Народицький районний суд Житомирської області
Справа № 279/4916/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 року селище Народичі

Народицький районний суд Житомирської області в складі:

під головуванням судді Піщуліної І.С.,

з секретарем Ярошенко В.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» звернулось з позовом до ОСОБА_1 та просить стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором у сумі 21293 гривні 15 копійок, у тому числі: 8140 гривень 82 копійки заборгованість за тілом кредиту, 13152 гривні 33 копійки гривень заборгованість за відсотками. Також просило стягнути з відповідача на його користь сплачений судовий збір в сумі 2422 гривні 40 копійок та витрати на правничу допомогу в сумі 6000 гривень.

Свої вимоги мотивує тим, що 11 жовтня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Слон кредит» та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту №725974. Відповідач, отримавши у кредит грошові кошти, зобов`язання за вказаним договором щодо їх повернення не виконав належним чином, у результаті чого і виникла зазначена вище заборгованість. Окрім цього, на підставі укладеного з позивачем договору факторингу первісний кредитор відступив належне йому право вимоги, а позивач набув всі права кредитора за зазначеним вище договором кредиту й має право вимоги до відповідача.

Ухвалою суду від 15 вересня 2025 року було відкрито провадження у цій цивільній справи та постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

24 вересня 2025 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому він просив в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що позивачем не доведено правильність нарахування суми заборгованості, що умови кредитного договору щодо розміру денної процентної ставки є несправедливими у розумінні Закону України «Про споживче кредитування», що відсутні докази видачі йому кредитних коштів, а також докази підтвердження факту переходу до позивача права вимоги. Також вказує на те, що нараховані проценти за користування кредитом у декілька разів перевищують розмір тіла кредиту, що розцінюється ним як непропорційно велика сума компенсації за невиконання зобов`язань за кредитним договором, Крім того, посилається на незаконність вимог про стягнення комісії, штрафу та пені.

13 жовтня 2025 року через систему «Електронний суд» представник позивача Чуприна Катерина Віталіївна подала додаткові пояснення у справі, у яких навела свої міркування та заперечення щодо відзиву на позовну заяву, просила їх врахувати при розгляді справи, також просила позовні вимоги задовольнити.

Сторони про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, представник позивача просив розглянути справу за його відсутності, відповідач про причину неявки не повідомив.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що 11 жовтня 2021 року ОСОБА_1 заповнив Заяву-анкету й надав товариству з обмеженою відповідальністю «Слон кредит» інформацію, що могла бути використана для розгляду питання щодо надання йому позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту.

Цього ж дня до укладення договору про споживчий кредит відповідач ознайомився з Паспортом споживчого кредиту.

Також 11 жовтня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Слон кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №725974 (далі-Договір), згідно з яким останньому було надано кредит в сумі 12500 гривень на строк 1096 днів, з кінцевим терміном повернення коштів 11 жовтня 2024 року, з фіксованою процентною ставкою (базовою) за користування кредитом: за перший день користування кредитом (включно) 25% в день (9125%) річних, за наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту 85% річних, про що зазначено у пунктах 1.3., 1.4., 1.5. Договору.

Відповідно до пункту 1.2. Договору на умовах, встановлених Договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Пунктом 2.1. Договору визначено, що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування (утримання): у розмірі 10000 гривень за реквізитами платіжної картки НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані позивачем товариству у будь-який спосіб; у розмірі 2500 гривень на користь товариства з метою виконання зобов`язання з оплати процентів за перший день користування кредитом відповідно до пункту 3.5. Договору.

Нарахування процентів за договором згідно з пунктом 3.1. Договору здійснюється в межах строку надання кредиту, визначеного у пункті 1.4. договору, на залишок заборгованості за кредитом, що вказаний у Графіку платежів, виходячи з припущення, що споживач виконає зобов`язання на умовах та в строки, передбачені договором (Графіком платежів).

У пункті 5.1. Договору сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно з Графіком платежів.

У додатку №1 до Договору наведена таблиця загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки, у якій наведені дати та суми відповідних платежів за Договором.

Вказані обставини підтверджуються копіями Заяви-анкети, паспорту споживчого кредиту, Договору з додатком №1 до нього, які власноручно підписані відповідачем.

Зі змісту платіжного доручення №10221 від 11 жовтня 2021 року вбачається, що товариство з обмеженою відповідальністю «Слон кредит» здійснило платіж на суму 10000 гривень, призначенням якого було видача кредиту ОСОБА_1 згідно з договором №725974 від 11 жовтня 2021 року.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитом, сформованої товариством з обмеженою відповідальністю «Слон кредит», станом на 28 серпня 2023 року заборгованість відповідача за Договором складає 22293 гривні 15 копійок, у тому числі: 10544 гривні 33 копійки заборгованість за тілом кредиту, 11748 гривень 82 копійки заборгованість за відсотками.

28 серпня 2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Слон кредит» і товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» було укладено договір факторингу №2808-23, за умовами якого перше відступило за плату належні йому права вимоги, а останнє прийняло належні товариству з обмеженою відповідальністю «Слон кредит» права вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників до договору, у тому числі і до ОСОБА_1 , що підтверджується копіями договору факторингу, актом приймання передачі документації за договором факторингу від 28 серпня 2023 року, витягу з реєстру боржників до зазначеного вище договору факторингу.

31 липня 2024 року за вих.№-АВ позивач направив відповідачу лист, у якому повідомив про відступлення товариству права вимоги за кредитним договором, укладеним між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Слон кредит», також повідомив про розмір заборгованості та рекомендував її сплатити позивачу.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з статями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Частиною 1 статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

У статті 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень частини 1 статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і обов`язки відповідно до договору. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до статті 1082 ЦК України божник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Проаналізувавши письмові докази в їх сукупності, суд вважає доведеними ті факти, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» та відповідачем було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав у кредит грошові кошти в сумі 12500 гривень, що відповідач порушив договірні зобов`язання по сплаті заборгованості за кредитним договором й має сплатити заборгованість позивачу, до якого у визначеному законом порядку на підстав договору факторингу перейшло право вимоги за цим договором.

Визначаючи розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, суд враховує те, що у позовній заяві розмір заборгованості позивачем визначено в сумі 21293 гривні 15 копійок, з яких заборгованість за тілом кредиту становить 8140 гривень 82 копійки, заборгованість за відсотками - 13152 гривні 33 копійки. У той час, як у розрахунку заборгованості, сформованій первісним кредитором на дату відступлення позивачу права вимоги, заборгованість відповідача складає 22293 гривні 15 копійок, у тому числі: 10544 гривні 33 копійки заборгованість за тілом кредиту, 11748 гривень 82 копійки заборгованість за відсоткам.

Враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, а також те, що позивачем не надано суду доказів про те, що з моменту переходу до нього права вимоги до відповідача, останній сплачував заборгованість за договором та відповідно здійснювався перерахунок загальної заборгованості чи її складових, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 8140 гривень 82 копійки, за відсотками - в сумі 11748 гривень 82 копійки, що загалом становить 19889 гривень 64 копійки.

Обмірковуючи обґрунтованість заперечень відповідача, суд зважає на таке.

Згідно з положеннями статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

З огляду на викладене й враховуючи принцип свободи договору, закріплений статтею 627 ЦК України, умови кредитного договору щодо розміру процентів за користування коштами та річної процентної ставки не можна вважати несправедливими, оскільки розмір процентів за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, підписавши кредитний договір, відповідач діяв добровільно та засвідчив, що погодився на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договорами.

Щодо інших заперечень відповідача судом враховуються зазначені вище мотиви та висновки суду щодо суті спору, а також те, що судом було досліджені письмові докази, що підтверджують перерахування відповідачу коштів на картковий рахунок, розмір нарахованої відповідачу заборгованості в межах строку дії кредитного договору, що становить 1096 днів, а не 30 календарних днів, як зазначає відповідач. Крім того, судом досліджено обставини справи щодо переходу до позивача права вимоги за договором факторингу й не встановлено неправомірності відступлення права вимоги до відповідача. Щодо посилання відповідача на незаконність вимог про стягнення комісії, штрафу та пені, суд зважає на те, що такі вимоги до відповідача не пред`являлись.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів повернення отриманих у кредит коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом, в межах визначеного сторонами строку кредитування, а тому суд вважає, що заперечення відповідача є необґрунтованими.

Вирішуючи питання відшкодування судових витрат, суд враховує таке.

Представник позивача у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на свою користь витрати на правничу допомогу у сумі 6000 гривень.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу представником позивача були додані копії договору про надання правової допомоги №42649746 від 01 січня 2025 року, додаткової угоди №725974 від 30 травня 2025 року до договору про надання правової допомоги №42649746, детального опису робіт, виконаних адвокатом Лівак І.М. від 30 травня 2025 року, акту про підтвердження надання правничої допомоги наданих послуг від 30 травня 2025 року, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, серії ВЛ №841, виданого 22 липня 2016 року.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Чачтиною 4 статті 137 ЦПК України визначено, що Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5 та 6 статті 137 ЦПК України).

З огляду на зазначене й враховуючи те, що відповідачем не заявлено клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню витрати позивача на правничу допомогу в розмірі, пропорційному задоволеним вимогам (93,40%), в сумі 5604 гривні.

Позивач сплатив судовий збір в сумі 2422 гривні 40 копійок, у порядку статті 141 ЦПК України вказані судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача також пропорційно задоволених вимог (93,40%) в сумі 2262 гривні 52 копійки.

Керуючись статтями 207, 514, 525-526, 530, 610-612, 625-626, 628, 631, 638-639, 1048, 1054, 1077, 1082 ЦК України, статтями 3, 10, 141, 259, 263, 265, 273, 430 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №725974, укладеним 11 жовтня 2021 року між товариством з обмеженою «Слон кредит» та ОСОБА_1 , в сумі 19889 гривень 64 копійки, у тому числі: 8140 гривень 82 копійки заборгованість за тілом кредиту, 11748 гривень 82 копійки заборгованість за процентами.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» витрати по сплаті судового збору у сумі 2262 гривні 52 копійки та витрати на правничу допомогу в сумі 5604 гривні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду до Житомирського апеляційного суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс», місцезнаходження: вул.Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд.8, м.Київ, 04112, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 42649746.

Представник позивача: Романенко Михайло Едуардович, місце перебування: вул.Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд.8, м.Київ, 04112, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Повне рішення суду складено та проголошено 29 жовтня 2025 року.

Суддя: Ірина ПІЩУЛІНА