Справа № 454/2211/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2025 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Струс Т. В. ,

за участю секретаря Синевської Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сокаль в порядку спрощеного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» звернулося до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 , в якій просить суд стягнути з відповідача у його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 16095,55грн., судовий збір в розмірі 2422,40грн. та понесені витрати на правову допомогу в розмірі 7000 грн.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 26.01.2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «ФОРЗА» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансових послуг №71, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «ФОРЗА» перерахувало грошові кошти на банківський картковий рахунок ОСОБА_1 у розмірі 4298грн., а останній зобов`язався повернути використану суму та сплатити проценти за користування кредитними. Процентна ставка в день за користування коштами кредиту становить 1,30% та процентна ставка, що застосовується у разі прострочення користування коштами поза межами строку на який надано кредит 2,5%.

В порушення умов договору відповідач не здійснив жодного платежу на виконання умов договору.

26.02.2021р. між ТОВ «Фінансова компанія «ФОРЗА» та ТОВ «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» укладено договір факторингу №20210226-Ф/2, згідно умов якого та ТОВ «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» набула статусу кредитора та отримала право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являються боржниками ТОВ «Фінансова компанія «ФОРЗА», включно і до відповідача ОСОБА_1 ..

Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором за ним утворилася заборгованість станом на 04.06.2025 року у розмірі 16095,55грн., з яких 4298грн. заборгованість за тілом кредиту, 1117,40грн. заборгованість за процентами, 9670,50грн. залишок заборгованості по прострочених процентах за користування поза межами строку дії договору за період з 27.02.2021р. по 27.05.2021р., 1009,65грн. інфляційне збільшення.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив на пропуск позивачем при зверненні до суду із даним позовом строку позовної давності, оскільки останнє зобов`язання за договором мало бути виконане 14.02.2020р. Звертає увагу на відсутність доказів видачі кредитних коштів, непропорційність і завищення процентів. Крім цього, позивач заперечує щодо стягнення із нього витрат на правничу допомогу, які вважає завищеними.

У відповіді на відзив, представник позивача заперечив доводи відповідача, що викладені у позовній заяві та просив позовні вимоги задовольнити.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, у наданому клопотанні просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Відповідач в судове засідання не прибув, у наданій суду заяві просив розгляд справи проводити у його відсутності.

Відповідно до ч.2ст.247ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши докази у справі суд прийшов наступного висновку.

Встановлено, що 26.01.2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «ФОРЗА» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансових послуг №71, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «ФОРЗА» перерахувало грошові кошти на банківський картковий рахунок ОСОБА_1 у розмірі 4298грн., а останній зобов`язався повернути використану суму та сплатити проценти за користування кредитними.

Процентна ставка в день за користування коштами кредиту становить 1,30% (п.5 договору) та процентна ставка, що застосовується у разі прострочення користування коштами поза межами строку на який надано кредит 2,5% (п.5 договору).

26.02.2021р. між ТОВ «Фінансова компанія «ФОРЗА» та ТОВ «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» укладено договір факторингу №20210226-Ф/2, згідно умов якого та ТОВ «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» набула статусу кредитора та отримала право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являються боржниками ТОВ «Фінансова компанія «ФОРЗА», включно і до відповідача ОСОБА_1 ..

Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором за ним утворилася заборгованість станом на 04.06.2025 року у розмірі 16095,55грн., з яких 4298грн. заборгованість за тілом кредиту, 1117,40грн. заборгованість за процентами, 9670,50грн. залишок заборгованості по прострочених процентах за користування поза межами строку дії договору за період з 27.02.2021р. по 27.05.2021р., 1009,65грн. інфляційне збільшення.

Із відповіді АТ «Універсал Банк», наданої 13.10.2025р. на виконання ухвали суду встановлено факт зарахування на рахунок картки належної ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 коштів в сумі 4000грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст.512ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст.514ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1ст.516ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ст.1077,1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідност.1081ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Згідно ст.526,527,530Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та цивільного законодавства.

Відповідно до ст.1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1ст.1048ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до дослідженого договору факторингу від 26.02.2021р. ТОВ «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» набула статусу кредитора та отримала право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являються боржниками ТОВ «Фінансова компанія «ФОРЗА», включно і до відповідача ОСОБА_1 ..

За приписами ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. (ч. 1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. (ч. 3).

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк бо інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 26.01.2020р. підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором договір про надання фінансових послуг №71, чим погодився із запропонованими умовами кредитного договору. Договір містить докладну інформацію щодо особи позичальника ОСОБА_1 , зокрема індивідуальний податковий номер, серію, номер та дату видачу паспорта, адресу проживання, номер карткового рахунку та номер мобільного телефону, на який відправлено одноразовий ідентифікатор в якості аналога власноручного підпису позичальника.

Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлено сторонами в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису. Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у ТОВ «Фінансова компанія «ФОРЗА» виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача - зобов`язання з повернення кредитних коштів.

Твердження відповідача, що наданими доказами не підтверджується отримання відповідачем від ТОВ «Фінансова компанія «ФОРЗА» кредитних коштів, спростовані відповіддю АТ «Універсал Банк».

Натомість відповідач, заперечуючи отримання кредиту, доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, зазначений у договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить, суду не надав.

Крім цього, умови договору, якими передбачено сплату процентів за користування кредитними коштами у встановленому договором розмірі, відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».

На момент укладення договору ОСОБА_1 не звертався до відповідача із заявою про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тобто тим самим фактично погодився зі всіма умовами такого договору як і додаткової угоди.

Крім того, ОСОБА_1 вважаючи, що умови договору є несправедливими, мав можливість згідно ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» протягом 14 календарних днів з дня укладення договору відмовитися від нього без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів.

Щодо тверджень представника відповідача про необхідність застосування наслідків пропуску позовної давності у даному спорі, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що договір про надання фінансових послуг сторонами укладено 26.01.2020р.

Відповідно до п. 12 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного Кодексу України під час дії карантину (з 12 березня 2020 р. по 30 червня 2023 року), встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки позовної давності, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Пунктом 19 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного Кодексу

України передбачено, що «у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану».

Відповідно, із врахуванням викладеного, а також норми п. 12., п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, позивачем дотримано строків позовної давності при зверненні 13.06.2025р. до суду із даним позовом щодо стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно ст. 141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2422,40грн.

Також представник позивача просить стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 грн.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу до матеріалів справи долучено копію ордеру на надання правничої допомоги від 03.06.20205р., договору про надання правової допомоги від 02.06.2025р., укладеного між ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» та адвокатом Бачинським О.М., розрахунок суми судових витрат, згідно якого витрати на правничу допомогу складають 7000грн.

Вирішуючи питання стягнення витрат на правничу допомогу, суд дійшов наступного висновку.

Положеннями статті 59Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частиною першою статті 15ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Одним з основних принципів цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3ст. 2ЦПК України).

Частиною 8статті 141ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У відповідно до ч. 4 статті 137ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У даній справі відповідач скористався правом на подання клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, фактично виклавши таке у відзиві на позовну заяву.

Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4ст. 137ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовував Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставіст.41Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950року.

Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 28); у рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір; заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, справа "Баришевський проти України" від 26.02.2015).

У даній справі суд не може погодитись, що гонорар адвоката у розмірі 7000 грн. є співмірним зі складністю справи та фактично виконаною роботою адвоката.

Так, дана справа розглядалась в порядку спрощеного провадження з викликом сторін, якими подано клопотання про розгляд справи без їх участі.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі не є співмірним з складністю справи та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що витрати на правничу допомогу мають складати 4000 грн.

Керуючись ст.ст.2,4,12,13,76,81,137,141,247,259,263-265,274,279 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» заборгованість за договором №71 від 26.01.2020р. в розмірі 16095,55грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,40грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 грн.

Рішення може бути оскаржене учасниками розгляду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф», , місце знаходження и. Львів, вул. С.Бандери, 87, офіс 54.

Відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Головуючий: Т. В. Струс