00грн. та стягнути з відповідача судові витрати, що складаються із судового збору за подання позову у розмірі 1998,00грн. та витрати на професійну правничу допомогу орієнтовно у розмірі 50 000 грн.

Представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Д`яконовою К.І. через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. У відзиві зазначає, що ознайомившись із доводами сторони позивача відповідач не визнає позовні вимоги ОСОБА_1 про стягянння з неї 1/2 частки розміру внеску до статутного капіталу ТОВ « Медорт Україна» у розмірі 199800 грн., з огляду на наступне. На переконання ОСОБА_2 статутний внесок є власністю юридичної особи ТОВ «Медорт Україна» - та його поділ в порядку ст. 60, 63 СК України є неможливим, оскільки суттєво впливає на права та інтереси ТОВ «Медорт Україна», яке на теперішній час не залучено до участі у розгляді даної справи. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та ГФ, сформованому 08.02.2024, засновниками ТОВ «Медорт Україна» є: ТОВ «Медікал Інвестмент» - статутний внесок 60 % у сумі 599 400 грн.; та ОСОБА_2 - статутний внесок 40 % у сумі 399 600 грн.Частка у статутному капіталі господарського товариства є оборотоздатним об`єктом цивільного права. Змістом частки є сукупність прав, у тому числі корпоративних, установлених законом і статутом підприємства, які отримує учасник Товариства при набутті права власності на таку частку. Зазначені права учасник може використовувати окремо одне від одного, проте відчуження належної йому частки. Окреме право, як складає зміст частки, цивільної оборотоздатності не має. Згідно із висновками, викладеними у постанові від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18 (провадження № 12-71 гс20) Великої Палати Верховного Суду, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що право власності на майно, передане учасниками господарського товариства як вклад, належить товариству, а не його учасникам (засновникам). Право власності на майно, передане кооперативу як вступні, членські, цільові внески, вклади його членів тощо належить кооперативу, а не його членам. Тому майно господарського товариства, кооперативу належить їм на праві власності і не може належати на праві власності іншим особам. Зокрема, таке майно не може належати на праві спільної власності учаснику (засновнику, члену) приватного підприємства та його подружжю (колишньому подружжю). Таким чином, з моменту внесення грошових коштів чи іншого майна як вкладу таке майно належить на праві власності самому товариству, і воно втрачає ознаки об`єкта права спільної сумісної власності подружжя. Такі висновки містяться наведеній вище постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року справі № 916/2813/18 (провадження № 12-71гс20). Учасник товариства має право відчужити частку у статутному капіталі товариства, на неї може бути звернено стягнення, частка може перейти іншій особі в порядку правонаступництва чи спадкоємцю, учасник товариства може вийти з нього, отримавши вартість своєї частки (статті 21-24 Закону України "Про товариства з обмеженою додатковою відповідальністю", статті 100, 116 ЦК України). Таким чином, частка у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю є активом (майном) учасника такого товариства, яким він може розпорядитися у порядку, визначеному законом, та який може бути вираженні грошовому еквіваленті у статуті товариства як номінальна вартість, проте має і свою дійсну (ринкову) вартість. Вартість майна, що підлягає поділу, в тому числі і частки в статутному фонді господарського товариства, слід визначати виходячи з їх дійсної вартості на час розгляду справи. У даному випадку, звертаючись до суду з вимогами про стягнення з ОСОБА_2 на свою користь грошової компенсації 1/2 частки внеску до статутного капіталу TOB «Медорт Україна», позивач зазначив, що вказаний внесок було здійснено ОСОБА_2 у розмірі 399 500 грн. після державної реєстрації товариства та під час шлюбу 01.11.2005, що породжує для ОСОБА_3 право на стягнення 1/2 частки статутного внеску, здійсненого ОСОБА_2 . При цьому, в порушення ст.ст. 76-80 ЦПК Украіни стороною позивача не надано доказів на підтвердження реального внесення ОСОБА_2 до статутного фонду ТОВ «Медорт Україна» грошових коштів, які ОСОБА_1 вважає спільним майном подружжя в розмірі 399 600 грн. Просить суд в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_2 1/2 розміру внеску до статутного капіталу ТОВ «Медорт Україна» у розмірі 199 800 грн. - відмовити.

Через канцелярію суду представник позивача адвокат Кєєр О.С. подала клопотання, в якому зазначила, що ОСОБА_1 перебував у шлюбі з відповідачем з 16.01.1982 року. Його колишньою дружиною за час подружнього життя було засновано ТОВ "Медорт Україна", , що зареєстроване за адресою: 04060, вул. Котовського, буд. 11, м. Київ, Шевченківський район. Розмір внеску до статутного фонду ОСОБА_2 становить 399 600, 00 грн. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26.11.2020 у справі №761/42234/19 шлюб укладений 16.01.1982 між сторонами було розірвано. Зважаючи на те, що внесок ОСОБА_2 до статутного фонду ТОВ "Медорт Україна" () було здійснено після державної реєстрації товариства 01.11.2005 р., тобто під час шлюбу, йому на праві спільної сумісної власності належить 1/2 вартість частки від 399 600грн., а саме: 199 800,00 грн. Подаючи позовну заяву, ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача 1/2 частки у розміру внеску до статутного капіталу ТОВ "Медорт Україна" () у розмірі 199 800,00грн. та стягнути з відповідача судові витрати, що складаються із судового збору за подання позову у розмірі 1998,00 грн. Просить вважати, що 1/2 частки у розмірі внеску до статутного капіталу, з урахуванням практики Верховного Суду, яка сформувалася за період розгляду справи №367/4373/21 є вартість частки члена подружжя.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Кєєр О.С. враховуючи уточнення предмету позову з урахуванням практики Верховного суду, підтримала позовні вимоги, просила суд стягнути з відповідача 1/2 частки вартості частки члена подружжя у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Медорт Україна» у розмірі 199800,00грн. та стягнути з відповідача судові витрати, що складаються із судового збору за подання позову у розмірі 1998,00 грн.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Д`яконова К.І. просила відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 із-за недоведеності, відсутні докази, які підтверджують реальне внесення частки ОСОБА_2 до статутного фонду ТОВ "Медорт Україна". Крім того, зазначила, що у ТОВ "Медорт Україна" є два засновника, іншого засновника не було залучено до участі в справі. Взагалі в матеріалах справи жодних доказів в обґрунтування позовних вимог немає, крім виписки з реєстру юридичних осіб.

Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У статті 129 Конституції України, закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з пунктом 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що згідно з рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопада 2020 у справі № 761/42234/19 шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 16 січня 1982року у Палацом одруження №1 міста Москви, актовий запис № 279 («свидетельство о заключении брака» серія НОМЕР_1 ) розірвано. Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень постановою Київського апеляційного суду від 16 березня 2021року апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопада 2020 року залишено без змін.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань засновницею та керівником Товариство з обмеженою відповідальністю Медорт Україна () є ОСОБА_2 , державна реєстрація була здійснена 01.11.2005 року. Розмір частки засновника (учасника) становив 399600,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Згідно вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ч. 1 ч. 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За умов частини першої статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Відповідно до положень частина перша статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно вимог ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, потрібно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

Системний аналіз наведених норм матеріального права свідчить про існування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас законодавство передбачає можливість спростування поширення правового режиму спільного сумісного майна одним із подружжя, що є процесуальним обов`язком особи, яка з нею не погоджується. Тягар доказування обставин для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц (провадження № 14-325цс18).

Судом установлено та не оспорюється відповідачем, те, що ОСОБА_2 є одним із засновників Товариства з обмеженою відповідальністю «Медорт Україна», , державна реєстрація якого була здійснена 01.11.2005 року (в період перебування шлюбу з ОСОБА_1 . Розмір внеску до статутного фонду Товариства ОСОБА_2 становить 399600,00грн.

Сторона відповідача стверджує, про те, що відсутні доказі, які підтверджують реальне внесення ОСОБА_2 внеску до статутного фонду ТОВ «Медорт Україна» в розмірі 399600,00грн., під час перебування у шлюбі з позивачем, при цьому жодних належних доказів в підтвердження даного факту не надає. Клопотань, щодо витребування доказів чи інформації, суду також не було подано.

Вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом (частина перша статті 13 Закону України «Про господарські товариства» у редакції, чинній на час державної реєстрації 2005 року юридичної особи). Аналогічна норма передбачена частиною другою статті 115 ЦК України.

Товариство є власником майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу продукції, виробленої товариством в результаті господарської діяльності; одержаних доходів; іншого майна, набутого на підставах, не заборонених законом (частина перша статті 12 Закону України «Про господарські товариства» у вказаній редакції). Аналогічна норма передбачена частиною першою статті 115 ЦК України.

Порядок і спосіб визначення вартості частини майна, що пропорційна частці учасника у статутному капіталі, а також порядок і строки її виплати встановлюються статутом і законом (абзац четвертий частини другої статті 148 ЦК України у вказаній редакції).

Учасники товариства мають право, зокрема, брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди). Право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів; здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, в порядку, встановленому законом (пункти «б» та «д» частини першої статті 10 Закону України «Про господарські товариства»).

У разі внесення одним із подружжя як вкладу у статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю коштів, які є спільною сумісною власністю, вказане товариство стає їх власником. Натомість особа, яка внесла вклад у статутний капітал товариства набуває право на частку учасника цього товариства.

Інший з подружжя, який був співвласником майна, внесеного у статутний капітал товариства з метою захисту свого права при поділі їх спільного сумісного майна набуває право вимагати виплати вартості частки члена подружжя у статутному капіталі. Водночас як учасник товариства, який вносить спільне сумісне майно у статутний капітал цього товариства, так інші його учасники мають розуміти наслідки у випадку ухвалення рішення про виплату вартості частки члена подружжя у статутному капіталі.

Звернення стягнення на частину майна товариства з обмеженою відповідальністю, пропорційну частці учасника товариства у статутному капіталі, за його особистими боргами допускається лише у разі недостатності у нього іншого майна для задоволення вимог кредиторів. Кредитори такого учасника мають право вимагати від товариства виплати вартості частини майна товариства, пропорційної частці боржника у статутному капіталі товариства, або виділу відповідної частини майна для звернення на нього стягнення. Частина майна, що підлягає виділу, або обсяг коштів, що становлять її вартість, встановлюється згідно з балансом, який складається на дату пред`явлення вимог кредиторами (частина перша статті 149 ЦК України в редакції Закону № 997-V від 27.04.2007 ).

Такий висновок узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 10 квітня 2024 року у справі № 760/20948/16.

У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, які були враховані судами попередніх інстанцій, викладених у постанові від 03 липня 2013 року у справі № 6-61цс13, від 03 червня 2015 року у справі № 6-38цс15 та зазначила, що у разі внесення одним із подружжя як вкладу у статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю коштів, які є спільною сумісною власністю, вказане товариство стає їх власником. Натомість особа, яка внесла вклад у статутний капітал товариства набуває право на частку учасника цього товариства. Інший з подружжя, який був співвласником коштів, внесених у статутний капітал товариства з метою захисту свого права при поділі їх спільного сумісного майна набуває право вимагати виплати половини вартості частки члена подружжя у статутному капіталі. Суд виходить з презумпції про те, що вартість частки у статутному капіталі відповідає розміру внеску, якщо тільки сторона, яка стверджує про зміну цієї вартості на час розгляду справи, не доведе, що вартість частки змінилась (зросла або внаслідок звичайної діяльності товариства зменшилась).

Вказана позиція Верховного Суду прослідковується і в постанові від 10 квітня 2024 року у справі № 760/20948/16-ц (провадження № 14-70цс22) та постанові від 01 травня 2024 року у справі № 334/9558/15-ц (провадження 61-11337св21).

Грошовий внесок ОСОБА_2 до статутного капіталу ТОВ «Медорт Україна» в сумі 399 600грн. документально підтверджено.

Таким чином, позивач має право вимагати виплати йому вартості частки члена колишнього подружжя у статутному капіталі, у той же час він заявив вимогу про грошову компенсацію йому вартості частки внеску до статутного фонду.

Суд виходить з презумпції про те, що вартість частки у статутному капіталі відповідає розміру внеску, оскільки, ні відповідачем, ні його представником не заявлено про зміну цієї вартості на час розгляду справи, не надано жодних належних доказів щодо зміни вартості частки на час розгляду справи, зокрема її збільшення або внаслідок звичайної діяльності товариства зменшення.

Клопотань, щодо витребування доказів чи інформації зі сторони учасників розгляду до суду також не було подано.

Разом з тим, суд зважає і на те, що матеріали справи не містять доказів, що заявлений розмір позовних вимог щодо стягнення з відповідача 199800,00 грн. не відповідає половині вартості її частки у статутному капіталі ТОВ «Медорт Україна».

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно приписів ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. ст. 76, 77, 78,79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги, уточнені представником позивача підлягають задоволенню.

Також, при задоволенні позову у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір.

Судом встановлено, що позивачем згідно квитанцій сплачено судовий збір у розмірі 1 998,00грн. за подання позовної заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 10, 12, 10 Закону України «Про господарські товариства» в редакції чинній станом на листопад 2005 року, ст. 15, 115, 149, 368 ЦК України (в редакції Закону № 997-V від 27.04.2007) ст. 36, 60, 61, 63, 70 СК України, ст. 4, 13, 76-81, 89, 141, 247, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП: НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 1/2 розміру вартості частки члена подружжя у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Медорт Україна», , зареєстрованого за адресою: 04060, вул. Котляревського, буд. 11, м. Київ, Шевченківський р-н, Київська обл., у розмірі 199800,00грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП: НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 судові витрати в сумі 1998,00 грн.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст судового рішення буде складено протягом 10 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Суддя: Н.Ф. Карабаза