УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року. Овідіопольський районний суд Одеської області в складі :

судді Гандзій Д.М.

при секретарі Задеряка Г.М.

представника відповідачки (заявниці) ОСОБА_1 адвоката Гайдая О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в с.-щі Овідіополь, заяву відповідачки ОСОБА_1 про поновлення строку для подачі заяви та про перегляд заочного рішення Овідіопольського райсуду Одеської області від 16.12.2024 р. по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ :

Заочним рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 16.12.2024 р., ухваленому у даній справі, позов задоволений та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором у розмірі 25000 грн. та судовий збір у сумі 2422,40 грн.

08.09.2025 р. представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Гайдай О.В. звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення суду від 16.12.2024 р., в якій просив суд, поновити заявниці процесуальний строк для подання заяви про перегляд заочного рішення, пропущений з поважних причин, оскільки ОСОБА_1 не проживає за місцем реєстрації : АДРЕСА_1 , куди направлялась вся кореспонденція по даній справі, а фактично проживає за адресою : АДРЕСА_2 , у зв?язку з чим не отримала вчасно копію заочного рішення суду.

Також, представник відповідачки просить суд, скасувати заочне рішення, призначивши справу до розгляду в загальному порядку, посилаючись на про заочне рішення вона дізналась з ЄДРСР, посилається на те, що електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1159-6018 від 21.02.2023 р., що нібито підписаний електронним підписом відповідачки, не відповідає вимогам п. 5 ч. 1 ст. 3, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст.ст. 6,7,12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», ст.ст. 1,20,21 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», оскільки позивачами не надано до суду оригіналу електронного документу. Таким чином, представник відповідачки ставить під сумнів як підписання ОСОБА_1 електронного кредитного договору, так і отримання нею кредиту 5000 грн., а тому будь-які нарахування, вказані у позові є начебто хибними.

В судовому засіданні представник відповідачки повністю підтримав доводи своєї заяви про перегляд заочного рішення суду, яку просив задовольнити.

В судове засідання представниця позивачів не з?явилась, надіславши на електронну адресу суду письмові заперечення проти заяви про перегляд заочного рішення, в яких просила суд відмовити у скасуванні заочного рішення з підстав безпідставності самої заяви про перегляд заочного рішення, ухваленого судом у відповідності до норм чинного законодавства України, та відсутності будь-яких належних та допустимих доказів на які посилається представник відповідачки, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, а також заяву, в якій просила суд, розглянути справу за її відсутності (а.с. 94-108,123-126).

Заслухавши пояснення представника відповідачки, дослідивши матеріали зазначеної цивільної справи, додатково наданих суду документальних доказів та заяви про перегляд заочного рішення, суд дійшов наступних висновків.

Згідно із ст. 284 ЦПК України - заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Відповідно до ст. 285 ЦПК України - заява про перегляд заочного рішення повинна бути подана у письмовій формі. У заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено: найменування суду, який ухвалив заочне рішення; ім`я (найменування) відповідача або його представника, які подають заяву, їх місце проживання чи місцезнаходження, номер засобів зв`язку; обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це; посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача; клопотання про перегляд заочного рішення; перелік доданих до заяви матеріалів. Заява про перегляд заочного рішення підписується особою, яка її подає. До заяви про перегляд заочного рішення додаються її копії за кількістю учасників справи та копії всіх доданих до неї матеріалів. До заяви про перегляд заочного рішення додається документ про сплату судового збору.

До заяви про перегляд заочного рішення - додаються докази, на які посилається заявник.

Частини 1,4 статті 287 ЦПК України передбачають, що заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення - заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Стаття 288 ЦПК України передбачає, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Суд встановив, що заочним рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 16.12.2024 р., ухваленому у даній справі, позов задоволений та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором у розмірі 25000 грн. та судовий збір у сумі 2422,40 грн. (а.с. 66-70)

Суд звертає увагу на те, що ухвалою Київського райсуду м. Одеси від 22.08.2024 р. вказані матеріали цивільного позову в порядку ст.ст. 27,31,187 ЦПК України за територіальною підсудністю були направлені до Овідіопольського райсуду Одеської області у зв?язку з реєстрацією відповідачки на території юрисдикції Овідіопольського райсуду Одеської області, отримані судом 03.10.2024 р. та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями розподілені в провадження судді Гандзій Д.М., ухвалою якого від 21.10.2024 р., після отримання запиту з ВАДР ГУ ДМС України в Одеській області від 10.10.2024 р., вказані матеріали прийняті до розгляду з відкриттям провадження по справі в спрощеному порядку без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 48-62).

У визначений ухвалою суду від 21.10.2024 р., згідно з якою, розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, 15-ти денний строк з дня вручення даної ухвали та матеріалів позову з додатками в порядку ст. 178 ЦПК України, відповідачка відзиву на позов, письмових пояснень, заперечень чи зустрічного позову не надала, хоча вказані матеріали позову та ухвалу суду у відповідності до вимог ст.ст. 130,131 ЦПК України, направлялись за останньою відомою судові адресою зареєстрованого місця проживання відповідачки, що підтверджується довідками ВАДР ГУДМС України в Одеській області від 15.08.2024 р. та від 10.10.2024 р., згідно якими ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована з 04.02.2021 р. за адресою : АДРЕСА_1 , а також зворотним поштовим повідомленням, яке повернулося до суду з відміткою листоноші «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 51,59-64).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає безпідставними та голослівними твердження представника відповідачки про не проживання ОСОБА_1 за адресою реєстрації : АДРЕСА_1 , а фактично проживаючої за адресою : АДРЕСА_2 , у зв?язку з чим, остання не отримувала матеріалів позову, заочного рішення і не могла подати заперечення на позов, беручи до уваги, що саме ухвалою Київського райсуду м. Одеси від 22.08.2024 р. вказані матеріали цивільного позову в порядку ст.ст. 27,31,187 ЦПК України за територіальною підсудністю були направлені до Овідіопольського райсуду Одеської області у зв?язку з реєстрацією відповідачки на території юрисдикції Овідіопольського райсуду Одеської області.

Частинами 2,3 статті 31 ЦПК України передбачає - справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду. Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Стаття 32 ЦПК України передбачає - спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

У відповідності до ч. 9 ст. 187 ЦПК України - якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Саме вказаними нормами керувався Овідіопольський райсуд Одеської області приймаючи до свого провадження вказані матеріали, а саме, у зв?язку з реєстрацією відповідачки на території юрисдикції цього суду, а відповідно до Постанови КЦС ВС від 10.05.2023 р. № 755/17944/18 (61-185св23) довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв?язку «відсутній за вказаною адресою» - вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду, так як зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.

Щодо безпідставних і необґрунтованих тверджень представника відповідачки про те, що електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1159-6018 від 21.02.2023 р., що нібито підписаний електронним підписом відповідачки, не відповідає вимогам п. 5 ч. 1 ст. 3, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст.ст. 6,7,12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», ст.ст. 1,20,21 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», оскільки позивачами не надано до суду оригіналу електронного документу. Таким чином, представник відповідачки ставить під сумнів як підписання ОСОБА_1 електронного кредитного договору, так і отримання нею кредиту 5000 грн., а тому будь-які нарахування, вказані у позові є начебто хибними, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

У відповідності до норм ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» - кредитний договір № 1159-6018 від 21.02.2023 р. був укладений між сторонами в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Зазначаємо, що в «особистому кабінеті», відповідачка отримала гіперпосилання для ознайомлення з Офертою щодо укладення договору, яка є пропозицією у розумінні ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» та, відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію», включає умови, викладені у Правилах надання споживчих кредитів, що є невід`ємною частиною договору, що пропонується до укладення клієнту.

Таким чином, відповідачка - попередньо ознайомилася з договором та Правилами надання споживчих кредитів, Паспортом споживчого кредиту Інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит та Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором № 1159-6018 (Графік платежів за Договором) відповідно до Методики Національного банку України, які складають єдиний договір в якому визначаються всі його істотні умови.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» - електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання : електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

На виконання та у відповідності до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідачці було надано одноразовий ідентифікатор A3946 для підписання кредитного договору № 1159-6018 від 21.02.2023 року.

Таким чином, як зазначено вище, один з дозволених Законом підписів було використано при укладенні кредитного договору № 1159-6018 від 21.02.2023 р. між позивачами та відповідачкою.

Відповідно до п. 5.4. Правил надання споживчих кредитів передбачено, що укладаючи договір, кредитодавець та заявник/позичальник визнають усі документи (в тому числі договір), підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), еквівалентними за значенням (з точки зору правових наслідків) документам у письмовій формі, підписаним власноручно, що повністю відповідає положенням ч. 12. ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Сторони підтверджують, що договір, укладений в електронній формі, має таку саму юридичну силу для сторін, як і документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами Сторін, тобто вчинені в простій письмовій формі.

Підписуючи договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, заявник/позичальник підтверджує свою повну обізнаність та згоду з усіма (в тому числі істотними) умовами договору (умовами цих Правил та Договором про відкриття кредитної лінії).

На виконання зазначених вимог, позичальниці ОСОБА_1 було надано наступний одноразовий ідентифікатор A3946, для підписання кредитного договору № 1159-6018, підтвердження її ознайомлення з Правилами надання споживчих кредитів, Паспортом споживчого кредиту - Інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит та Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором № 1159-6018 (Графік платежів за Договором) відповідно до Методики Національного банку України, які є невід`ємною частиною договору.

Кредитний договір № 1159-6018 від 21.02.2023 року та додатки до нього містять підпис що є його невід`ємною частиною та складають одне ціле, а саме: Правила надання споживчих кредитів, Паспорт споживчого кредиту, Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит та Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором № 1159-6018 Графік платежів за Договором) відповідно до Методики Національного банку України, містять електронний підпис одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) (номер пароля) A3946 Позичальника.

У розділі 12 «Реквізити Сторін» кредитного договору № 1159-6018 від 21.02.2023 року зазначено, що договір зі сторони позичальниці підписано Електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) (номер пароля) A3946, а зі сторони Кредитодавця засвідчено кваліфікованою електронною печаткою із позначкою часу.

Суд звертає увагу на те, що Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові по справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 р. дійшов висновку, що електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами». А тому, в нашому випадку, підписання Відповідачем шляхом зазначення одноразового ідентифікатора відповідає вимогам чинного законодавства (Подібна правова позиція міститься і у постанові Верховного Суду у справі №127/33824/19 від 07.10.2020 р.).

Так, Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові по справі №127/23910/14-ц від 23.12.2020 р. вказав, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій - є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. Тобто, внесення грошових коштів на рахунок кредитодавця є визнання ним боргу (відповідно до зазначеної позиції Верховного Суду), що, у свою чергу, фактично прирівнюється до підтвердження волевиявлення учасника справи на укладення договору, адже без волевиявлення не існувало б потреби сплачувати заборгованість. З огляду на викладене, волевиявлення позичальника може підтверджуватись як підписанням договору, так і його діями (заповнення формуляра (заявки) на отримання кредиту, часткова або повна сплата заборгованості тощо).

Наведені правові позиції Верховного Суду ґрунтуються на презумпції свободи договору, тобто сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства. Підписуючи договір, позичальник погоджується на укладання договору саме такого змісту, що фактично нівелює усі доводи стосовно невідповідності умов договору без достатніх на це доказів.

Хибні твердження представника відповідачки про нібито неотримання нею кредиту спростовуються довідкою АТ «Універсал Банк» від 06.10.2025 р. № БТ/Е-14754 про те, що на рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_1 , картка № НОМЕР_2 в період 21.02.2023 р. було зараховано 5000 грн., що і є сумою кредиту, отриманої від позивачів, вказаною у кредитному договорі № 1159-6018 від 21.02.2023 року, посилання на що маються в заочному рішенні суду з ретельним дослідженням доказів, на які послався суд (а.с. 139-141).

Суд вважає, що в даній цивільній справі сторонами правовідносин було в належній формі погоджено строк кредитування, а нарахування заборгваності здійснено відповідно до погодженого строку, нараховані відсотки не носять штрафного характеру, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту - процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором.

Отже, нарахування процентів за користування кредитним коштами, виданими в рамках кредитного договору, здійснювалося в межах строку користування кредитом, враховуючи вимоги чинного законодавства та на підставі умов кредитного договору.

Відповідно до положення ст. 6 ЄКПЛ, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов?язків має право на справедливий судовий розгляд. Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Європейський суд з прав людини зазначав, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (рішення в справі «МПП «Голуб» проти України» від 18 жовтня 2005 року).

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс та інш. проти Великобританії» рішення від 22.10.1996 р., «Девеер проти Бельгії» рішення від 27.02.1980 р.). За практикою тлумачення права на ефективний захист в суді Європейським Судом з прав людини в рішенні у справі «Мірагалль Эсколано та інші проти Іспанії» допустимим обмеженням доступу до правосуддя відповідає застосування строків.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов?язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду - кожна держава-учасниця цієї Конвенції (якої є Україна) - вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є - не допустити судовий процес у безладний рух, а тому сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що в даному випадку представником відповідачки ОСОБА_1 - не було подано до суду будь-яких належних та допустимих доказів, які мають істотне та суттєве значення для правильного вирішення справи та які б не були враховані судом під час винесення заочного рішення або спростовують його висновки, а голослівні твердження останнього є неспроможні з підстав, описаних вище.

За таких обставин, суд вважає, що вищезазначена заява про поновлення процесуального строку та про перегляд заочного рішення Овідіопольського райсуду Одеської області від 16.12.2025 року по даній справі є необґрунтованою, факти викладені в заяві недоведеними і голослівними, а обставини та доводи, на які посилається сторона відповідачки надуманими та такими, що не знайшли свого відображення у матеріалах цивільної справи, і мають на меті лише затягування виконання законного і обґрунтованого судового рішення по стягнення кредитного боргу.

Керуючись ст.ст. 131,259,284,287,288 ЦПК України, ЄКПЛ, рішеннями ЄСПЛ суд,-

УХВАЛИВ :

В задоволенні заяви відповідачки ОСОБА_1 про поновлення строку для подачі заяви та про перегляд заочного рішення Овідіопольського райсуду Одеської області від 16.12.2024 р. по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду виготовлений та підписаний 28.10.2025 року.

Суддя Гандзій Д.М.