ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 жовтня 2025 року

м. Харків

справа № 646/1484/24

провадження №22-ц/818/4362/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участі секретаря: Шнайдер Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», третя особа: Північно-східне міжрегіональне управління державної служби з питань праці про поновлення права на отримання роботи у зв`язку з відмовою у прийнятті на роботу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Основ`янського районного суду м. Харкова від 11 липня 2025 року, постановлену під головуванням судді Благої І.С.,-

в с т а н о в и в :

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», третя особа: Північно-східне міжрегіональне управління державної служби з питань праці про поновлення права на отримання роботи у зв`язку з відмовою у прийнятті на роботу. В якому просив: поновити його право на отримання роботи для забезпечення гідних умов існування та утримання неповнолітньої дитини, а також здійснення гарантований державою правовий захист від необґрунтованої/незаконної відмови у прийнятті на роботу, а також сприяння у збереженні/отриманні роботи.

Ухвалою Основ`янського районного суду м. Харкова від 11 липня 2025 року залишено без розгляду заяву ОСОБА_1 (вх.№20507 від 12.05.2025 року та вх.№25445 від 11.06.2025 року) про зміну предмету позову, а саме, про стягнення середнього заробітку та компенсацію моральної шкоди. Прийнято відмову позивача ОСОБА_1 від позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», третя особа: Північно-східне міжрегіональне управління державної служби з питань праці,- про поновлення права на отримання роботи у зв`язку з відмовою у прийнятті на роботу. Закрито провадження у справі №646/1484/24 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», третя особа: Північно-східне міжрегіональне управління державної служби з питань праці,- про поновлення права на отримання роботи у зв`язку з відмовою у прийнятті на роботу.

Не погодившись з судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині: невинесення окремої ухвали за ст. 262 ЦПК України; неврахування правових наслідків відповідно до ст. 235 КЗпП України; некоректної оцінки моральної шкоди та направити справу на повторний розгляд із зобов`язанням: застосувати положення трудового законодавства; оцінити всі факти та докази по суті; винести окрему ухвалу про виявлені порушення.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права; вказує, що Позивач не змінював предмет позову, не заявляв нових вимог лише добросовісно вказав суду, що за законом має бути застосовано. Це відповідає диспозитивному принципу цивільного процесу.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвала суду в частині залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 (вх.№20507 від 12.05.2025 року та вх.№25445 від 11.06.2025 року) про зміну предмету позову, а саме, про стягнення середнього заробітку та компенсацію моральної шкоди та закриття провадження у справі №646/1484/24 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», третя особа: Північно-східне міжрегіональне управління державної служби з питань праці,- про поновлення права на отримання роботи у зв`язку з відмовою у прийнятті на роботу не оспорюється, тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Залишаючи заяву без розгляду в частині зміни предмету позову, а саме, про стягнення середнього заробітку та компенсацію моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивач подав заяву після першого судового засідання, яке відбулося 12.02.2025 року, а тому суд повертає її без розгляду. Закриваючи провадження у справі в частині поновлення права на отримання роботи, суд першої інстанції виходив з того, що положеннями п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України передбачено право позивача відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. У судовому засіданні судом роз`яснено учасникам справи наслідки вчинення цієї процесуальної дії, передбачені ч.3 ст.206 та п.2 ч.1 ст.186 ЦПК України. Частиною третьою статі 206 ЦПК України передбачено, що у разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право кожного на розгляд його справи судом передбачено також п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив поновити його право на отримання роботи для забезпечення гідних умов існування та утримання неповнолітньої дитини, а також здійснення гарантований державою правовий захист від необґрунтованої/незаконної відмови у прийнятті на роботу, а також сприяння у збереженні/отриманні роботи.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2024 року відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом. Визначено, що розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

З матеріалів справи вбачається, що перше судове засідання відбулося 12.02.2025 року.

12.05.2025 року до суду надійшла заява позивача (зареєстрована за вх.№20507), подана ним 11.05.2025 року через систему «Електронний суд», якою він просив:

- прийняти його відмову від позовних вимог в частині поновлення на роботі у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України»;

- стягнути на його користь з відповідача середній заробіток за весь час змушеного прогулу, починаючи з дати незаконної відмови у прийнятті на роботу і до дня ухвалення рішення судом.

В обґрунтування цієї заяви позивач посилався на те, що у зв`язку з особистими обставинами та переоцінкою кар`єрних планів позивач у разі задоволення його позову не має наміру поновлюватися на роботі у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України». Водночас він наполягав на задоволенні вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, спричиненого незаконною відмовою у прийнятті на роботу.

Крім того, 11.06.2025 року до суду надійшли додаткові пояснення та заява ОСОБА_1 , якою він, серед іншого, клопоче перед судом про стягнення з відповідача компенсації моральної шкоди, завданої незаконною відмовою у працевлаштуванні та тривалим судовим процесом, що спричинило йому значні переживання та негативно вплинуло на його життя. Спосіб та розмір компенсації моральної шкоди позивач залишає на розсуд суду.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (пункти 4, 5 частини другої статті 175 ЦПК України).

Отже позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, провадження № 14-473цс18).

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає в позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з пунктом 2 частини другої, частиною третьою статті 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин (аналогічний висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22 липня 2021 року у справі № 910/18389/20).

Таким чином законодавцем визначено право позивача збільшувати розмір позовних вимог, або ж змінювати їх предмет, як складову матеріально-правової вимоги позивача до відповідача до закінчення підготовчого засідання, або не пізніше, ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

На підставі наведених вище норм процесуального права, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що оскільки заява подана позивачем після першого судового засідання, яке відбулося 12.02.2025 року, у позивача було більш, ніж достатньо, часу для зміни предмету позову щодо заявлених ним позовних вимог, однак заяву ним подано із значним проміжком часу. При цьому заяви про поновлення строку з обґрунтуванням причин пропуску такого строку, який складає значний проміжок часу, стороною позивача суду не надано.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого позову (ще одного позову), чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстави позову. При цьому при поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони чи обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

З рішення Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З урахуванням вказаного, залишення без розгляду заяви про зміну предмету позову не є порушенням права на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Що стосується заяви позивача в частині відмови від позову, судова колегія зазначає наступне.

Положеннями п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України визначено пріоритетне право позивача відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

З матеріалів справи вбачається, що у судовому засіданні судом першої інстанції було роз`яснено учасникам справи наслідки вчинення цієї процесуальної дії, передбаченої ч.3 ст.206 та п.2 ч.1 ст.186 ЦПК України.

Частиною третьою статі 206 ЦПК України передбачено, що у разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки під час судового розгляду обмежень повноважень представника позивача адвоката Папая С.О. судом першої інстанції не встановлено, таким чином, провадження у справі підлягало закриттю у зв`язку з відмовою позивача від позову.

ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції в частині невинесення окремої ухвали; неврахування правових наслідків відповідно до ст. 235 КЗпП України; некоректної оцінки моральної шкоди.

Виходячи з вищевикладеного судова колегія доходить висновку, що фактично апелянтом при оскарженні ухвали суду ставиться питання щодо перегляду частини позовних вимог, які не були предметом розгляду під час постановлення оскаржуваної ухвали.

Оскільки ухвала Основ`янського районного суду м. Харкова від 11 липня 2025 року фактично оскаржується в частині, яка не була предметом розгляду справи в суді першої інстанції, тому наведені апелянтом в апеляційній скарзі доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів.

Відповідно до ч.1 ст. 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Даних про наявність підстав для постановлення окремої ухвали матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що ухвала суду в оскаржуваній частині постановлена з додержанням вимог закону та фактичних обставин справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384, ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -залишити без задоволення.

Ухвалу Основ`янського районного суду м. Харкова від 11 липня 2025 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення складено 22.10.2025 року.