ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7266/25 Справа № 199/3862/24 Суддя у 1-й інстанції - Доценко С. І. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

22 жовтня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Свистунової О.В., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Триполець В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Індустріального районного суду міста Дніпра від 08 травня 2025 року,-

В С Т А Н О В И В:

20 травня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулась із позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, в якому просить суд зобов`язати відповідача видалити відео, яке принижує її ділову репутацію та розмістити на тій же сторінці в Інстаграм відео що спростовує усі упередження, озвучені щодо її закладу «Монтана» на сторінці «Шашличний вайб», стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в сумі 100 000,00 гривень. В обґрунтування позову зазначено, що позивачка є власником кав`ярні « ОСОБА_3 ». Заклад розташований в одній орендованій будівлі з належним відповідачу закладом харчування «Шашличний вайб». 17.05.2024 року позивачка виявила в Інстаграм на сторінці «Шашличний вайб», що відповідачка 22.06.2023 року розмістила на своїй сторінці у відгуках відео у якому невідома особа веде внутрішнє спостереження за її кав`ярнею « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та ганебно висловлюється про її заклад. Позивачка звернулась до відповідача про видалення цього відеоролику зі сторінки Інстаграм відповідача, але ж вона відмовила, зауваживши що це просто відгук сторонньої особи про її заклад і паралельно вислів про «Монтану» до чого вона жодного відношення не має. Зазначає, що діями відповідача була принижена її ділова репутація і враховуючи тривалий час розміщення, вважає що їй завдана моральна шкода яку вона оцінює в 100000 грн. (а.с. 1-2).

Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпра від 08 травня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди - відмовлено в повному обсязі (а.с. 82-84).

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, відмови у прийнятті доказів, неправильному дослідженню наявних в матеріалах справи доказів, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі (а.с. 115-120).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є власником кав`ярні « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташована за адресою АДРЕСА_1 , а відповідач є власником закладу харчування під назвою «Шашличний вайб», що розташований у м. Дніпро, по вул. Донецьке Шосе, 14.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є відео, яке було розміщене на веб-сайті закладу відповідача, як відгук про заклад харчування «Шашличний вайб».

Дослідивши зміст відеофайлу судом встановлено, що невстановлена особа за кадром чоловічої статі оцінює якість закладу «Шашличний вайб», висловлюючи своє враження про заклад, а саме вихваляючи якість їжі в закладі «Шашличний вайб» і рекомендує його іншим, та зауважує що цей заклад краще, на відміну від закладу «Монтана», де дорого і несмачно.

Сторони не оспорювали, що цей відгук був розміщений на сторінці закладу «Шашличний вайб» в Інстаграм, але відповідач не є виконавцем в цьому відео.

Відповідачем надано доказ на підтвердження того, що першоджерелом розміщення цього відгуку була сторінка в месенджері «Телеграм» на пабліку «Дніпро. Відгуки про заклади».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відео, розміщене відповідачем на сторінці свого закладу в Інстаграм, як позитивний відгук невстановленої особи - відвідувача про заклад харчування відповідача, в якому було порівняння про те, що заклад харчування відповідача кращий за заклад харчування позивача, по своїй суті не відповідають поняттю «недостовірна інформація» тому, що зазначена особа за кадром висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення, що по своїй суті є оціночними судженнями відвідувача закладу про те, в якому закладі йому більше сподобалось. Такі оціночні судження не вважаються і не є предметом судового захисту, не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду 1 інстанції.

Так, статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право звертатися за захистом своїх прав до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини. Кожному гарантується право звернутись із конституційною скаргою до Конституційного Суду України з підстав, установлених цією Конституцією, та у порядку, визначеному законом. Кожен має право після використання всіх національних засобів юридичного захисту звертатися за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач не надала суду доказів що діями відповідача їй були заподіяні моральні чи фізичні страждання або втрати немайнового характеру, тобто не довела свого позову, що є її обов`язком відповідно до засад змагальності процесу.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в України, неодноразово наголошував, зокрема у рішенні від 28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії», що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки.

Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження.

Таким чином, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав.

У частині другій статті 30 Закону України «Про інформацію» визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, у силу положень статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З урахуванням зазначеного, суд 1 інстанції дійшов вірного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, власним тлумаченням норм права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. Крім того, вказані доводи були предметом розгляду у суді першої інстанції та судом першої інстанції їм було надано обґрунтовану оцінку, а тому вони додатковому правовому аналізу не підлягають.

Крім того, апелянт не скористався наданим йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду міста Дніпра від 08 травня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Повний текст постанови складено 23 жовтня 2025 року.

Судді: