УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 760/2900/25

провадження № 61-12722ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М.(суддя-доповідач), Карпенко С. О.,

Сердюка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Максимов Владислав Володимирович, на постанову Київського апеляційного суду від 09 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Пассаж 2020», Регіональний сервісний центр Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Дніпропетровській та Запорізькій областях, Регіональний сервісний центр Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в місті Києві, про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна, за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року ОСОБА_2 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 , Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4 ), ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Пассаж 2020» (далі - ТОВ «Пассаж 2020»), Регіональний сервісний центр Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Дніпропетровській та Запорізькій областях (далі - РСЦ ГСЦ МВС в Дніпропетровській та Запорізькій областях), Регіональний сервісний центр Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в місті Києві (далі - РСЦ ГСЦ МВС в місті Києві), про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна.

Разом з позовною заявою надійшла заява ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Заява мотивована тим, що транспортний засіб - автомобіль марки Hyundai, модель Venue QX, 2023 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 , є власністю ОСОБА_2 . Проте один із відповідачів (ФОП ОСОБА_4 ) без згоди позивача здійснив відчуження вказаного автомобіля третьому відповідачу ( ОСОБА_1 ) у справі, при цьому грошей позивачу після продажу автомобіля відповідач ФОП ОСОБА_4 не передавав.

На думку позивача, існує ризик подальшого відчуження вказаного майна, отже, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити та унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист та поновлення порушених та оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких позивач звернувся до суду.

Посилаючись на вказане, ОСОБА_2 просив суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на транспортний засіб - автомобіль «Hyundai», модель Venue QX 2023 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 24 жовтня 2024 року

№ 8043/2024/4957880, укладеного в ТСЦ 8043.

Солом`янський районний суд міста Києва ухвалою від 10 лютого 2025 року передав заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову на розгляд до Подільського районного суду міста Києва за підсудністю.

Подільський районний суд міста Києва ухвалою від 05 травня 2025 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову залишив без задоволення.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявник не довів належними та допустимим доказами жодного ризику ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, у випадку невжиття таких заходів. Разом з тим, матеріали заяви не містять жодного доказу того, що відповідачка

ОСОБА_1 вчиняє або має намір вчинити дії, направлені на зміну власника належного їй за договором купівлі-продажу автомобіля.

Не погодившись з ухвалою Подільського районного суду міста Києва

від 05 травня 2025 року, ОСОБА_2 оскаржив її в апеляційному порядку.

Київський апеляційний суд постановою від 09 вересня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 05 травня 2025 року скасував та ухвалив нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнив.

Наклав арешт на транспортний засіб - автомобіль марки «Hyundai», модель Venue QX 2023 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 24 жовтня 2024 року

№ 8043/2024/4957880, укладеного в ТСЦ 8043.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що між сторонами справи виник спір щодо правомірності набуття відповідачами права власності на транспортний засіб (автомобіль), а отже, й вирішення питання про його витребування, вид забезпечення, яке просить вжити позивач, є повністю співмірним із заявленими позовними вимогами. Забезпеченням позову у спосіб, запропонований позивачем, законних прав та інтересів відповідачки ОСОБА_1 порушено не буде, застосовані заходи не перешкоджатимуть їй володіти та користуватись майном, а тому наявні підстави для забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірний транспортний засіб.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2025 року, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Максимов В. В., просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Підставою касаційного оскарження судового рішення заявниця вказує абзац 2 частини другої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд взяв до уваги тільки і виключно інтереси позивача, не врахувавши інтереси інших осіб, насамперед, відповідачки ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частинами першою, другою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

У частинах третій, десятій статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.

У постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження

№ 12-90гс20) Велика Палата Верховного Суду вказала: що «Під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Предметом спору у даній справі є визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним та його витребування.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується цивільним судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження

№ 14-729цс19).

У справі, що переглядається, вирішуючи питання про необхідність застосування заходів забезпечення позову, апеляційний суд установив, що між сторонами існує спір з приводу правомірності набуття відповідачами права власності на транспортний засіб, а отже, й вирішення питання про його витребування.

Тому висновок апеляційного суду про накладення арешту на транспортний засіб - автомобіль марки «Hyundai», модель Venue QX 2023 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 24 жовтня 2024 року № 8043/2024/4957880, укладеного в ТСЦ 8043, є ефективним захистом можливих порушених прав позивача від недобросовісних дій з боку відповідачки ОСОБА_1 , без порушення чи безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів останньої, задля забезпечення позивачу реального та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

ОСОБА_2 довів, що вказані заходи забезпечення позову спрямовані на попередження недобросовісної поведінки відповідачки ОСОБА_1 під час розгляду та вирішення спору, недопущення з її боку дій, що можуть ускладнити у майбутньому виконання ймовірного судового рішення.

Питання щодо забезпечення позову вирішується судом з урахуванням конкретних обставин справи та доводів заявника. У справі, що переглядається, апеляційний суд дав належну оцінку доводам позивача щодо необхідності вжиття таких заходів забезпечення позову.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд взяв до уваги тільки і виключно інтереси позивача, не врахувавши інтереси інших осіб, насамперед, відповідачки ОСОБА_1 , колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_2 зазначав, що існує високий ризик відчуження транспортного засобу на користь інших осіб, що призведе до затягування розгляду справи та обмеження його прав на ефективний судовий захист.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову апеляційний суд урахував, що відповідачка ОСОБА_1 є вже четвертою власницею спірного автомобіля після ОСОБА_2 .

За своєю суттю арешт майна - це тимчасовий захід, який має наслідком накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження. У разі вжиття такого заходу власник майна не обмежується у правах володіння та користування майном і не позбавляється їх. Отже, накладення арешту на майно не завдасть шкоди та збитків відповідачам, не позбавить їх конституційних прав на володіння та користування відповідним майном, на здійснення господарської діяльності, на отримання доходів, сплату податків тощо, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 червня 2022 року

у справі № 908/2382/21).

Отже, обраний позивачем спосіб забезпечення позову не позбавляє

ОСОБА_1 права володіння та користування майном, а лише тимчасово обмежує її право розпорядження вказаним майном до часу ухвалення судом рішення у вказаній справі, що є справедливим по відношенню і до позивача.

Під час вирішення питання про забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову, а лише визначається, чи можуть існувати потенційні труднощі у разі виконання рішення у зв`язку із задоволенням позовних вимог.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, а тому заборона вчиняти певні дії до ухвалення рішення у справі не порушує законні права та інтереси відповідачки.

Водночас заходи забезпечення позову діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з винесенням відповідного рішення, у свою чергу забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. Такі заходи здійснюються до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду.

Враховуючи викладене, Верховний Суд погоджується із висновком апеляційного суду, що вжиття заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме майно є необхідним та співмірним із заявленими вимогами.

Такий захід забезпечення позову забезпечить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача в разі задоволення позову, а невжиття такого заходу може істотно ускладнити ефективний захист порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких останній звернувся до суду.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявниці із висновками суду, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

У частині шостій статті 394 ЦПК України передбачено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Максимов Владислав Володимирович, на постанову Київського апеляційного суду від 09 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Пассаж 2020», Регіональний сервісний центр Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Дніпропетровській та Запорізькій областях, Регіональний сервісний центр Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в місті Києві, про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна, за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявниці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська С. О. Карпенко В. В. Сердюк