ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7071/25 Справа № 173/663/23 Суддя у 1-й інстанції - Петрюк Т. М. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого Ткаченко І.Ю.,

суддів: Свистунової О.В., Пищиди М.М.

за участю секретаря: Триполець В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , третя особа: Верхньодніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дітей

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2025 року,-

В С Т А Н О В И В:

14.03.2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , третя особа: Верхньодніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дітей. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що починаючи з 2016 року позивач, ОСОБА_1 проживав із відповідачем ОСОБА_3 однією сім`єю. В період спільного проживання у них народились діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вони проживали разом але шлюб не реєстрували. При реєстрації народження дітей запис про батька був зроблений зі слів матері, тобто відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Позивач постійно визнавав себе батьком дітей та наполягав на внесенні відомостей про нього, як про батька дітей в свідоцтва про народження дітей. Відповідачка, ОСОБА_3 ,. перебувала на обліку в органах соціального захисту та отримувала допомогу як одинока мати. Однак в 2023 році відповідачка дізналась від працівників соціального захисту населення, що їй припинено виплату допомоги, у зв`язку з тим, що у дітей з`явився батько, а також повідомили про необхідність отримати нових свідоцтв про народження дітей. Позивач та ОСОБА_3 , з метою з`ясування даних обставин звернулись до Верхньодніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), де їм повідомили про те, що на підставі заяви батьків про визнання батьківства № 225/20.17-41 від 20 грудня 2022 року внесені зміни до актових записів про народження дітей та вказані відомості про батька ОСОБА_2 та були видані нові свідоцтва про народження дітей. Однак, ні позивач, ні відповідач, ОСОБА_3 ,. цю людину не знають. В подальшому з`ясувалось, що відповідачка ОСОБА_3 , була введена в оману та підписала заяву ніби то про отримання допомоги, не прочитавши її зміст, але даною заявою були внесені зміни про батька в актові записи про народження дітей, що й стало підставою звернення до суду.

Просить суд визнати його батьком дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Виключити із актового запису про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчиненого Верхньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 05 вересня 2017 року № 56 і із актового запису про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 вчиненого Верхньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 18 серпня 2022 року № 131 відомості про ОСОБА_2 , як батька дитини.

Внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчиненого Верхньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 05 вересня 2017 року № 56, вказавши батьком дитини ОСОБА_1 , змінивши прізвище дитини з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 », по батькові з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_11 », ім`я « ОСОБА_12 » залишити без змін.

Внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 вчиненого Верхньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 18 серпня 2022 року № 131, вказавши батьком дитини ОСОБА_1 , змінивши прізвище дитини з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 », по батькові з « ОСОБА_13 » на « ОСОБА_14 », ім`я « ОСОБА_15 » залишити без змін (а.с.2-8).

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , третя особа: Верхньодніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дітей - відмовлено (а.с. 132-137).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.151-154).

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що починаючи з 2016 року позивач ОСОБА_1 проживав із відповідачем ОСОБА_3 , однією сім`єю.

В період спільного проживання у них народились діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вони проживали разом, але шлюб не реєстрували.

Враховуючи, що діти народилось не під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, відповідно запис про батька дітей не міг бути вчиненим у відповідності із положеннями ст. 122 СК України.

При реєстрації народження дітей запис про батька був зроблений зі слів матері, тобто відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України

Згідно первісних свідоцтв про народження дітей батьками дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 записані: батько ОСОБА_16 , мати ОСОБА_3 . При цьому по батькові батька дітей, записаного в свідоцтві про народження дітей не співпадає із по батькові позивача.

Відповідно до повторних свідоцтв про народження дітей батьками дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 записані: батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_3 .

З метою підтвердження батьківства була призначена та проведене судова молекуляно-генитична експертиза та суду наданий висновок спеціаліста № 1961-МГ від 25.10.2023 року, згідно до якого зазначається, що відповідно законам успадкування в генотипі дитини присутні тільки такі алелі, які виявляються у біологічної матері та біологічного батька. Молекулярно-генетичним аналізом встановлено, що у обох дітей серед досліджених локусів не виявлено алелів, які б не виявились у припустимого батька.

Встановлено, що гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 може бути біологічним батьком дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вірогідність того, що гр. ОСОБА_1 є біологічним батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даного дослідження складає не менше 99.99999%.

Встановлено, що гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 може бути біологічним батьком дитини - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вірогідність того, що гр. ОСОБА_1 є біологічним батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даного дослідження складає не менше 99.999999%».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд 1 інстанції, виходив з того, що позовні вимоги є недоведеними та необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Так, Відповідно до ст. 7 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради № 789-ХІІ від 27.02.1991 р. і схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995р., - дитина, наскільки це можливо, має право знати своїх батьків і має право на їх піклування. Також у ст. 16 Конвенції про права дитини зазначено, що жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійсненні її права на особисте і сімейне життя, незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина мас право на захист закону від такого втручання або посягання.

Відповідно до ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.

Відповідно до ст. 126 СК України передбачено визначення походження дитини за заявою чоловіка та жінки, які не перебувають у шлюбі між собою та заявою чоловіка, який вважає себе батьком дитини.

Відповідно ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно ст. 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства.

Відповідно до ст.135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Згідно ч.2 ст. 136 Сімейного кодексу України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122. 124. 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Оспорювання батьківства після смерті особи, яка записана батьком дитини.

Якщо той, хто записаний батьком дитини, помер до народження дитини, оспорити його батьківство мають право його спадкоємці, за умови подання ним за життя до нотаріуса заяви про невизнання свого батьківства. Якщо той, хто записаний батьком дитини, помер після пред`явлення ним позову про виключення свого імені як батька з актового запису про народження дитини, позовну заяву можуть підтримати в суді його спадкоємці. Якщо через поважні причини особа не знала про те, що записана померла, оспорити батьківство можуть її спадкоємці: дружина, батьки, діти. До вимоги про виключення запису про особу як батька дитини народження дитини позовна давність не застосовується.

Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

Згідно ст. 134 СК України, на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове свідоцтво про народження.

У відповідності до положень п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. № З, справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. З ст. 128 СК України, приймаються до судового розгляду, якщо дитина народжена матір`ю, яка не перебуває, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1ст. 135 СК України). Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою одним із батьків, особою котра вважає себе батьком.

Як вбачається із матеріалів справи, починаючи з 2016 року позивач, ОСОБА_1 проживав із відповідачем ОСОБА_3 , однією сім`єю.

В період спільного проживання у них народились діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вони проживали разом але шлюб не реєстрували.

Згідно первісних свідоцтв про народження дітей батьками дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 записані: батько ОСОБА_16 , мати ОСОБА_3 . При цьому по батькові батька дітей, записаного в свідоцтві про народження дітей не співпадає із по батькові позивача.

Відповідно до повторних свідоцтв про народження дітей батьками дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 записані: батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_3 .

При цьому, суд 1 інстанції не взяв до уваги посилання відповідачки ОСОБА_3 , на те, що вона підписувала заяву нібито про надання їй допомоги, а виявилось, що то була заява про визнання батьківства. Оскільки відповідачка не надала суду доказів, що вона зверталась до правоохоронних органів з приводу шахрайських дій по відношенню до неї та її дітей, що було встановлено винну особу, та дана особа притягнена до відповідальності, або відносно неї існує не закрите кримінальне провадження, чи що мати оспорювала батьківство відповідача, ОСОБА_2 .

Також, добровільно подала до органів реєстрації актів цивільного стану про визнання батьківства цих дітей іншим чоловіком.

Суд 1 інстанції погодився із доводами третьої особи, Верхньодніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Одеса) про те, що ОСОБА_1 ,. є неналежним позивачем у справі. Оскільки відповідно до ч. 4 ст. 128 СК України позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Проте на час подання позову відомості про батька дітей вже були внесені відповідно до ст. 126 СК України.

Колегія суддів зазначає, що законодавством чітко визначений перелік осіб, які можуть оскаржувати батьківство, оскільки відбулися обставини, на підставі яких були внесенні зміни до актових записів про народження дітей, так відповідно до заяв ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про визнання батьківства №226/20.17-41 від 20.12.2022 року та №225/20.17-41 від 20.12.2022 року ОСОБА_2 визнав себе батьком Ернеста та ОСОБА_12 , і оспорювати його батьківство щодо нього можуть виключно особа, яка записана батьком дитини, а такою особою являється відповідач у справі ОСОБА_2 , у випадку смерті, його спадкоємці (дружина, батьки, діти), та безпосередньо мати дітей - ОСОБА_3 , а тому ОСОБА_1 не має процесуального права на оскарження (оспорювання) батьківства дитини.

Крім того, не підлягає застосуванню вимоги ст.129 СК України, згідно якої особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства, оскільки на момент зачаття та народження дітей їх мати не перебувала у шлюбі взагалі ні із ОСОБА_2 , ні з ОСОБА_1 або взагалі з іншим чоловіком.

У зв`язку із чим, перелічені обставини виключають можливість спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з приводу батьківства.

У зв`язку із вище перерахованим колегія суддів погоджується із висновком суду 1 інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , третя особа: Верхньодніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дітей .

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими доказами по справі.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, власним тлумаченням норм права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. Крім того, вказані доводи були предметом розгляду у суді першої інстанції та судом першої інстанції їм було надано обґрунтовану оцінку, а тому вони додатковому правовому аналізу не підлягають.

Крім того, апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відсутність підстав задоволення позовних вимог.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 жовтня 2025 року.

Судді: