КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2025 року місто Київ

справа № 359/10405/24

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Рейнарт І.М.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 та за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Яковлєвої Л.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, що продовжує навчання, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року позивач звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до відповідача, в якому просила:

стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи із дня подання позову та до досягнення дитиною 23 років, або припинення навчання залежно від того яка подія наступить раніше.

В обґрунтування вимог посилалася на те, що вона з 20 листопада 2005 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 12 червня 2010 року.

Від даного шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Син ОСОБА_4 змінив прізвище та по батькові на: ОСОБА_3 .

Вказувала, що після розірвання шлюбу син проживає з позивачем та перебуває на її утриманні.

Зазначала, що син ОСОБА_3 є студентом ОС «Бакалавр» 1 курсу економічного факультету денної форми навчання спеціальності «Економіка» Національного факультету біоресурсів та природокористування України IV рівня акредитації.

Посилалася на те, що відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання сина не надає, вона вимушена була звернутись до суду із даним позовом.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 26 вересня 2024 року і до закінчення дитиною навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_5 23-річного віку.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу по аліментам за один місяць.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Вказувала, що відповідно до довідки Національного університету біоресурсів та природокористування України (економічний факультет) №288 від 30 серпня 2024 року ОСОБА_3 є студентом ОС «Бакалавр» 1 курсу економічного факультету денної форми навчання спеціальності «Економіка» Національного університету біоресурсів та природокористування України IV рівня акредитації. Дата вступу 19 серпня 2024 року, дата закінчення - 30 червня 2028 року.

Зазначала, що утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання є обов`язком батьків, отже вимоги про сплату аліментів за цей період є законними.

Посилалася на те, що конкретних доказів скрутного матеріального становища відповідача, високих витрат на утримання другої дитини, витрат, пов`язаних з його станом здоровя та відповідно доказів реального донесення таких витрат, що унеможливлювало б утримання ним своєї повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, суду першої інстанції не було надано, не надано будь-яких відомостей про майновий стан відповідача.

Вказувала, що відповідачем не надано доказів, що його дружина безробітна, що він орендує квартиру, а отже, з цього не вбачається, що він не має змоги сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів.

Зазначала, що як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється відповідачем, останній проживає в місті Києві, офіційно працевлаштований та працює у НМУ імені О.О. Богомольця, КНП «Київська міська клінічна лікарня № 3» та ТОВ «Старт Медікал Центр», де на двох робочих місцях отримує заробітню плату.

Вважає, що надані відповідачем документи не спростовують можливості ним сплачувати аліменти в розмірі 1/4 від всіх видів його доходу.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що що суд першої інстанції неправильно застосував норми ст. ст.82, 199-200 СК України та не застосував до спірних правовідносин ст.202 СК України.

Вказував, що визначаючи розмір аліментів і частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, зокрема, послався на те, що рекомендована частка аліментів, яка може стягуватись у наказному провадженні складає 1/3 на двох дітей, відповідно на одну дитину припадає 1/6 частина доходу.

Вважає, що названі висновки суду першої інстанції не враховують особливий порядок стягнення аліментів на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, які передбачені ст.ст.199-200 СК України, на відміну від умов стягнення аліментів на неповнолітню дитину.

Зазначав, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що він з 2012 року і на даний надає своїй матері ОСОБА_6 матеріальну допомогу, зокрема, в тому числі сплачує рахунки за житлово-комунальні послуги за адресою її проживання для забезпечення їй більш гідних умов життя у зв`язку з невеликим розміром пенсі, який є її єдиним джерелом доходів.

Посилався на те, що відповідно до наданої позивачем квитанції до платіжної інструкції про переказ готівки від 18 грудня 2024 року на суму 18350 грн. вбачається, що вказаний платіж за навчання в учбовому закладі здійснив особисто ОСОБА_3 за власні кошти як платник/ініціатор вказаного платежу.

Вказував, що згідно з наданими позивачем додатками з №23 по №27 включно до клопотання позивача про приєднання доказів від 27 грудня 2024 року вбачається що консультативні висновки щодо власного стану здоров`я замовляв і оплачував в розмірі 3960 грн. та 1970 грн. особисто син ОСОБА_3 , а тому зазначене спростовує твердження позивача про те, що син самостійних заробітнів не має і позивач виключно за рахунок власних коштів надає матеріальну допомогу сину пов`язану з навчанням.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 6 статті 19 ЦПК України визначено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є, у тому числі, справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки дана справа є малозначною, тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони з 20 листопада 2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 12 червня 2010 року.

Від даного шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до свідоцтва про зміну імені ОСОБА_4 змінив прізвище та по батькові на: ОСОБА_3 .

Як зазначає позивач син проживає з нею та перебуває на її утриманні.

11 серпня 2024 року між Національним університетом ресурсів і природокористування України та ОСОБА_3 укладено договір №МЕ -24110б про навчання у закладі вищої освіти, за умовами якого заклад взяв на себе зобов`язання зарахувати вступника на 1 курс після виконання умов прийому на навчання для здобуття вищої освіти, здійснити підготовку вступника за ленною формою здобуття освіти, за освітньою програмою -Міжнародна економіка, за спеціальністю - 051 Економіка, для здобуття ступеня вищої освіти - ОС Бакалавр.

З довідки №288 від 30 серпня 2024 року вбачається, що ОСОБА_3 дійсно є студентом ОС «Бакалавр» Національного університету ресурсів і природокористування України IV рівня акредитації з 19 серпня 2024 року - дата закінчення 30 червня 2028 року.

Наведене також підтверджується квитанціями про сплату за навчання ОСОБА_3 .

Згідно Витягу з реєстру територіальної громади №2024/015168764 від 20 грудня 2024 року та Витягу з реєстру територіальної громади № 2024/015168689 від 20 грудня 2024 року вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Заперечуючи проти позову, відповідач просив врахувати наявність у нього на утриманні неповнолітньої дитини, надання ним регулярної матеріальної допомоги його матері, наявність погіршення стану здоров`я в останні роки.

З матеріалів справи встановлено, що 26 січня 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 виданим 26 січня 2018 року Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Від шлюбу у них народилася донька - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданим Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Згідно акту проживання №217 виданим 04 грудня 2024 року начальником ЖЕД -402 ОСОБА_9 встановлено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проживають з 04 вересня 2019 року за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 працює у НМУ імені О.О. Богомольця, КНП «Київська міська клінічна лікарня № 3» та ТОВ «Смарт Медікал Центр».

Загальна сума доходу у НМУ імені О.О. Богомольця за період з червня 2024 року по листопад 2024 року становить 188156,09 грн., у КНП «Київська міська клінічна лікарня № 3» за період з червня 2024 року по листопад 2024 року становить 56030,89 грн., у ТОВ «Смарт Медікал Центр» за період з червня 2024 року по листопад 2024 року становить 52500 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення аліментів та стягуючи з ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно,суд першої інстанції врахував, що у відповідача є неповнолітня дитина, врахував стан здоров'я останнього та стан здоров`я повнолітнього сина ОСОБА_3 та виходив з того, що справедливим розміром аліментів на повнолітню дитину буде 1/6 частина всіх доходів батька (на двох дітей рекомендована частка, яка може стягуватись в наказному провадженні складає 1/3, відповідно на одну дитину припадає 1/6 частина доходу).

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина.

Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (стаття 198 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Частиною другою статті 199 СК України встановлено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 обов`язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно з ст.200 СК Українисуд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ст.201 СК України до відносин між батьками і повнолітніми дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192, 194-197 цього Кодексу.

Виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв'язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов'язано з обов'язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи дочці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» та «Про Державний бюджет України на 2025 рік» визначено, що прожитковий мінімум на працездатних осіб: з 01 січня 2024 року та з 01 січня 2025 року становить 3028 грн.

Статтею 200 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Тобто на відміну від аліментів на неповнолітню дитину, при стягненні аліментів на дитину, яка досягла повноліття, необхідно враховувати, чи має батько можливість надання такого утримання та чи повнолітні дочка, син, що продовжують навчання, у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги.

Визначаючи розмір аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , суд першої інстанції не в повній мірі врахував, що батьки зобов`язані утримувати повнолітню дитину в рівних частинах, а тому дійшов до помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), оскільки вказаний розмір аліментів є завищеним, так як матеріали справи не місять доказів достатності (наявності) у відповідача заробітку (доходу), який би надавав можливість суду визначити суму аліментів саме у такому розмірі.

Колегія суддів, враховуючи викладене вище, а також те, що відповідач по справі має на утриманні неповнолітню дочку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , його матеріальне становище та стан здоров'я, вважає вірним зменшити розмір стягнутих з ОСОБА_2 аліментів з 1/6 частини до 1/8 частини.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що конкретних доказів скрутного матеріального становища відповідача, високих витрат на утримання другої дитини, витрат, пов`язаних з його станом здоров`я та відповідно доказів реального понесення таких витрат, що унеможливлювало б утримання ним своєї повнолітньої дитини, яка продовжує навчання у розмірі 1/4 частини від його доходу відповідачем не надано, колегія суддів відхиляє, оскільки статтею 200 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При цьому, слід зазначити, що лише та обставина, що на батьків покладено обов`язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог у розмірі, заявленому позивачем.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що він з 2012 року і на даний час надає своїй матері ОСОБА_6 матеріальну допомогу, зокрема, в тому числі сплачує рахунки за житлово-комунальні послуги за адресою її проживання для забезпечення їй більш гідних умов життя у зв`язку з невеликим розміром пенсі, який є її єдиним джерелом доходів не впливає на визначення розміру аліментів, оскільки відповідач не надав доказів на підтвердження того, що його мати знаходиться на його утриманні, а сплата останнім рахунків за житлово-комунальні послуги за адресою проживання його матері є його особистим бажанням.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що згідно з наданими позивачем додатками з №23 по №27 включно до клопотання позивача про приєднання доказів від 27 грудня 2024 року вбачається що консультативні висновки щодо власного стану здоров`я замовляв і оплачував в розмірі 3960 грн. та 1970 грн. особисто син ОСОБА_3 , а тому зазначене спростовує твердження позивача про те, що син самостійних заробітнів не має і позивач виключно за рахунок власних коштів надає матеріальну допомогу сину пов`язану з навчанням є необгрунтованими, оскільки доказів на підтвердження того, що син сторін має самостійний заробіток надано не було.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 змінити, зменшивши розмір стягнутих щомісячних аліментів на синаз 1/6частини на 1/8 частину.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: