Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер:704/925/25

Номер провадження 2/704/618/25

21 жовтня 2025 року м. Тальне

Тальнівський районний суд Черкаської області в складі головуючої судді Москаленко І.В., за участю секретаря Чекалюк І.В., представника позивачки ОСОБА_1 , позивачки ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представниці третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тального, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Тальнівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

про визнання (встановлення) батьківства та внесення змін до актового запису про народження,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження, вказавши суду, що останній є її біологічним батьком.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що на час її народження, мати ОСОБА_5 не перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , однак з 1993 року проживала разом з ним у фактичних шлюбних відносинах, а ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась позивачка. ІНФОРМАЦІЯ_2 мати ОСОБА_5 померла. ОСОБА_3 вона завжди вважала своїм батьком, який виховував та утримував її. Факт його батьківства ніколи і ніким не ставився під сумнів. В відділі ДРАЦС її повідомили про те, що державна реєстрація її народження проведена у відповідності до ст. 135 СК України, а тому відомості про визнання батьківства можуть вноситись за спільною згодою батьків дитини або на підставі рішення суду. У зв`язку з цим просить визнати ОСОБА_3 її батьком та внести зміни до актового запису про її народження.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала, та пояснила суду, що ОСОБА_3 є її біологічним батьком, з яким вона та її покійна мати спільно проживали однією сім`єю, і вона завжди знала його як рідного батька. ОСОБА_3 завжди займався її вихованням та утриманням, інших дітей у нього немає. Коли їй було близько шістнадцяти років, батьки перестали проживати разом, проте вона і надалі з батьком підтримувала тісні сімейні стосунки. Просить суд визнати ОСОБА_3 її батьком та внести зміни в актовий запис про народження.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнав, та пояснив суду, що ОСОБА_2 є його рідною дочкою. З ОСОБА_5 він почав проживати однією сім`єю з 1993 року, а ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_6 . З самого народження він піклувався про неї, приймав участь у вихованні та утриманні. Після того, як припинив спільне проживання з ОСОБА_5 , з донькою не припинив спілкуватись, на даний час має з нею гарні стосунки та бажає, щоб його визнали батьком ОСОБА_2 .

Представниця третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Тальнівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечила щодо задоволення позовних вимог.

Суд, заслухавши учасників судового провадження, свідків, перевіривши матеріали справи в межах наданих суду доказів, вважає що позовна заява підлягає задоволенню виходячи із такого.

Позивачка в своїй позовній заяві вказує, і даний факт підтвердив в судовому засіданні відповідач, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 проживали однією сім`єю, як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу з 1993 року.

Згідно копії свідоцтва про народження ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_7 , батьками якої зазначені ОСОБА_8 та ОСОБА_5 (а.с. 8).

Відповідно до копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 09.07.2025 р. №1 щодо ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 вбачається, що відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с.9).

23.10.2021 року ОСОБА_7 зареєструвала шлюб з ОСОБА_9 , що підтверджується наданою копією свідоцтва про шлюб, прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу « ОСОБА_10 » ( а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , мати позивачки, померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.11).

Також, до матеріалів справи позивачкою надано фототаблиці, з яких вбачається, що померла мати ОСОБА_5 та ОСОБА_3 дійсно спільно проводили час з ОСОБА_2 , перебували у близьких стосунках впродовж всього дитинства та юності позивачки (а.с.14-20).

Крім того, допитані, в судовому засіданні свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які є сусідами позивачки, підтвердили, що мати позивачки та відповідач проживали разом, як чоловік і дружина, в них зростала донька ОСОБА_6 , всі знали ОСОБА_3 як батька позивачки, так як останній завжди піклувався про доньку, утримував її, займався її вихованням.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року.

Оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС України, при вирішенні питання про те, якою нормою необхідно керуватися при розгляді справ цієї категорії, слід виходити з дати народження дитини.

При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Оскільки ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , то спірні правовідносини регулюються нормами КпШС України.

Суд зауважує, що норми КпШС України не передбачають права на звернення до суду з позовом «про визнання батьківства», таке право передбачено ст. 126 СК України, норми якої в даній справі не є застосовними. Норми КпШС України передбачають право на звернення до суду з позовом про встановлення батьківства.

Суд в цій цивільній справі застосовує принцип jura novit curia («суд знає закони»). Застосування судом цього принципу полягає в тому, що: суд знає право; суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Тобто суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Застосування зазначеного принципу неодноразово було відображено в постановах Верховного Суду, зокрема і у постанові від 04 вересня 2024 року по справі № 278/2111/23.

Отже суд, врахувавши принцип jura novit curia, застосувавши норми КпШС України, вирішив розглядати позовні вимоги ОСОБА_2 , як вимоги про встановлення батьківства, як цього вимагають обставини справи.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, згідно зі ст. 53 КпШС України підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. У необхідних випадках суд для з`ясування питань, пов`язаних із походженням дитини, може з урахуванням обставин справи призначити відповідну судову експертизу.

Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері.

За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У ч. 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття.

Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї.

Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-416Зсв18), у постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 641/9147/15-ц (провадження № 61-26210св18), у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 225/6301/15-ц (провадження № 61-30047св18, у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2021 року у справі № 756/8241/20 (провадження № 61-9789св21).

З метою забезпечення правильного й однакового застосування судами законодавства у справах про визнання або оспорювання батьківства, материнства та стягнення аліментів прийнято постанову Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Пунктом 3 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС України, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини.

Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 53 КпШС України у разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст. 53 КпШС України визначено чотири юридично значимі обставини встановлення батьківства, а саме: а) спільне проживання та ведення спільного господарства батьками дитини до її народження; б) спільне виховання батьками дитини; в) спільне утримання батьками дитини; г) визнання батьківства відповідачем.

Рішення щодо визнання/встановлення батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

Тобто при вирішенні спору про встановлення батьківства мають враховуватись усі докази в сукупності.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачка надала належні, допустимі, достатні та достовірні докази на підтвердження своїх позовних вимог, виходячи з наступного.

ОСОБА_2 звертаючись до суду з позовом про визнання батьківства зазначила, що на час її народження мати ОСОБА_5 не перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 однак з 1993 року проживала разом з ним у фактичних шлюбних відносинах. Батьком позивачки є ОСОБА_3 який виховував та утримував її. Факт його батьківства ніколи і ніким не ставився під сумнів.

З витягу державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження позивачки вбачається, що запис про батька дитини проведено за вказівкою матері.

В судовому засіданні відповідач визнав заявлені позовні вимоги, прідтвердив спільне проживання й ведення спільного господарства з матір`ю дитини ОСОБА_5 до народження доньки, спільне виховання і утримання ними дитини, доньки ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Крім того, дані обставнини в судовому засідані підтвердили свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

З огляду на встановлені по справі обставини, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Крім того, оскільки визнання позову відповідачем мало місце до початку розгляду справи судом по суті, то у порядку, визначеному ч.1 ст.142 ЦПК України, суд приходить до висновку про можливість повернення позивачці з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову.

Керуючись ст.ст. 141, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Встановити батьківство ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Внести зміни до актового запису №13 від 24.01.1996 року про народження ОСОБА_7 , складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тальнівського районного управління юстиції у Черкаській області та в графі «Відомості про батька» вказати: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі - 605 грн. 60 коп.

Повернути з державного бюджету ОСОБА_2 50 % сплаченого судового збору, що становить - 605 грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження. якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через Тальнівський районний суд Черкаської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Представник позивачки: адвокат Ткаченко Михайло Олександрович, АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Тальнівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), , 20401, вул. Соборна, буд.28, м. Тальне, Звенигородський район, Черкаська область.

Суддя І.В. Москаленко