Справа № 2-1367/11
Провадження № 2/522/1973/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання Гудзюк Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Агентства нерухомості «Капітал», треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Іллічова Наталія Артемівна, ОСОБА_4 , про визнання права власності на нерухоме майно та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2005 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 , Агентства нерухомості «Капітал», треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Іллічова Наталія Артемівна, ОСОБА_4 , про визнання права власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та придбана позивачами під час шлюбу у ОСОБА_3 за оформленим на ім`я ОСОБА_5 договором купівлі-продажу від 24.09.2004 р., номер запису: 653 в книзі: 156доп-66, та про стягнення з АН «Капітал» моральної шкоди в сумі 10 000,00 грн.

В обґрунтування позову Позивачі зазначають, що придбали спірне майно у спільну власність подружжя за допомогою АН «Капітал», про що 24.09.2004 р. з ОСОБА_3 укладений договір купівлі-продажу. Договір має письмову форму, нотаріально посвідчений, зареєстрований в Державному реєстрі правочинів та КП «ОМБТІ і РОН». Вартість майна сплачена в повному розмірі, що підтверджується письмовою розпискою ОСОБА_3 . При укладенні договору, продавець надав нотаріусу правовстановлюючі документи та довідку-характеристику квартири, а також був перевірений Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, який не мав будь-яких обмежень на квартиру. Пізніше, права позивачів на придбане житло були невизнані ОСОБА_4 , який наголосив, що ОСОБА_3 купила квартиру АДРЕСА_2 , яка раніше йому належала, через представника, що не мав повноважень на укладення угоди. Зазначене стало причиною моральних страждань ОСОБА_5 , ОСОБА_2 ріелтори АН «Капітал» здійснювали правове супроводження договору від 24.09.2004 р., гарантували його законність, однак відмовились врегульовувати конфлікт. На думку позивачів, АН «Капітал» заподіяло їм моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 липня 2007 року вказаний позов позивачів був задоволений частково, але це заочне рішення було скасоване ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13 травня 2008 року.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2009 року провадження у справі було зупинено.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09 березня 2010 року провадження у справі було відновлено.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19 липня 2010 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 30 березня 2011 року, провадження у даній справі було зупинено до розгляду іншої справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , та ОСОБА_3 про визнання недійсними довіреності та договорів купівлі-продажу квартири, про усунення перешкод у здійсненні прав власності і про виселення.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28 березня 2016 року провадження у справі відновлено.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12 вересня було відмовлено у задоволенні клопотання представника позивачів ОСОБА_5 та ОСОБА_2 про об`єднання даної справи в одне провадження з іншою цивільною справою № 522/4718/15-ц за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2016 року провадження у даній справі було зупинено до розгляду Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційної скарги ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 лютого 2016 року по справі № 2-2164/11 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 про визнання недійсними довіреності, договору купівлі-продажу та про витребування квартири із незаконного володіння і виселення.

Справа перебувала в провадженні судді Ільченко Н.А., однак після повторного автоматизованого розподілу справ, у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_9 , надійшла в провадження судді Абухіна Р.Д.,

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15 липня 2019 року провадження у справі було відновлено.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2019 року провадження у даній справі було зупинено до набрання законної сили рішенням суду по справі № 2-2164/11 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 про визнання недійсними довіреності, договору купівлі-продажу та про витребування квартири із незаконного володіння і виселення.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02 січня 2025 року провадження у справі було відновлено.

Представник ОСОБА_4 подав до суду заяву про заміну сторони в порядку процесуального правонаступництва, якою просив: залучити до участі у справі у якості правонаступника померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 її доньку ОСОБА_1 .

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2025 року витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Лічман Інни Миколаївни належним чином посвідчену копію спадкової справи № 66020031, заведеної до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

19.03.2025 року до суду надійшли матеріали спадкової справи померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , згідно з якими судом встановлено, що спадкоємцями померлої є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2025 року вирішено залучити до участі в справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якості правонаступників позивача ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 червня 2025 року виправлена описка у вищезазначеній ухвалі щодо другого правонаступника та зазначено правильно: залучити до участі в справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

04.06.2025 року до суду надійшли додаткові пояснення представника ОСОБА_4 , в яких останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

В обґрунтування своєї вимоги представник ОСОБА_4 зазначає, що єдиним законним власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_4 , право власності якого підтверджено договором купівлі-продажу від 19.03.1992 року. Проте, внаслідок ряду шахрайських дій у вересні 2004 року вказана квартира вибула з володіння ОСОБА_4 поза його волею та в результаті перейшла у власність ОСОБА_5 . В ході судового оскарження вказаних дій, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2015 року у справі № 2-2164/11, яке набрало законної сили, було витребувано із незаконного володіння ОСОБА_5 та ОСОБА_2 та повернуто ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_2 . У зв`язку з цим, на переконання представника ОСОБА_4 , правові підстави для задоволення позовних вимог позивачів у даній справі відсутні.

Крім того, представник ОСОБА_4 зазначає, що на момент подання позову у даній справі ОСОБА_5 та ОСОБА_2 були достеменно обізнані про незаконність вибуття квартири АДРЕСА_2 із власності ОСОБА_4 , про що позивачі самі зазначили в позові. У зв`язку з цим, на думку представника ОСОБА_4 , єдиним ефективним способом захисту прав ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є звернення до суду із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування збитків в порядку ст. 661 ЦК України, а не визнання права власності та стягнення моральної шкоди.

У судове засідання 04.06.2025 року з`явився представник ОСОБА_4 , інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце його проведення повідомлялись належним чином.

04.06.2025 року підготовче засідання судом закрите, розгляд справи по суті призначений на 21.07.2025 року.

У судове засідання 21.07.2025 року учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причину неявки не повідомили.

У судове засідання 20.10.2025 року сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причину неявки не повідомили.

20.10.2025 року від представника ОСОБА_4 надійшло клопотання про проведення судового засідання за його відсутності та його представника, у задоволенні позовних вимог просили відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Враховуючи наведені вище обставини, з огляду на те, що справа в провадженні суду перебуває тривалий час та що це повторна неявка належним чином повідомлених позивачів та відповідачів до судового засідання, суд ухвалив проводити судове засідання.

Відповідачами у встановлений судом строк відзив на позов не надано без поважних причин.

Згідно із ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі.

Так, судом встановлено, що на момент виникнення спірних правовідносин позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, про що 01.11.1968 року Відділом ЗАГС Іллічівського району м. Одеси здійснений відповідний запис у книзі актів громадянського стану. Згідно з наданими суду посвідчень, позивачі є ветеранами війни учасниками бойових дій.

В серпні 2004 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2 звернулись до АН «Капітал», основним видом діяльності якого є надання послуг з купівлі-продажу нерухомого майна. Ріелторами ОСОБА_10 і ОСОБА_11 позивачам була запропонована до придбання двокімнатна квартира АДРЕСА_2 загальною площею 66,7 кв.м., житловою площею 43,1 кв.м, власником якої була ОСОБА_3 . Квартира була оглянута позивачами у присутності названих ріелторів, сторони досягли згоди щодо основних умов укладення договору купівлі-продажу.

На підтвердження права власності на квартиру продавець, ОСОБА_3 , надала договір купівлі-продажу від 16.09.2004 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Беззубовою Н.А. за реєстровим № 4397 та зареєстрований 17.09.2004 року за № 7453035 Комунальним підприємством «ОМБТІ і РОН», номер запису 653 в книзі 156доп-66.

24.09.2004 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_5 укладений договір купівлі-продажу спірної нерухомості, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічевою Н.А., реєстровий № 12942, та зареєстрований у Державному реєстрі правочинів 24.09.2004 року за № 130262. Договір зареєстрований КП «ОМБТІ і РОН» 24.09.2004 року за № 7453035, номер запису 653 в книзі 156доп-66.

Згідно із розпискою від 24.09.2004 року ОСОБА_5 сплатила продавцю, ОСОБА_3 , вартість майна в сумі, що еквівалентна 40 000 доларів США.

Таким чином, за договором купівлі-продажу від 24.09.2004 року ОСОБА_5 придбала у власність спірний об`єкт нерухомого майна, а саме: квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 66,7 кв.м., житловою площею 43,1 кв.м.

Разом з тим, судом встановлено, що вказаний договір купівлі-продажу був оспорений ОСОБА_4 в судовому порядку. Зокрема, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2015 року у справі № 2-2164/11 (провадження 2/522/32/15), залишене без змін постановою Одеського апеляційного суду від 24 жовтня 2024 року, позовні вимоги ОСОБА_4 було задоволено, а саме:

«визнано недійсною довіреність від 13.09.2004 року, видану від імені ОСОБА_4 , посвідчену приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Левченко Н.А., зареєстровану в реєстрі № 6036, яка уповноважує ОСОБА_7 продати квартиру АДРЕСА_2 ;

визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладений 16.09.2004 року між ОСОБА_7 , який діяв від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Беззубою Н.А., реєстровий № 4397;

витребувано із незаконного володіння ОСОБА_5 та ОСОБА_2 та повернуто ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_2 ;

постановлено виселити ОСОБА_5 та ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_2 разом з усіма проживаючими з ними в цій квартирі особами».

Вказане судове рішення було ухвалене у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу, витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, виселення.

Як визначено частиною 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У постанові Верховного суду України від 19 грудня 2019 року у справі №520/11429/17 зазначено, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом (постанова КГС ВС від 19 грудня 2019 року по справі №916/1041/17).

Суть преюдиції полягає в неприпустимості ставлення під сумнів судового рішення, яке набрало законної сили, а також повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Суб`єктивними межами преюдиції є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини (постанова КЦС ВС від 11 грудня 2019 року по справі №320/4938/17).

Тобто, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2015 року у справі № 2-2164/11 було ухвалене судом у справі за участі тих самих сторін, воно набрало законної сили у встановленому законом порядку, а відтак у розумінні частини четвертої статті 82 ЦПК України має преюдиційний характер відносно даної справи, що розглядається.

Згідно з описовою та мотивувальною частиною вказаного судового рішення вбачається, що на підставі договору дарування від 19 березня 1992 року, який посвідчений державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 8-1914, ОСОБА_4 отримав у дар квартиру АДРЕСА_2 .

13 вересня 2004 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левченко Н.А. посвідчена довіреність від імені ОСОБА_4 про надання повноважень ОСОБА_7 бути його представником з різних питань, в тому числі укладання та підписання договорів відчуження належних йому квартир та інше (реєстровий № 6036).

16 вересня 2004 року між ОСОБА_7 , який діяв від імені ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Беззубою Н.А., реєстровий №4397.

Після чого, 24 вересня 2004 року ОСОБА_3 (продавець) продала, а ОСОБА_5 (покупець) придбала зазначену квартиру, про що свідчить договір купівлі-продажу за реєстровим № 12942, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А.

Разом з тим, в ході судового розгляду вказаної справи, судом також встановлено, що з 04 вересня 2004 року по 29 вересня 2004 року позивач ОСОБА_4 перебував за межами України, тому не міг видати та підписувати довіреність на території України.

Крім того, по факту шахрайських дій відносно майна, яке належало ОСОБА_4 , 06.10.2004 року була порушена кримінальна справа за ст. 190 ч. 4 КК України, по факту отримання шляхом обману, невстановленою особою права на заволодіння квартири АДРЕСА_2 . В рамках кримінальної справи була проведена почеркознавча експертиза, з якої вбачається, що підпис в графі: «Підпис» довіреності серійний номер ВВК № 928904 від 13.09.2004 року, представленої на дослідження, виконаний не ОСОБА_4 , а іншою особою.

З урахуванням викладеного, на підставі ч.ч. 2, 3 ст. 203, ч. 1 ст. 215 суд констатував, що договір купівлі-продажу від 16.09.2004 року за реєстровим № 4397 є недійсним, оскільки майно, яке було предметом відчуження, а саме: квартира АДРЕСА_2 , вибуло із володіння власника ОСОБА_4 поза його волею.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що спірна квартира, яка на даний час перебуває у володінні ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , які набули право власності на зазначене майно, підлягає витребуванню із незаконного володіння та поверненню ОСОБА_4 .

Таким чином, суд бере до уваги, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2015 року по справі № 2-2164/11, яке набрало законної сили, встановлено незаконність відчуження квартири АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 24.09.2004 року у зв`язку з чим спірне майно витребувано на користь законного власника ОСОБА_4 , а отже, дані обставини, відповідно до ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню у даній справі. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про ненабуття ОСОБА_5 права власності на спірну квартиру за договором купівлі-продажу від 24.09.2004 року.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, з урахуванням викладеного, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для визнання права власності ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2 , у зв`язку з цим у задоволенні позовної вимоги про визнання права власності на спірну квартиру необхідно відмовити.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача АН «Капітал» на користь позивачів моральної шкоди, яка полягає у полягає у душевних стражданнях, яких зазнали позивачі у зв`язку із протиправною поведінкою відповідача, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Як роз`яснено у п. п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Таким чином, суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Проте, під час судового розгляду даної справи суду не було надано жодних належних доказів, які б підтверджували спричинення позивачам моральної шкоди внаслідок неналежного надання послуг АН «Капітал» з приводу правового супроводження договору купівлі-продажу нерухомості від 24.09.2004 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, з огляду на те, що суду не надані належні та допустимі докази заподіяння позивачам моральної шкоди, то відповідно у суду відсутні підстави для стягнення з АН «Капітал» моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , у зв`язку з чим у задоволені вимог про відшкодування моральної шкоди необхідно відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.`

Крім того згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, при розгляді даної справи судом було встановлено відсутність підстав для відчуження квартири АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 24.09.2004 року, а відтак, жодних правових підстав для набуття ОСОБА_5 та ОСОБА_2 спірної квартири у власність не вбачається; стягнення моральної шкоди з АН «Капітал» виключається у зв`язку із недоведеністю позивачами обставин її спричинення.

З огляду на вищевикладене, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо наявності достатніх та обґрунтованих підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76,77, 259, 263, 264, 265, 268,272,273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Агентства нерухомості «Капітал», треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Іллічова Наталія Артемівна, ОСОБА_4 , про визнання права власності на нерухоме майно та стягнення моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 24.10.2025.

Суддя Р. Д. Абухін

20.10.25