Справа № 629/998/25
Номер провадження 2/629/526/25
17.10.2025 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі головуючого судді Каращука Т.О., за участю секретаря судового засідання Лукаренко А.Р., представника ОСОБА_1 -адвоката Кузь О.М., представника ОСОБА_2 -адвоката Ільченко І.В., представника ОСОБА_3 - адвоката Свистуна А.В., розглянувши у порядку загального позовного провадження в місті Лозова Харківської області у залі суду цивільну справу №629/998/25 за первісним позовом представника ОСОБА_1 - адвоката Кузя Олександра Миколайовича до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: державний реєстратор КП Постачальник послуг Солоницівської селищної ради Харківської області Богославець Сергій Володимирович, ОСОБА_4 , третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_3 , про визнання недійсною додаткової угоди та скасування рішення про державну реєстрацію додаткової угоди, за зустрічним позовом представника ОСОБА_2 - адвоката Ільченко Ірини Валентинівни до ОСОБА_1 про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та за позовом третьої особи за первісним позовом, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, представник третьої особи за первісним позовом, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору- адвокат Свистун Андрій Володимирович, -
11.02.2025 року до суду надійшов через Електронний суд позов представника ОСОБА_1 - адвоката Кузя Олександра Миколайовича до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державний реєстратор КП Постачальник послуг Солоницівської селищної ради Харківської області Богославець Сергій Володимирович, про визнання недійсною додаткової угоди та скасування рішення про державну реєстрацію додаткової угоди.
Ухвалою суду від 12.02.2025 року було залишено позов без руху та надано час позивачу для усунення недоліків.
14.02.2025 року позивачем було усунено недоліки.
17.02.2025 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, надано сторонам час для подання заяв по суті.
Представником позивача було подано клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та про витребування доказів.
Представник позивача надав клопотання про проведення підготовчого судового засідання в режимі відеоконференції за його участі за допомогою власних технічних засобів.
Ухвалою суду було задоволено клопотання представника та призначено проведення підготовчого судового засідання (а також наступних судових засідань за необхідності) в режимі відеоконференції за його участі з використанням власних технічних засобів.
03.04.2025 року представником ОСОБА_1 було надіслано клопотання про залучення у справу третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
10.04.2025 року представник відповідача надала клопотання про участь в усіх судових засіданнях в межах справи в режимі відеоконференції за її участі за допомогою власних технічних засобів.
Ухвалою суду було задоволено клопотання представника та призначено проведення підготовчого судового засідання (а також наступних судових засідань за необхідності) в режимі відеоконференції за її участі з використанням власних технічних засобів.
04.04.2025 року представник ОСОБА_1 надав суду заперечення на заяву про поновлення строку для подання зустрічного позову, вказав, що заява є необгрунтованою, а тому відсутні підстави для поновлення строку, та просив відхилити заяву представника ОСОБА_2 .
Ухвалою суду від 07.04.2025 року було встановлено відсутність пропуску строку, визначеного для подання зустрічного позову, прийнято зустрічний позов представника ОСОБА_2 , визначено ОСОБА_1 строк для подання відзиву на позов.
09.04.2025 року до суду надійшов відзив представника ОСОБА_1 на зустрічний позов, в якому він вказав, що вимоги позивача за зустрічним позовом є необґрунтованими, суперечать нормам чинного законодавства України, фактичним обставинам справи, судовій практиці, а тому не підлягають задоволенню. Адвокат зазначив, що 28.09.2012 року ОСОБА_2 видала довіреність на імя ОСОБА_1 , строк дії якої 20 років і закінчується 28.09.2032 року. 15.02.2017 року ОСОБА_1 , діючи на підставі вищевказаної довіреності видав довіреність на представництво ОСОБА_2 у порядку передоручення на імя ОСОБА_6 , строк передоручення становив 3 роки, але був обмежений строком дії основної довіреності. Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 діяли правомірно в межах своїх повноважень. Крім того, представник ОСОБА_1 вказав, що довіреність на імя відповідача за зустрічним позовом була скасовано ОСОБА_2 07.03.2017 року, тобто після передоручення та укладення договору оренди земельної ділянки між ОСОБА_6 , що діяв від імені позивача за зустрічним позовм, та ФОП ОСОБА_1 . Також, адвокат зазначив, що анулювання довіреності в даному випадку автоматично не анулює договір оренди землі. Представник відповідача за зустрічним позовом наголосив на тому, що позивачем не надано доказів повідомлення ОСОБА_1 про скасування довіреності до укладення договору. Договір оренди відповідає вимогам ЗУ Про оренду землі, державна реєстрація договору 28.02.2017 року підтверджує його юридичну силу, а скасування довіреності не має зворотної сили щодо раніше укладених договорів. Також, представник зазначив, що діяв в межах довіреності, оскільки право передоручення та право укладання договорів оренди від імені ОСОБА_2 було нею прямо передбачено. Представник відповідача за зустрічним позовом вказав, що відсутні докази домовленості між ОСОБА_1 і ОСОБА_6 , спрямованої проти інтересів ОСОБА_2 ; передоручення та укладення договору відповідали повноваженням, наданим довіреностями від 28.09.2012 року і 15.02.2017 року; ОСОБА_1 не діяв одночасно як представник і сторона правочину, що виключає порушення ст. 238 ЦК України; дії ОСОБА_1 та ОСОБА_6 відповідають презумпції добросовісності. Крім того, вказав, що не доведено шкоди інтересам позивача чи наявності обману, насильства. Адвокат додав, що несплата ОСОБА_1 орендної плати не є підставою для визнання договору оренди недійсним, а може бути підставою для інших правових наслідків, таких як розірвання договору та стягнення заборгованості. Зазначив, що викладене у зустрічному позові не стосується вимог первісного позову. Враховуючи вищенаведене, просив відмовити у задоволенні зустрічного позову в повному обсязі.
23.04.2025 року представником позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом було подано заяву про закриття провадження за зустрічним позовом у звязку з відсутністю предмету спору. Адвокат вказав на безпредметність зустрічного позову, оскільки
23.04.2025 року представником ОСОБА_2 було подано клопотання про долучення доказів, а саме інформаційної довідки, яку адвокат просила врахувати при вирішення питання закриття провадження у справі.
23.04.2025 року ухвалою суду було зустрічний позов представника ОСОБА_2 - адвоката Ільченко І.В. до ОСОБА_1 про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним об`єднано з первісним позовом представника ОСОБА_1 - адвоката Кузя Олександра Миколайовича до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державний реєстратор КП Постачальник послуг Солоницівської селищної ради Харківської області Богославець Сергій Володимирович, про визнання недійсною додаткової угоди та скасування рішення про державну реєстрацію додаткової угоди.
Ухвалою від 30.04.2025 року були розглянуті клопотання сторін, залучено ОСОБА_3 до участі у цивільній справі №629/998/25 в якості третьої особи за первісним позовом, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, залучено ОСОБА_4 в якості третьої особи за первісним позовом, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. Також, в ухвалою позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки- прийняти до спільного розгляду в межах справи №629/998/25 з первісним позовом представника ОСОБА_1 - адвоката Кузя Олександра Миколайовича до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: державний реєстратор КП Постачальник послуг Солоницівської селищної ради Харківської області Богославець Сергій Володимирович, ОСОБА_4 , третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_3 , про визнання недійсною додаткової угоди та скасування рішення про державну реєстрацію додаткової угоди та з зустрічним позовом представника ОСОБА_2 - адвоката Ільченко Ірини Валентинівни до ОСОБА_1 про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним. Відповідачу за позовом третьої особи надано час для подання відзиву.
Ухвалою від 01.05.2025 року в задоволенні заяви про забезпечення позову було відмовлено.
До суду надійшов відзив представника ОСОБА_1 -адвоката Кузя О.М. на позовну заяву третьої особи за первісним позовом, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету позову, в якому адвокат зазначив, що вимоги ОСОБА_3 є необґрунтованими, суперечать нормам чинного законодавства України, фактичним обставинам справи, судовій практиці, а тому не підлягають задоволенню. Адвокат зазначив, що 28.09.2012 року ОСОБА_2 видала довіреність на імя ОСОБА_1 , строк дії якої закінчується 28.09.2032 року. 15.02.2017 року ОСОБА_1 , діючи на підставі вищевказаної довіреності видав довіреність на представництво ОСОБА_2 у порядку передоручення на імя Олейника М.Я., строк передоручення становив 3 роки, але був обмежений строком дії основної довіреності. Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 діяли правомірно в межах своїх повноважень. Крім того, представник ОСОБА_1 вказав, що довіреність на його імя була скасована ОСОБА_2 07.03.2017 року, тобто після передоручення та укладення договору оренди земельної ділянки між ОСОБА_6 , що діяв від імені позивача за зустрічним позовом, та ФОП ОСОБА_1 . Крім того, додав, що додаткової згоди ОСОБА_2 на вчинення правочину за наявності довіреності не потрібно, волевиявлення останньої виражено довіреністю. Вказав представник і про те, що анулювання довіреності в даному випадку автоматично не анулює договір оренди землі. ОСОБА_2 не надано доказів повідомлення ОСОБА_1 про скасування довіреності до укладення договору. Договір оренди відповідає вимогам ЗУ Про оренду землі, державна реєстрація договору 28.02.2017 року підтверджує його юридичну силу, а скасування довіреності не має зворотної сили щодо раніше укладених договорів. Також, представник зазначив, що ОСОБА_1 діяв в межах довіреності, оскільки право передоручення та право укладання договорів оренди від імені ОСОБА_2 було нею прямо передбачено. Представник відповідача за зустрічним позовом вказав, що відсутні докази домовленості між ОСОБА_1 і ОСОБА_6 , спрямованої проти інтересів ОСОБА_2 , докази обману. Адвокат додав, що несплата ОСОБА_1 орендної плати не є підставою для визнання договору оренди недійсним, а може бути підставою для інших правових наслідків, таких як розірвання договору та стягнення заборгованості. Також, вказав, що право власності на землю, яке перейшло до ОСОБА_3 не є підставою для визнання договору оренди недійсним і як покупець він зобовязаний був перевірити наявність обтяжень. Доказів порушення його права як нового власника землі не надано. Зазначив, що викладене у позові ОСОБА_3 виходить за межі вимог первісного позову, оскільки не повязані з захистом його прав як власника. Крім то, вимоги третьої особи повторюють позицію ОСОБА_2 і не містять нових доказів. Враховуючи вищенаведене, просив відмовити у задоволенні позову третьої особи в повному обсязі.
17.07.2025 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Кузем О.М. було подано клопотання про витребування доказів, а саме оригіналу додаткової угоди від 12.09.2018 року про розірвання договору оренди землі від 24.02.2017 року, зареєстрованого на підставі рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:34060841 від 28.02.2017 року. У судовому засіданні 17.07.2025 року адвокат зазначив, що не наполягає на розгляді клопотання, але просив долучити його до матеріалів справи.
17.07.2025 року ухвалою суду у задоволенні клопотань представника Бортника Ю.В. про витребування доказів відмовлено, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду, встановлено порядок дослідження доказів.
Позивач за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом та за позовом третьої особи за первісним позовом, яка заявляє самостійні вимоги щодо суті спору, ОСОБА_1 у
судове засідання не зявився, про час, місце і розгляд справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив.
Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про час, місце і розгляд справи була повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила.
У судове засідання представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 -адвокат Ільченко І.В. зявилася, зазначила, що заперечує проти первісного позову, оскільки додаткова угода була укладена та було здійснено реєстрацію угоди. Вказала, що тлумачення частини третьої статті 203 ЦК України дає підстави стверджувати, що вона застосовується лише тоді, коли існує хоча б якесь волевиявлення учасника правочину. Якщо процес формування його волі відбувся під впливом (тиском) зовнішніх обставин чи факторів, які її деформують, за приписами частини першої статті 215 ЦК України це є підставою для визнання правочину недійсним. З огляду на зміст частини четвертої статті 203, частини першої статті 215, частини першої статті 218 ЦК України закон не пов?язує недійсність правочину з недотриманням установленої для нього обов?язкової письмової форми, частиною якої є підпис сторін. Таким чином, неукладений правочин не може бути визнаний недійсним чи вважатися нікчемним (недійсним у силу вимог закону). Також, адвокат посилалася на те, що ОСОБА_2 вже не є власником та існує новий договір оренди, тобто вимога ОСОБА_1 є не ефективним способом захисту, оскільки це не скасовує укладені в подальшому договори та відновить володіння майном. Щодо зустрічного позову, представник ОСОБА_2 зазначила, що представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. ОСОБА_1 повинен був сповістити ОСОБА_2 про проведене передоручення, однак доказів повідомлення матеріали справи не містять. Отже, ОСОБА_1 , вчиняючи передоручення на ім?я ОСОБА_9 та не повідомивши про це довірителя, ОСОБА_2 , мав на меті набути прав орендаря на спірну земельну ділянку, а тому переслідував особисту мету, діяв не в інтересах довірителя, чим порушив права ОСОБА_2 ; водночас заміснику були відомі наміри первинного представника щодо набуття права користування в такий спосіб майном, а тому, укладаючи від імені позивача за зустрічним позовом договір оренди землі від 24.02.2017 року, ОСОБА_9 діяв не в інтересах особи, яку він представляє, а в інтересах ОСОБА_1 . Адвокат просила задовольнити зустрічний позов в повному обсязі.
Третя особа за первісним позовом, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про час, місце і розгляд справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив.
У судове засідання з`явився представник третьої особи за первісним позовом, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_3 - адвокат Свистун А.В., який вказав, що представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Про передоручення ОСОБА_1 повинен був повідомити ОСОБА_2 , однак цього не зробив. ОСОБА_9 , якому він
передоручив представництво ОСОБА_2 діяв не в інтересах останньої, а в інтересах самого ОСОБА_1 . Вказав, що позивач за первісним позовом стверджує, що не укладав додаткової угоди про припинення дії договору оренди землі, а отже, договір оренди землі від 24.02.2017 року, на його думку,є чинним. Вказаними діями ОСОБА_1 порушує права та інтереси ОСОБА_3 , як власника спірної земельної ділянки. Враховуючи вказане, адвокат просив відмовити у первісному позові, просив задовольнити зустрічний позов та позов третьої особи.
Треті особи за первісним позовом, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, державний реєстратор КП Постачальник послуг Солоницівської селищної ради Харківської області Богославець Сергій Володимирович та ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилися, про час, місце і розгляд справи були повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили.
Частиною першою статті 2 ЦПК України (далі - ЦПК України) передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Як вбачається з п.п.4,5 ч.5 ст.12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, а також запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.
На стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі суддя не вправі вирішувати питання достатності доказів, поданих позивачем на обґрунтування своїх вимог, а кожна сторона може розпоряджатися своїми процесуальними правами на власний розсуд та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, відсутність певних доказів не перешкоджає розгляду справи, за результатами якого вирішується питання про доведеність чи недоведеність пред`явлених позовних вимог, оцінка доказів є можливою виключно на стадії розгляду справи по суті.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши сторони за первісним, зустрічним позовом та позовом третьої особи, судом було встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.
району Харківської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР № 146352, копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії ВРО №980163 від 29 грудня 2011 року, та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна(а.с.7-8, 13, 25, Том 1).
15 лютого 2017 року ОСОБА_1 видав довіреність (в порядку передоручення)(а.с.14, 118-119, Том 1), якою уповноважив ОСОБА_6 бути представником з усіма необхідними повноваженнями в усіх державних, громадських, господарських та інших органах, підприємствах, установах і організаціях незалежно від підпорядкування, форм власності, галузевої належності, в
Відповідно до копії нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2 від 07.03.2017 року(а.с.112, 216, Том 1), ОСОБА_2 скасувала довіреність, видану нею на імя ОСОБА_1 .
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо земельної ділянки серія та номер ХР № 146352(а.с.7-8, 173-174, Том 1), на підставі Додаткової угоди про розірвання договору оренди землі № б/н від 12.09.2018 року, припинено дію договору оренди землі від 24 лютого 2017 року.
За період з 1 кварталу 2017 року по 4 квартал 2020 року ОСОБА_2 орендна плата за користування землею від ОСОБА_1 не надходила, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору(а.с.120-122, Том 1). Факт несплати орендної плати представником ОСОБА_1 не оспорювався.
15.04.2024 року договір оренди землі між орендодавцем ОСОБА_2 та орендарем «ТОВ «ЛІДЕР-КСВ», в особі директора ОСОБА_11 , було розірвано, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав(а.с.211-212, Том 1).
Як вбачається з копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24.04.2024 року(а.с.207-210, Том 1), ОСОБА_12 , що діяв від імені
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України "Про оренду землі".
Частиною першою статті 4, частиною першою статті 5 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою.
Згідно зі статтею 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку (частина перша статті 16 Закону України "Про оренду землі").
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.
Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність (частина перша статті 206 ЦК України).
Частиною першою статті 210 ЦК України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.
Відповідно до абзацу першого частини першої, абзацу першого частини другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір оренди землі є консенсуальним договором (орендодавець зобов`язаний передати орендареві земельну ділянку), який встановлює такі права сторін у зобов`язальних правовідносинах: для орендаря - право вимагати передання йому у володіння та користування земельну ділянку; для орендодавця - право на оренду плату та право вимагати використання ділянки відповідно до договору і законодавства.
Висновки про те, що договір оренди землі є консенсуальним, містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2023 у справі № 357/8277/19, Касаційного
Згідно зі ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (частина перша статті 216 ЦК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19), на яку посилався заявник у касаційній скарзі, зазначено, що відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.
У 2023 році ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ТОВ ЛІДЕР-КСВ, третя особа: державний реєстратор КП Постачальник послуг Солоницівської селищної ради Харківської області Богославець Сергій Володимирович, про визнання недійсним договору оренди та скасування рішення про державну реєстрацію речового права, однак рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області було відмовлено в задоволенні позову у звязку з невірно обраним способом захисту(справа №629/6858/23).
Вищевказане підтверджується копією рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25.11.2024 року(а.с.28-33, Том 1).
На даний час ОСОБА_2 так і не надала додаткової угоди, однак її адвокат в одному з судових засідань пояснила, що термін зберігання додаткової угоди закінчився, та угода не збереглася. Щодо відсутності в матеріалах справи про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки вказала, що документи до електронної справи додавав реєстратор, а ОСОБА_2 відповідати за внесення до справи документів реєстратором не може. Крім того, адвокат зазначила, що в реєстраційних справах на даний час не зберігаються оригінали документів, там зберігаються лише відскановані копії..
Відповідно до абзацу 2 ч.5 ст.20 ЗУ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, з документів, поданих заявником для проведення реєстраційних дій у паперовій формі, виготовляються електронні копії шляхом сканування, які долучаються до заяви, зареєстрованої у Державному реєстрі прав, та до реєстраційної справи в електронній формі.
З вищевказаного вбачається, що у реєстраційній справі дійсно не зберігаються оригінали договорів (угод).
Як вбачається з п.1 ч.1 ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Статтею 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
В реєстр 25.04.2019 року реєстратором було внесено відомості стосовно додаткової угоди 12.09.2018 року про розірвання договору оренди земельної ділянки, укладеної між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що свідчить про офіційне визнання і підтвердження державою факту припинення договору.
Таким чином, відомості в реєстрі підтверджують існування додаткової угоди, однак не його справжність, яка потребує експертної оцінки оригіналу.
Позивач за первісним позовом посилається на підробку угоди, однак оригіналу угоди суду не надано, у звязку з чим експертизу провести неможливо.
Згідно із ст.109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Ч.ч.1,2 ст.16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Підроблення підпису однієї зі сторін означає, що сторони згоди з будь-яких умов договору не досягали, такий договір є неукладеним. Такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. У випадку оспорювання самого факту укладення правочину такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення (постанова ВП ВС від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц).
З урахуванням вищевикладеної позиції, беручи до уваги те, що існування угоди підтверджено відомостями в реєстрі, оригінал угоди не зберігся, зважаючи на посилання
ОСОБА_1 про не підписання ним додаткової угоди, суд не вбачає можливості визнати угоду недійсною.
Таким чином, виходячи з тверджень позивача про те, що він не підписував угоду про розірвання договору оренди, угода може бути неукладеною, що повністю виключить можливість визнання її недійсною.
Так, згідно з положеннями ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Як вбачається зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З урахуванням вищевикладеного, дослідивши всі докази в їх сукупності, зважаючи на те, що визнання угоди недійсною може вплинути на права нового власника землі та нового орендаря, беручи до уваги сумніви щодо того, що угода є укладеною, враховуючи посилання ОСОБА_1 на те, що угоду він не підписував, що свідчить про недосягнення згоди з усіх істотних умов, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову через відсутність правових підстав для застосування механізму недійсності.
Як зазначено в ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно із ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
У частині першій статті 321 ЦК України також зазначено про непорушність права власності та те, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Так, стосовно доводів представника відповідача за первісним позовом про те, що ОСОБА_2 не укладала договір оренди землі із ОСОБА_1 , не висловлювала думку, та договір був укладений без відома в порядку передоручення довіреності, яка була видана ОСОБА_1 ОСОБА_9 , і тому ОСОБА_1 в своїх інтересах уклав договір оренди, що суперечить цивільному законодавству і порушує права ОСОБА_2 , суд зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 23.04.2025 року представником позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом було подано заяву про закриття провадження за зустрічним позовом у звязку з відсутністю предмету спору, в якій він вказав, що оскільки в реєстрі містяться відомості про припинення договору оренди, то відсутній предмет спору, а саме договір, який діє.
Зважаючи на висновок, викладений ВП ВС в постанові від 27.11.2018 року у справі № 905/1227/17, про те, що розірваний договір можна визнати недійсним, суд не вбачає підстав для закриття провадження за зустрічним позовом.
Так, в ході розгляду справи було встановлено, що відповідно до Довіреності (в порядку передоручення) від 15 лютого 2017 року ОСОБА_1 дійсно уповноважив ОСОБА_6 бути представником з усіма необхідними повноваженнями в усіх державних, громадських, господарських та інших органах ….., з усіх без винятку питань, що стосуватимуться власника земельної ділянки площею 5,2075 га.
24 лютого 2017 року між ОСОБА_9 , що діяв на підставі довіреності, виданої приватним нотаріусом Завадою М.В., з одного боку, та орендар ФОП ОСОБА_1 з другого, укладено договір оренди землі на земельну ділянку площею 5,2075 га, кадастровий номер
Згідно зі статтею 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов?язки особи, яку він представляє.
Відповідно до статті 240 ЦК України представник зобов?язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто. Він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє. Представник, який передав своє повноваження іншій особі, повинен повідомити про це особу, яку він представляє, та надати їй необхідні відомості про особу, якій передані відповідні повноваження (замісника). Невиконання цього обов?язку покладає на особу, яка передала повноваження, відповідальність за дії замісника як за свої власні. Правочин, вчинений замісником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов?язки особи, яку він представляє.
Згідно з частиною третьою статті 244 ЦК України представництво, яке грунтується на договорів, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.
Таким чином, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.
Відповідно до частини третьої статті 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.
Тобто, з метою забезпечення інтересів цієї особи представнику заборонено вчиняти представницький правочин у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є.
При цьому словосполучення «у своїх інтересах» потрібно розуміти таким чином, що представник не може вчиняти від імені особи, яку він представляє, правочин щодо себе особисто (тобто бути стороною цього правочину) або іншим шляхом на шкоду інтересам довірителя, в тому числі на користь інших осіб, включаючи і тих, представником яких він одночасно є.
Однак, як було встановлено до розгляду та в ході розгляду справи №629/6858/23, ні відповідач ОСОБА_2 , ні її представник не звертались до суду з позовом про визнання договору оренди землі від 24 лютого 2017 року недійсним.
Крім того, припущення щодо того, що ОСОБА_1 , видавши довіреність в порядку передоручення Олейнику М.Я., діяв в своїх інтересах, чи ОСОБА_6 укладав договір оренди в інтересах ОСОБА_1 , а не ОСОБА_2 , не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, належних та допустимих доказів цього позивачем за зустрічним позовом та позивачем за позовом третьої особи не надано.
Щодо посилання представника ОСОБА_2 на неповідомлення останньої про заміну представника в порядку передоручення, суд приходить до такого.
Так, як вбачається з довіреності (в порядку передоручення) нотаріусом було розяснено ОСОБА_1 положення ст.240 ЦК України, доказів на підтвердження викладеного в зустрічному позові та позові третьої особи щодо неповідомлення ОСОБА_2 про заміну представника не надано, однак слід зазначити, що в будь-якому випадку сам факт неповідомлення не може бути самостійною підставою для визнання договору оренди недійсним без наявності інших порушень, як і не може свідчити однозначно про те, що Олейник М.Я. діяв не в інтересах ОСОБА_2 .
передоручення), є дійсними, якщо інше не доведено стороною, яка оспорює правочин.
Так, позивачем за зустрічним позовом та позивачем за позовом третьої особи не надано належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_6 діяв поза межами повноважень, передбачених довіреністю від 15.02.2017 року.
Твердження представника ОСОБА_2 стосовно того, що остання не надавала згоди на укладення договору оренди землі з ОСОБА_1 не вказують на не правомірність правочину, зважаючи на наступне.
Відповідно до частини першої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.
У даній справі при укладенні договору оренди землі, ОСОБА_6 був представником ОСОБА_2 , що свідчить про відсутність підстав вважати, що ОСОБА_1 був представником ОСОБА_2 та одночасно діяв на свою користь.
Стосовно тверджень позивача за зустрічним позовом та позивача за позовом третьої особи про несплату ОСОБА_1 орендної плати ОСОБА_2 за час користування землею, суд вказує наступне.
Згідно з пунктом 34 договору оренди, дія договору припиняється шляхом його розірвання за:-взаємною згодою сторін; -рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов?язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.
Таким чином, враховуючи всі докази в їх сукупності, дослідивши викладене в заявах по суті, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання договору оренди недійсним у звязку з недоведеністю, а відповідно і для задоволення зустрічного позову та позову третьої особи.
Що стосується клопотання представника ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності до зустрічного позову, то суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його обґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі №367/6105/16-ц).
Як зазначено вище, суд відмовляє у задоволенні зустрічного позову по суті з підстав того, що представником ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів недійсності правочину, а несплата орендної плати не є підставою для визнання договору недійсним, а є
підставою для його розірвання, однак як вбачається з відомостей з реєстру договір оренди вже було припинено. Таким чином, оскільки в зустрічному позові щодо визнання недійсним договору оренди було відмовлено, відсутні підстави для застосування позовної давності.
Враховуючи вищевказане, зважаючи на всі докази в їх сукупності, суд відмовляє в задоволенні первісного, зустрічного позову та позову третьої особи.
Зважаючи на зазначене сторонами в заявах по суті, суд вважає за можливе питання розподілу судових витрат вирішити у порядку визначеному ч.8 ст. 141 ЦПК України.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 247, 263-265 ЦПК України, суд,-
В задоволенні первісного позову представника ОСОБА_1 - адвоката Кузя Олександра Миколайовича до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: державний реєстратор КП Постачальник послуг Солоницівської селищної ради Харківської області Богославець Сергій Володимирович, ОСОБА_4 , третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_3 , про визнання недійсною додаткової угоди та скасування рішення про державну реєстрацію додаткової угоди-відмовити.
В задоволенні зустрічного позову представника ОСОБА_2 - адвоката Ільченко Ірини Валентинівни до ОСОБА_1 про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним -відмовити.
В задоволенні позову третьої особи за первісним позовом, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки - відмовити.
Питання розподілу судових витрат вирішити у порядку визначеному ч.8 ст. 141 ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 27.10.2025 року.

Інформація про сторони:

Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом та позовом третьої особи за первісним позовом, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору -

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа за первісним позовом, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державний реєстратор КП Постачальник послуг Солоницівської селищної ради Харківської області Богославець Сергій Володимирович, адреса місцезнаходження: вул. Сумський шлях, буд.11, с. Солоницівка, Харківський район, Харківська область.

Третя особа за первісним позовом, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, та позивач за позовом третьої особи - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 .

Третя особа за первісним позовом, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_4 .

Суддя Т.О.Каращук