УХВАЛА

15 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 522/15106/18

провадження № 61-3410ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сердюка В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , яка підписана представником Возіяном Андрієм Андрійовичем , на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2023 року, додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 січня 2024 року та постанови Одеського апеляційного суду від 26 вересня 2024 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - фізична особа-підприємець ОСОБА_4 , про відшкодування вартості на поліпшення орендованого майна, стягнення штрафу, пені, збитків та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

14 березня 2025 року представник ФОП ОСОБА_1 адвокат Возіян А. А., засобами поштового зв`язку, звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою

на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2023 року, додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 січня 2024 року та постанови Одеського апеляційного суду від 26 вересня 2024 року, повний текст яких складено 21 жовтня 2024 року.

Ухвалою Верховного Суду від 07 квітня 2025 року касаційну скаргу

ФОП ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Возіян А. А., залишено без руху

та запропоновано направити до суду касаційної інстанції заяву про поновлення процесуального строку на касаційне оскарження судових рішень, в якій навести інші підстави для поновлення цього строку та надати відповідні докази.

На виконання вимог ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху ФОП ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Возіян А. А., надіслала заяву

про усунення недоліків касаційної скарги, до якої додала заяву поновлення строку на касаційне оскарження рішення Приморського районного суду м. Одеси

від 20 грудня 2023 року, додаткового рішення Приморського районного суду

м. Одеси від 17 січня 2024 року та постанови Одеського апеляційного суду

від 26 вересня 2024 року.

Проаналізувавши матеріали, що надійшли, Верховний Суд приходить до висновку, що обставини, зазначені в якості причини пропуску строку на касаційне оскарження, не є поважними.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 390 ЦПК України визначено, що строк на касаційне оскарження дотримано та не вимагається заява (клопотання) про його поновлення, у разі якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення або складення його повного тексту.

Якщо наведені строки пропущено, особа яка звертається з касаційною скаргою має клопотати перед судом про поновлення пропущеного процесуального строку, обґрунтовуючи пропуск такого строку датою отримання копії оскаржуваного судового рішення. Зазначене відповідає вимогам частини другої статті 390 ЦПК України.

З огляду на те, що постанова Одеського апеляційного суду прийнята 26 вересня 2024 року, повний текст якої складено 21 жовтня 2024 року, тридцятиденний строк на подання касаційної скарги на вказане рішення закінчився 20 листопада

2024 року, проте касаційна скарга надійшла до Верховного Суду вперше -

30 грудня 2024 року, а вдруге - 14 березня 2025 року, тобто з пропуском процесуального строку.

Усуваючи недоліки касаційної скарги та обґрунтовуючи заяву про поновлення пропущеного строку, представник заявниці повторно посилається

на те, що вперше до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2023 року, додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 січня 2024 року та постанови Одеського апеляційного суду від 26 вересня 2024 року, ухвалою Верховного Суду

від 28 лютого 2025 року касаційну скаргу визнано неподаною та повернуто заявниці. Копію оскаржуваної ухвали отримано представником заявниці

13 березня 2025 року, а повторну касаційну скаргу відправлено на адресу Верховного Суду 14 березня 2025 року, тобто у нетривалий проміжок часу.

Крім того, представник заявниці вказує, що вперше касаційну скаргу подано

в межах строку передбаченого частиною першою статті 390 ЦПК України та суду було надано відповідні докази на підтвердження відправлення касаційної скарги відповідно до вимог статті 390 ЦПК України. Проте такі відомості суд не прийняв. Наголошує, що накладна кур`єрської служби доставки від 20 листопада 2024 року № 9220 є належним доказом направлення листа на адресу суду, що у свою чергу підтверджує дату його відправлення. Вважає, що ФОП ОСОБА_1 надала достатньо доказів з метою підтвердження, що вперше направила касаційну скаргу на адресу суду у встановлений законодавством строк.

Додатково заявник посилається на лист-відповідь ТОВ «Двадцять п`ять годин» щодо довготривалого доставлення поштового відправлення від 24 квітня

2025 року.

Проаналізувавши матеріали, що надійшли, Верховний Суд приходить до висновку, що недоліки касаційної скарги, зазначені в ухвалі від 07 квітня 2025 року,

не усунуто.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того,

що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.

Пропущений строк касаційного оскарження може бути поновлений судом, якщо

за результатами оцінки та перевірки наведених заявником у відповідній заяві підстав пропуску такого строку, суд дійде висновку про їх поважність.

Для здійснення судом належної оцінки та перевірки доводів, наведених заявником в обґрунтування поважності підстав пропуску строку касаційного оскарження, такі доводи повинні бути підтверджені відповідними письмовими документами

або іншими доказами, з яких достовірно вбачається існування обставин, зазначених у заяві про поновлення строку.

Норми процесуального закону не містять виключень або підстав для звільнення учасників процесу від обов`язку надавати докази до суду та довести ті обставини, які є підставами для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.

На підтвердження поважності строків на касаційне оскарження скаржником долучено до зазначеного клопотання лист-відповідь ТОВ «Двадцять п`ять годин» від 24 квітня 2025 року, в якому повідомляється, що кур`єрське відправлення прийнято кур`єрською службою доставки 20 листопада 2024 року від ОСОБА_1 .

Доказ про дату направлення на адресу суду касаційної скарги у вигляді розрахункового документа поштового відділення, що підтверджує надання послуг поштового зв`язку (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), представником заявниці не надано.

Обираючи стандарт доказування, який має використовуватися, слід віддати перевагу стандарту «поза розумним сумнівом» перед стандартом «баланс ймовірностей». Це означає, що в достовірності факту не повинно залишитися розумних сумнівів. Це не означає, що у його достовірності взагалі немає сумнівів, але означає, що всі альтернативні можливості пояснення наданих доказів

є надмірно малоймовірними.

Такий підхід узгоджується із судовою практикою Європейського суду з прав людини. Так, у параграфі 55 рішення Європейського суду з прав людини

від 15 лютого 2012 року у справі «Гриненко проти України» зазначається, що при оцінці доказів Європейський суд з прав людини зазвичай застосовує стандарт доведення «поза всяким розумним сумнівом». Однак доведення повинно будуватися на сукупності досить надійних, чітких і послідовних припущень або аналогічних неспростовних презумпцій фактів.

Верховний Суд ставить під сумнів наданий бланк кур`єрського відправлення

ПН № 9220, який надійшов до Верховного Суду разом із касаційною скаргою,

та на підтвердження дійсності якого надано лист-відповідь ТОВ «Двадцять п`ять годин», оскільки, бланк, який надійшов до Верховного Суду з касаційною скаргою, не містить будь-яких реквізитів його належності до кур`єрської служби ТОВ «Двадцять п`ять годин».

Також до листа-відповіді ТОВ «Двадцять п`ять годин» не надано доказів,

які зумовили такий тривалий термін для здійснення доставки поштового відправлення.

Статтею 44 ЦПК України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Тобто особа, зацікавлена у поданні касаційної скарги, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби

та можливості, передбачені законодавством.

Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання касаційної скарги здійснюється судом касаційної інстанції лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на касаційне оскарження судового рішення.

Верховний Суд акцентує увагу, що представником заявниці не наведено доводів, про те, що ним вчинялись будь-які дії з огляду на те, що касаційна скарга була вперше відправлена до Верховного Суду за твердженням представника заявниці, 20 листопада 2024 року, а Верховним Судом отримана лише 30 грудня 2024 року, що перевищує розумні строки для доставки поштового відправлення.

Отже, за наведених обставин Верховний Суд дійшов висновку, що не підтверджено доказами поважність причин пропуску строку на оскарження судових рішень першої та апеляційної інстанцій.

Інших доказів поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій представником заявниці

не зазначено і не надано.

Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України

у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається.

У зв`язку з зазначеним вище, Верховний Суд дійшов висновку про те, що вимоги ухвали від 07 квітня 2025 року про залишення касаційної скарги без руху представником заявниці не виконано, що перешкоджає вирішенню питання

про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою і є підставою для визнання касаційної скарги неподаною та повернення її заявниці.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для

її повернення.

Керуючись статтями 185, 390, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ,

яка підписана представником Возіяном Андрієм Андрійовичем , на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2023 року, додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 січня 2024 року та постанови Одеського апеляційного суду від 26 вересня 2024 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - фізична особа-підприємець ОСОБА_4 , про відшкодування вартості на поліпшення орендованого майна, стягнення штрафу, пені, збитків та моральної шкоди вважати неподаною та повернути заявниці.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Сердюк