КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/1518/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року м. Київ

Справа № 755/4799/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Мех В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27 травня 2024 року, ухвалене у складі судді Кордюкової Ж.І.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТТВК», третя особа - фізична особа-підприємець ОСОБА_3 про розірвання договору на туристичне обслуговування, стягнення грошових коштів з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних,

встановив:

У червні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ТТВК», третя особа - фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , про розірвання договору на туристичне обслуговування, стягнення грошових коштів з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних.

На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 21 грудня 2021 року уклав із ФОП ОСОБА_3 , яка діяла від імені та за дорученням ТОВ «ТТВК» TM TUI UKRAINE, договір на туристичне обслуговування № 120556 та договір на туристичне обслуговування № 119391, за умовами яких останнє зобов`язалось надати йому комплекс туристичних послуг (туристичний продукт) та інформаційно-консультаційні послуги, а він - прийняти та оплатити їх.

Згідно з пунктом 2.2. договорів бронювання здійснюється турагентом у системі бронювання туроператора відповідно до листа бронювання, оформленого за встановленою туроператором формою, що наведена у Додатку № 1 і є невід`ємною частиною цих договорів.

Відповідно до додатку № 1 Договору на туристичне обслуговування від 21 грудня 2021 року № 120556 Туроператор зобов`язаний забезпечити надання йому туристичного продукту/туру: країна Туреччина, готель Fun&Sun Family Albatros Palace 5*, термін туру з 04 березня 2022 року до 11 березня 2022 року на суму 55 550 грн.

На виконання умов договору 22 грудня 2021 року він сплатив кошти у розмірі 16 700,00 грн та 18 лютого 2022 року - 38 850,00 грн на загальну суму 55 550 грн.

Відповідно до додатку № 1 Договору на туристичне обслуговування від 21 грудня 2021 року № 119391 Туроператор був зобов`язаний забезпечити надання йому туристичного продукту/туру: країна Туреччина, готель Fun&Sun Family Albatros Palace 5*, термін туру з 04 березня 2022 року до 11 березня 2022 року на суму 80 500 грн.

На виконання умов зазначеного договору 22 грудня 2021 року він сплатив кошти у розмірі 24 510 грн та 18 лютого 2022 року - 55 990 грн, що разом становить 80 500 грн.

Станом на час звернення до суду туристичний продукт, визначений договорами на туристичне обслуговування № № 120556 та 119391 він не отримав, сплачені кошти на його рахунок не повернуто, що свідчить про невиконання умов зазначених договорів зі сторони Туроператора.

Посилаючись на наведене, просив суд:

- розірвати договір на туристичне обслуговування від 21 грудня 2021 року № 120556 та стягнути з ТОВ «ТТВК» на його користь кошти в сумі 55 550 грн основного боргу, інфляційне збільшення у розмірі 13 811,06 грн та 3 % річних у розмірі 1671,07 грн, загалом 71 032,13 грн;

- розірвати договір на туристичне обслуговування від 21 грудня 2021 року № 119391 та стягнути з ТОВ «ТТВК» на його користь кошти в сумі 80 500 грн основного боргу, інфляційне збільшення у розмірі 20 014,23 грн та 3 % річних у розмірі 2421,62 грн, на загальну суму 102 935,85 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 27 травня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі

Вказує, що відповідно до п.п. 3.2.8, 5.11 Договорів у випадку неможливості виконання туроператором умов, що викладені в листі бронювання, туроператор зобов`язаний через турагента повернути туристу усі сплачені кошти за туристичний продукт, а турист має право вимагати повернення оплачених коштів за ненадані послуги у документально підтвердженому розмірі відповідно до законодавства.

Станом на теперішній день від відповідача та третьої особи не повернуто коштів, не надійшло пояснень та не запропоновано альтернативи надання послуг.

Вважає висновки суду необґрунтованими та незрозумілими, оскільки рішення ухвалювалось без пояснень відповідача та третьої особи.

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідач ТОВ «ТТВК» повідомлявся апеляційним судом на поштову адресу, яка міститься в матеріалах справи. Поштова кореспонденція повернулась на адресу Київського апеляційного суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відмітка про відсутність особи за адресою місця знаходження вважається врученням судової повістки цій особі.

Наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, що узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, від 12 лютого 2019 року у справі № 906/142/18 .

На порушення вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо уточнення обов`язків учасників судової справи»ТОВ «ТТВК» не зареєструвало свій електронний кабінет в Електронному суді.

Таким чином, відповідач ТОВ «ТТВК» вважається повідомленим про розгляд справи в апеляційному суді належним чином.

У судовому засіданні представник позивача Хмелюк О. В.підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем порушення TOB «ТТВК» умов договорів на туристичне обслуговування від 22 грудня 2021 року № № 120556 та 119391. Суд першої інстанції дійшов висновку, що неможливість завершити надання відповідачем позивачу туристичних послуг у повному обсязі (незабезпечення відправлення літаком в країну, де було заброньовано відпочинок) пов`язана з форс-мажорними обставинами (подіями непереборної сили), оскільки з 05-30 год. 24 лютого 2022 року в Україні запроваджено воєнний стан, який діє до цього часу.

При цьому суд вказував, що пунктом 6.3. договорів на туристичне обслуговування від 21 грудня 2021 № № 120556 та 119391, укладених між сторонами, передбачено, що туроператор не несе відповідальності і не відшкодовує витрати туриста за оплачені послуги, якими турист не скористався у період обслуговування з причин, що не залежали від туроператора.

Колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Суд першої інстанції встановив, що між сторонами склалися правовідносини за договором про надання послуг.

Так, 21 грудня 2021 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 , яка діяла від імені та за дорученням ТОВ «ТТВК» TM TUI UKRAINE, на підставі агентського договору № 440Н-14/ХРК по реалізації туристичних продуктів від 23 липня 2014 року, був укладений договір на туристичне обслуговування № 120556 та договір на туристичне обслуговування № 119391, за умовами пункту 2.1 яких туроператор зобов`язався відповідно до бронювання турагента, здійсненого за замовленням туриста (замовника), надати комплекс туристичних послуг (туристичний продукт) та інформаційно-консультаційні послуги, а турист зобов`язався на умовах цих договорів прийняти та оплатити їх.

Пунктом 3.2.8. вказаних договорів передбачено, що у випадку неможливості виконання туроператором умов, що викладені в листі бронювання, він зобов`язаний повернути туристу усі сплачені ним грошові кошти за туристичний продукт.

Початком туристичного обслуговування вважається час вильоту літака міжнародного рейсу (пункт 4.3. договорів).

Згідно з пунктами 6.1., 6.2. договорів від 21 грудня 2021 року № № 120556 та 119391 сторони несуть відповідальність за невиконання та/або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у відповідності до умов договору та чинного законодавства України. Туроператор не несе відповідальності за відміну рейсу чи зміни часу відправлення/прибуття рейсу, пункту призначення авіарейсів і пов`язаних з цим змін програми туру, зміни обсягів і термінів надання туристичних послуг.

Пунктом 5.11. цих договорів передбачено, що у випадку невиконання умов цього договору з боку туроператора, турист має право вимагати повернення оплачених коштів за ненадані послуги у документально підтвердженому розмірі відповідно до законодавства.

Пунктом 6.3. договорів визначено, що туроператор не несе відповідальності і не відшкодовує витрати туриста за оплачені послуги, якими турист не скористався у період обслуговування з причин, що не залежать від туроператора.

Згідно з листом бронювання/програмою туристичного обслуговування № 119391, який є додатком № l до договору від 21 грудня 2021 року ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обрали відпочинок у Єгипті, готель Fun&Sun Family Albatros Palace 5* у період із 04 березня 2022 року до 11 березня 2022 року, транспортне обслуговування Авіа, виліт 04 березня 2022 року о 07-15 год., повернення 11 березня 2022 року о 23-15 год., попередня повна вартість складає 80 500 та повинна бути здійснена не пізніше 14 днів до початку подорожі.

На виконання договору на туристичне обслуговування позивач здійснив оплату туру :

- 22 грудня 2021 року у розмірі 24 510 грн, що підтверджується квитанцією № 8А7Е-С3В3-5К90-С521.

-18 лютого 2022 року у розмірі 55 990 грн, що підтверджується квитанцією №7473-5С1А-11НВ-9ТХ8.

Згідно з листом бронювання/програмою туристичного обслуговування № 120556, який є додатком № l до договору від 21 грудня 2021 року, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обрали відпочинок у Єгипті, готель Fun&Sun Family Albatros Palace 5* у період із 04 березня 2022 року до 11 березня 2022 року, транспортне обслуговування Авіа, виліт 04 березня 2022 року о 07-15 год., повернення 11 березня 2022 року о 23-15 год., попередня повна вартість складає 55 550 та повинна бути здійснена не пізніше 14 днів до початку подорожі.

На виконання договору на туристичне обслуговування позивач здійснив оплату туру:

- 22 грудня 2021 року на суму 16 700 грн., що підтверджується квитанцією № В43Е-ММ64-5В2Е-Е416.

- 18 лютого 2022 року на суму 38 850 грн., що підтверджується квитанцією №Е527-ЕКТА-94С8-5Т5Н.

24 лютого 2022 року з 05 години 30 хвилин в Україні запроваджено воєнний стан та з цього ж дня було закрите регулярне пасажирське авіасполучення через державний кордон України.

24 лютого 2022 року Туроператор TUI Ukraine на своєму офіційному сайті опублікував повідомлення для туристів про те, що, у зв`язку з введенням воєнного стану по всій території України та закриттям повітряного простору, станом на 11.30 всі рейси Туроператора TUI скасовано, оперативна інформація буде надаватися кураторами туристичних агентств в офіційних групах.

Листом від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1, який розміщений на офіційному сайті Торгово-промислової палати України , ТПП України, на підставі статей 14, 14-1 Закону України від 02 грудня 1997 року № 671/97-ВР «Про торгово-промислові палати в Україні», Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Частиною першою статті 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 903 ЦК України).

Спеціальним законом, що регламентує відносини у сфері організації/надання туристичних послуг, є Закон України «Про туризм».

За змістом статті 20 Закону України «Про туризм» за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його.

Договір на туристичне обслуговування укладається в письмовій чи електронній формі відповідно до закону.

У договорі на туристичне обслуговування зазначаються істотні умови договору, зокрема вартість туристичного обслуговування і порядок оплати, форма розрахунку.

Туроператор або турагент вправі відмовитися від виконання договору лише за умови повного відшкодування замовникові збитків, підтверджених у встановленому порядку та заподіяних внаслідок розірвання договору, крім випадку, якщо це відбулося з вини туриста.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про туризм» порушення законодавства в галузі туризму тягне за собою відповідальність згідно із законом. Порушеннями законодавства в галузі туризму є, зокрема порушення умов договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг.

У статті 25 Закону України «Про туризм» установлено, що туристи мають право на відшкодування матеріальних і моральних збитків у разі невиконання або неналежного виконання умов договору.

У справі, яка переглядається, позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що послуги за договорами на туристичне обслуговування не були надані з незалежних від нього причин, а сплачені ним в готівковій формі кошти не повернуто.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог в частині розірвання договору та повернення сплачених грошових коштів, суд першої інстанції вважав, що такі вимоги не можуть бути задоволені, оскільки позивач не довів порушення відповідачем умов договорів на туристичне обслуговування від 21 грудня 2021 № № 120556 та 119391.

Таких висновків суд першої інстанції дійшов, встановивши, що відповідач, у свою чергу, вчинив дії щодо надання послуг за укладеними договором на туристичне обслуговування від 21 грудня 2021 року № № 120556 та 119391, про що, на переконання суду, свідчить отримання позивачем листа бронювання/програми туристичного обслуговування №119391, на чотири особи у Єгипті, готель Fun&Sun Family Albatros Palace 5* у період із 04 березня 2022 року до 11 березня 2022 року, транспортне обслуговування Авіа, виліт 04 березня 2022 року о 07-15 год., повернення 11 березня 2022 року о 23-15 год., попередня повна вартість складає 80 500 грн та отримання позивачем листа бронювання/програмою туристичного обслуговування №120556, на дві особи у Єгипті, готель Fun&Sun Family Albatros Palace 5* в період з 04 березня 2022 року до 11 березня 2022 року, транспортне обслуговування Авіа, виліт 04 березня 2022 року о 07-15 год., повернення 11 березня 2022 року о 23-15 год., попередня повна вартість складає 55 550 грн та повинна бути здійснена не пізніше 14 днів до початку подорожі..

Зазначену обставину позивач не заперечував.

Таким чином, відповідно до умов укладених договорів туристичне обслуговування позивача ТОВ «ТТВК» повинно було розпочатись 04 березня 2022 року о 07-15 год., тобто в час вильоту літака міжнародного рейсу, що передбачено пунктом 4.3. договорів від 21 грудня 2021 року № № 120556 та119391.

Неможливість завершити надання відповідачем туристичних послуг в повному обсязі (незабезпечення відправлення літаком в країну, де було заброньовано відпочинок) пов`язана з форс-мажорними обставинами (подіями непереборної сили), оскільки з 05-30 год. 24 лютого 2022 року в Україні запроваджено воєнний стан, який діє до цього часу.

Враховуючи непрогнозовані події, що відбулись і відбуваються у зв`язку із повномасштабною військовою агресією, яка триває, і наслідками, які настають в результаті військових дій, виконати умови договорів від 21 грудня 2021 року № № 120556 та 119391 відповідачем було об`єктивно неможливим.

При цьому суд першої інстанції надав оцінку положенням пункту 6.3. договорів на туристичне обслуговування, яким передбачено, що туроператор не несе відповідальності і не відшкодовує витрати туриста за оплачені послуги, якими турист не скористався у період обслуговування з причин, що не залежали від туроператора.

В частині вирішення спору щодо відсутності підстав для розірвання договорів колегія апеляційного суду погоджується із судом першої інстанції частково, однак, з інших підстав.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

За загальним правилом зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша цієї статті). Про таку зміну або розірвання сторони вправі домовитися у будь-який час на свій розсуд, крім випадків, обумовлених договором або у законодавстві. Тоді як зміна чи розірвання договору у судовому порядку є, зокрема, юридичним наслідком істотного порушення зобов`язання іншою стороною (пункт 2 частини першої статті 611, абзац другий частини другої статті 651 ЦК України), тобто способом реагування та захисту права від такого порушення, яке вже відбулося. У кожному конкретному випадку істотність порушення договору треба оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору».

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України). Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення визначається виключно за обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати ( пункти 116 - 120 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19)).

Відповідно до частини 1 статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

За змістом зазначених норм розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір.

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору, що прямо передбачено частиною 4 статті 631 ЦК України. Проте поняття "строк дії договору" та "строк виконання зобов`язання" не є тотожними.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно зі статтею 599 ЦК України, такою умовою є виконання, проведене належним чином. При цьому слід розрізняти припинення безпосередньо дії договору та припинення зобов`язань, визначених ним.

Навіть після припинення дії договору, невиконані стороною зобов`язання за ним залишаються чинними для такої сторони-боржника, і вказана обставина не звільняє останнього від виконання обов`язку протягом того часу, коли існує відповідне зобов`язання.

Верховний Суд у постановах від 07 серпня 2018 року у справі № 910/7981/17, від 18 листопада 2019 року у справі № 910/16750/18, від 12 травня 2020 року у справі № 911/991/19, від 14 липня 2021 року у справі №911/1442/19, від 21 червня 2022 року у справі № 911/3276/20, від 05 липня 2022 року у справі № 922/2469/21, від 16 вересня 2022 року у справі № 913/703/20, від 14 вересня 2023 року у справі № 910/4725/22 неодноразово викладав висновок про те, що за змістом зазначених норм розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір.

Отже, встановлення обставин закінчення строку дії договору, щодо якого заявлено позов про його розірвання, є самостійною та достатньою підставою для відмови в позові про його розірвання, оскільки розірвання договору, строк дії якого закінчився, є неможливим як таке.

З огляду на викладене, обставини наявності/відсутності істотного порушення умов договору однією з його сторін не мають визначального характеру у вирішенні спору про розірвання договору, строк дії якого закінчився.

У даній справі суд першої інстанції встановив, що 21 грудня 2021 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 , яка діяла від імені та за дорученням ТОВ «ТТВК» TM TUI UKRAINE, на підставі агентського договору № 440Н-14/ХРК по реалізації туристичних продуктів від 23 липня 2014 року, був укладений договір на туристичне обслуговування № 120556 та договір на туристичне обслуговування № 119391, за умовами пункту 2.1 яких туроператор зобов`язався відповідно до бронювання турагента, здійсненого за замовленням туриста (замовника), надати комплекс туристичних послуг (туристичний продукт) та інформаційно-консультаційні послуги, а турист зобов`язався на умовах цих договорів прийняти та оплатити їх.

Відповідно до пункту 8.9 вказаних договорів цей договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до закінчення терміну туру.

Згідно із пунктом 1.4 розділу 1 договору «Визначення термінів» тур - це туристична подорож (поїздка) за визначеним маршрутом та строками, забезпечена комплексом туристичних послуг, які замовлялися туристом (бронювання, розміщення, харчування, транспортні послуги, рекреація, екскурсії тощо).

Наявні у матеріалах справи докази свідчать про те, що тур мав початок із 04 березня 2022 року та повинен був закінчитись 11 березня 2022 року. Отже, закінчення терміну туру 11 березня 2022 року є датою закінчення дії договорів.

Оскільки позивач звернувся до суду з позовом про розірвання договору лише у червні 2023 року, тобто після закінчення строку дії цих договорів, визначеного сторонами у їх пункті 8.9, відтак відсутні правові підстави для їх розірвання.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову в частині розірвання договорів, виходив з інших підстав, тому оскаржуване рішення у відповідній частині підлягає зміні щодо мотивів для відмови у позові у цій частині.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо вирішення спору про повернення грошових коштів, колегія апеляційного суду визнала їх обґрунтованими з урахуванням наступного.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для повернення сплачених позивачем грошових коштів, оскільки доказів порушення відповідачем обов`язків, зазначених в листах бронювання, суду не надано і про таке порушення позивач не вказує.

Такий висновок суду першої інстанції є помилковим, оскільки суд не врахував, що наведені форс-мажорні обставини унеможливили виконання зобов`язання взагалі. При цьому суд першої інстанції не встановив підстав для покладення тягаря за неможливість виконання туристичних договорів саме на замовника послуг.

Так, сторона позивача у позові не вимагає зобов`язання відповідача виконати послуги, чи покласти на відповідача відповідальність за невиконання договірних зобов`язань, а просить повернути суму коштів, які були сплачені позивачем, однак наперед оплачена послуга не була надана.

Зокрема, пунктом 3.2.8. договорів на туристичне обслуговування від 21 грудня 2021 року № № 120556 та 119391 передбачений обов`язок туроператора повернути усі сплачені туристом грошові кошти за туристичний продукт у випадку неможливості виконання умов, що викладені в листі бронювання.

Такому обов`язку туроператора кореспондується обов`язок туриста відповідно до умов п. 3.4.8 договорів оплатити фактично понесені туроператором витрати у випадку відмови від даного договору до та після початку поїздки згідно умов бронювання, які зазначаються в листі бронювання.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконання договору від 21 грудня 2021 року № 120556 на туристичне обслуговування, 22 грудня 2021 року позивач здійснив оплату туру у розмірі 24 510 грн, що підтверджується квитанцією № 8А7Е-С3В3-5К90-С521, а 18 лютого 2022 року позивач сплатив кошти у розмірі 55 990 грн, що підтверджується квитанцією №7473-5С1А-11НВ-9ТХ8.

На виконання договору від 21 грудня 2021 року № 119391 на туристичне обслуговування 22 грудня 2021 року здійснив оплату туру у розмірі 16 700 грн., що підтверджується квитанцією № В43Е-ММ64-5В2Е-Е416, а 18 лютого 2022 року позивач сплатив 38 850 грн., що підтверджується квитанцією №Е527-ЕКТА-94С8-5Т5Н.

Доказів, що неможливість виконання умов туристичних договорів відбулася саме внаслідок відмови туриста від цих договорів, матеріали справи не містять.

Пунктом 5.11 зазначених договорів передбачено, що у випадку невиконання їх умов з боку туроператора, турист має право вимагати повернення оплачених коштів за ненадані послуги у документально підтвердженому розмірі відповідно до законодавства.

Пунктом 6.3 договорів від 21 грудня 2021 року № 120556 та № 119391 передбачено, що туроператор не несе відповідальності і не відшкодовує витрати туриста за оплачені послуги, якими турист не скористався у період обслуговування з причин, що не залежать від туроператора.

Матеріалами справи не встановлено, що відповідач мав можливість надати послугу, однак цього не зробив саме з вини сторони позивача.

Таким чином, як положеннями спеціального Закону, так і умовами договорів прямо передбачено обов`язок виконавця послуг повернути грошові кошти, які були сплачені замовнику за послугу, яка не була надана.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про туризм» туроператор (турагент) зобов`язаний не пізніш як через один день з дня, коли йому стало відомо про зміну обставин, якими сторони керувалися під час укладення договору на туристичне обслуговування, та не пізніш як за три дні до початку туристичної подорожі повідомити туриста про таку зміну обставин з метою надання йому можливості відмовитися від виконання договору без відшкодування шкоди туроператору (турагенту) або внести зміни до договору, змінивши ціну туристичного обслуговування.

Туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування, крім випадків, якщо:

невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини туриста;

невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини третіх осіб, не пов`язаних з наданням послуг, зазначених у цьому договорі, та жодна із сторін про їх настання не знала і не могла знати заздалегідь;

невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося внаслідок настання форс-мажорних обставин або є результатом подій, які туроператор (турагент) та інші суб`єкти туристичної діяльності, які надають туристичні послуги, включені до туристичного продукту, не могли передбачити.

При цьому слід розрізняти відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування, яке сталося внаслідок настання форс-мажорних обставин або є результатом подій, які туроператор (турагент) та інші суб`єкти туристичної діяльності, не могли передбачити, та повернення коштів, які були авансовані замовником послуг, однак послуги виконавцем надані не були.

Згідно статті 25 Закону України «Про туризм» туристи і екскурсанти, серед іншого, мають право на отримання туристичних послуг, передбачених договором, та на відшкодування матеріальних і моральних збитків у разі невиконання або неналежного виконання умов договору.

Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 918/631/19, виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постановах Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17 та від 03 квітня 2024 року № 910/21315/21).

Тобто, закінчення строку дії договору означає, що між його сторонами у майбутньому не будуть виникати взаємні права та обов`язки, що випливали із цього договору. Але ті зобов`язання, які вже існують на момент закінчення строку дії договору, будуть існувати і після його закінчення доти, доки вони не будуть припинені на підставах, встановлених договором або законом.

Так, навіть після припинення дії договору, невиконані стороною зобов`язання за ним залишаються чинними для такої сторони, і вказана обставина не звільняє останнього від виконання обов`язку протягом того часу, коли існує відповідне зобов`язання. А тому можливим є виконання як позивачем, так і відповідачем зобов`язань за договором.

З урахуванням встановлених обставин та норм матеріального і договірного права, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку, що право вимоги позивача до відповідача щодо повернення сплачених ним коштів є доведеним.

Відсутні підстави також для зменшення заявленого до стягнення розміру, оскільки жодних доказів, що виконавцем послуг були понесені будь-які затрати на виконання умов туристичних договорів, матеріали справи не містять.

Суд першої інстанції не надав належної оцінки заявленим позивачем у позові обставинам, що ним були сплачені наперед грошові кошти (аванс) за послуги, які мав надати відповідач, який, відповідно, послуги не надав.

Суд першої інстанції, покладаючи тягар фінансових затрат на сторону позивача, який є споживачем послуг та звернувся за захистом свого порушеного права, не встановив порушень зі сторони позивача.

Встановивши відсутність вини за невиконання зобов`язань зі сторони відповідача, суд, при цьому, не встановив понесення витрат, які здійснив відповідач за договором, не встановив наявність вини позивача, у зв`язку з чим таке рішення не можна визнати справедливим.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення сплачених на виконання договорів коштів підлягають задоволенню, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог у цій частині, оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам.

Що стосується вимог позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за період з 05 березня 2022 року по 05 березня 2023 року, то в цій частині вимоги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, у визначений договорами строк зобов`язанням відповідача було надання туристичних послуг, а не сплата грошових коштів, тоді як частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено відповідальність за прострочення саме грошового зобов`язання.

Доказів на підтвердження письмового звернення позивача до відповідача ТОВ «ТТВК» з вимогою про повернення грошових коштів, та доказів отримання такого звернення відповідачем ні до позовної заяви, ні протягом розгляду справи судом першої інстанції позивачем надано не було. За таких обставин відсутні підстави вважати, що у ТОВ «ТТВК» у період з 05 березня 2022 року по 05 березня 2023 року, як зазначено позивачем у позовній заяві, виникло грошове зобов`язання по поверненню коштів. Відповідно підстав для нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України за вказаний позивачем період немає.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги позивача, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України стягненню з відповідача підлягають судові витрати у виді судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій в розмірі 3401 грн. 25 коп. у дохід держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів».

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27 травня 2024 року в частині відмови у задоволенні вимог про розірвання договорів на туристичне обслуговування - змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27 травня 2024 року в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення коштів за договорами на туристичне обслуговування - скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову:

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТТВК» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за неотримані послуги за договорами на туристичне обслуговування в розмірі 136 050 (сто тридцять шість тисяч п`ятдесят) грн.

В задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТТВК» на користь держави судовий збір в розмірі 3401 грн. 25 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Відомості про учасників справи:

Позивач : ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , місце проживання як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ТТВК», місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 72, оф. 128, .

Повний текст постанови складено 31 жовтня 2025 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.