ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4400/25 Справа № 201/197/23 Суддя у 1-й інстанції - Покопцева Д. О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Марченко С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Войтенко Катерина Володимирівна, на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 23 січня 2025 року у складі судді Покопцевої Д.О. у цивільній справі № 201/197/23 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи державний реєстратор Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Рижкова Вікторія Василівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кравченко Олександр Олексійович, Дніпровська міська рада, ОСОБА_2 , про скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, пред`явленим до Міністерства юстиції України, визначивши третіми особами державного реєстратора Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Рижкову В.В., приватного нотаріуса ДМНО Кравченко О.О., Дніпровську міську раду, ОСОБА_2 , на предмет визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України № 3524/5 від 22 серпня 2022 року і зобов`язання Міністерство юстиції України відновити записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, які було скасовані на підставі Наказу Міністерства юстиції № 3524/5 від 22 серпня 2022 року, а саме: записи, внесені на підставі рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22 листопада 2021 року № 61757765, від 29 листопада 2021 року № 61902831, прийняті державним реєстратором Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Рижковою В.В., а також скасовані рішення від 17 грудня 2021 року № 62391051, № 62391187, від 30 грудня 2021 року № 62691815, 62695249, 62696983, 62697675, 62698562, 62699373, 62700069, 62700653, 62702299, 62702964, від 31 грудня 2021 року № 62715213, 62715680, 62716130, 62716511, від 04 січня 2022 року № 62730126, 62731986, 62733011, 62734049, 62736123, 62736891, 62738261, 62738988, 62739341, 62739652, 62739913, 62740128, від 05 січня 2022 року № 62747297, 62748384, 62749269, прийняті приватним нотаріусом Кравченком О.О., обґрунтовуючи це тим, що відповідач перевіряв не лише дотримання державними реєстраторами процедури проведення реєстраційних дій, а й надав оцінку щодо укладення договору іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя, тоді як таку оцінку може надавати виключно суд за результатами розгляду відповідного спору, а тому, на думку позивача, відповідач під час розгляду скарги ОСОБА_2 від 10 грудня 2021 року вийшов як за межі вимог скарги, так і своєї компетенції. Посилання відповідача на п. 43 та п.77 Порядку № 1127 є помилковими, оскільки пункт 43 застосовується виключено на підставі Постанови КМУ № 509 від 28 квітня 2021 року а п.77 регулює проведення державної реєстрації права власності на закінчений будівництвом об`єкт у результаті здійснення нового будівництва чи реконструкції, тоді як позивач не здійснював реконструкцію об`єкта нерухомості.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 23 січня 2025 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено (а.с.99-103 Том ІV).

Рішення суду мотивовано невстановленням судом першої інстанції порушення Центральною Колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції строку розгляду скарги, оскільки після повторного надходження з Міністерства юстиції України 28 липня 2022 року, скарга ОСОБА_2 була розглянута протягом одного місяця та 16 серпня 2022 року прийнятий висновок Колегії, а 22 серпня 2022 року прийнято Наказ Міністерства юстиції України про часткове задоволення скарги у строки в межах повноважень та вимог скарги.

Не погодившись з таким рішення суду, ОСОБА_1 у лютому 2025 року через свого представника адвоката Войтенко К.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог (а.с.118-133 Том ІV), мотивуючи це тим, що суд першої інстанції грубо порушив норми ЦПК України, не з`ясував усі фактичні обставини справи, судове рішення не містить належного обґрунтування, надаючи перевагу виключно позиції відповідача, чим повністю ігноруються пояснення позивача, що, на думку скаржника, базуються на належних та допустимих доказах у справі.

У квітні 2025 року Дніпровська міська рада, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість, зазначивши при цьому, що реєстраційною дією від 29 листопада 2021 року узаконено збільшення площі об`єкта нерухомості, який має ознаки самочинного будівництва, рішенням від 29 листопада 2021 року за №61902831, що прийнято державним реєстратором Рижковою В.В., внесено зміни до розподілу на житловий будинок, що є незаконним, а, відтак, правомірно скасовано Міністерством юстиції України із посиланням на п. Порядку №1127. Цим обставинам надавалась належна правова оцінка судом першої інстанції, а інших доводів скаржник не навів (а.с.162-164 Том ІV).

У квітні 2025 року відповідач, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, через свого представника подало відзив на апеляційну скаргу, де просило відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду залишити без змін, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення (а.с.176-184 Том ІV).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з таких підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 16 серпня 2022 року Центральна Колегія Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, повторно розглянувши скаргу ОСОБА_2 від 10 грудня 2021 року, направлену за належністю листом Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) від 14 грудня 2021 року № 05.7-01/5985, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 грудня 2021 року за № СК-3721-21 за дорученням Міністра юстиції України Дениса Малюски від 28 липня 2022 року № 254/1/48-22 на рішення від 22 листопада 2021 року № 61757765, прийняте державним реєстратором Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Рижковою В.В. щодо державної реєстрації права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з вимогою притягнути до адміністративної та дисциплінарної відповідальності державного реєстратора Рижкову В.В. надала висновок (а.с.219-225 том ІІ).

Даним висновком рекомендовано скаргу ОСОБА_2 від 10 грудня 2021 року задовольнити частково, скасувати рішення від 22 листопада 2021 року № 61757765, від 29 листопада 2021 року № 61902831, прийняті державним реєстратором Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Рижковою В.В., а також скасувати рішення від 17 грудня 2021 року № 62391051, № 62391187, від 30 грудня 2021 року № 62691815, 62695249, 62696983, 62697675, 62698562, 62699373, 62700069, 62700653, 62702299, 62702964, від 31 грудня 2021 року, № 62715213, 62715680, 62716130, 62716511, від 04 січня 2022 року № 62730126, 62731986, 62733011, 62734049, 62736123, 62736891, 62738261, 62738988, 62739341, 62739652, 62739913, 62740128, від 05 січня 2022 року № 62747297, 62748384, 62749269, прийняті приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кравченком О.О.

Також, рекомендовано тимчасово блокувати доступ до Державного реєстр речових прав на нерухоме майно державному реєстратору Рижковій В.В. та приватному нотаріусу Кравченку О.О. строком на три місяці, а в іншій частині вимог скарги - відмовлено.

Під час розгляду скарги встановлено, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , що межує з житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , будівництво якого не завершено.

На думку скаржника, об`єкт будівництва є незаконним, оскільки будівництво багатоповерхівки невизначеного призначення проводиться посеред приватного сектору без дозвільних документів.

Під час розгляду скарги Колегією встановлено, що на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22 листопада 2021 року № 61757765, прийнятого державним реєстратором Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Рижковою В.В., було відкрито розділ № 020 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна) на житловий будинок внаслідок перенесення відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно, змінено площу об`єкту нерухомого майна з 38,6 кв.м на 1353,9 кв.м та зареєстровано право власності за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Журжею Ю.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 1945, та акту про проведення технічної інвентаризації від 20 листопада 2021 року, складеного експертом з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_4 (а.с.93 том І, а.с.221 том ІІ).

Рішенням від 29 листопада 2021 року № 61902831, прийнятим державним реєстратором Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Рижковою В.В., внесені зміни до розділу на житловий будинок, а саме, додано технічний паспорт від 21 листопада 2021 року, сформований в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва (а.с.222 том ІІ).

На підставі рішень від 17 грудня 2021 року № 62391051, № 62391187, прийнятих приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кравченком О.О., був зареєстрований запис про обтяження від 17 грудня 2021 року № 45754274 та запис про іпотеку № 45754409 на підставі договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Кавченком О.О. 17 грудня 2021 року, зареєстрований в реєстрі під № 3532.

На підставі рішень від 30 грудня 2021 року № 62691815, 62695249, 62696983, 62697675, 62698562, 62699373, 62700069, 62700653, 62702299, 62702964, від 31 грудня 2021 року № 62715213, 62715680, 62716130, 62716511, від 04 січня 2022 року № 62730126, 62731986, 62733011, 62734049, 62736123, 62736891, 62738261, 62738988, 62739341, 62739652, 62739913, 62740128, від 05 січня 2022 року № 62747297, 62748384, 62749269, прийнятих приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кравченком О.О., житловий будинок був поділений на квартири АДРЕСА_2 та групу нежитлових приміщень № 29 та зареєстровано право власності за ОСОБА_1 на підставі технічних паспортів, висновку щодо технічної можливості поділу об`єкту нерухомого майна присвоєнням об`єкту окремого номеру від 20 листопада 2021 року № 2101, виданого ПП «ПРОМ БТІ», договорів задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчених приватним нотаріусом Кравченком О.О. (а.с. 96- 245 том І, а.с. 1-172 том ІІ).

Посилаючись на порушення державним реєстратором Рижковою В.В. та приватним нотаріусом Кравченком О.О. п. 43, 77 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ № 1127 від 25 грудня 2015 року (у редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення), ст.ст. 10, 22, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Колегія встановила, що оскаржувані рішення від 22 листопада 2021 року № 61757765, від 29 листопада 2021 року № 61902831 та від 30 грудня 2021 року № 62691815, 62695249, 62696983, 62697675, 62698562, 62699373, 62700069, 62700653, 62702299, 62702964, від 31 грудня 2021 року № 62715213, 62715680, 62716130, 62716511, від 04 січня 2022 року № 62730126, 62731986, 62733011, 62734049, 62736123, 62736891, 62738261, 62738988, 62739341, 62739652, 62739913, 62740128, від 05 січня 2022 року № 62747297, 62748384, 62749269 прийняті на підставі документів, які не відповідали вимогам законодавства, а рішення від 17 грудня 2021 року № 62391051, № 62391187 прийняті внаслідок незаконної державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на житловий будинок, який в подальшому був поділений на квартири та групи нежитлових приміщень. Основні та похідні рішення скасовані(а.с.223-224 том ІІ).

22 серпня 2022 року Наказом Міністерства юстиції України №3524/5 скарга ОСОБА_2 задоволена частково, скасовані рішення від 22 листопада 2021 року, 29 листопада 2021 року, прийняті державним реєстратором Рижковою В.В. та скасовані рішення від 17 грудня 2021 року, 30 грудня 2021 року, 31 грудня 2021 року, 04 січня 2022 року та 05 січня 2022 року, прийняті приватним нотаріусом Кравченком О.О. (а.с.217-218 том ІІ).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно визначився з характером спірних правовідносин та дійшов правильного висновку, що листом від 14 грудня 2021 року №СК-3721-21 скарга ОСОБА_2 була направлена до Міністерства юстиції України (а.с.13 том Том ІІІ). Скарга подана в письмовій формі, містить прізвище, ім`я, по батькові скаржника, його місце проживання, номер телефону, адресу електронної пошти.

Також скарга містить суть оскаржуваного рішення від 22 листопада 2021 року, посилання на протиправність дій державного реєстратора Рижкової В.В., обставини, якими обґрунтовується порушення прав скаржника, а також прохання (вимоги) скаржника та дату складення скарги.

До скарги доданий ряд документів, зокрема, Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 01 вересня 2020 року, згідно якої житловий будинок АДРЕСА_1 станом на дату реєстрації права власності 26 червня 2012 року мав загальну площу 38.6кв.м та житлову 23,1кв.м. (а.с. 17 зворот том ІІІ).

Згідно інформації від 25 листопада 2021 року станом на дату реєстрації права власності 22 листопада 2021 року загальна площа будинку вже становила 1353,9кв.м., а житлова 795,7кв.м (а.с 118 зворот том ІІІ).

Також, скаржником надані інші документи, які свідчать про наявність судових справ, відкритого виконавчого провадження у відношенні ОСОБА_3 про виконання вимог припису про усунення порушення вимог законодавств у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил та кримінальне провадження, відомості про яке внесене до ЄРДР по факту підробки офіційних документів групою осіб при реєстрації об`єкта нерухомості, який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22 листопада 2021 року (ас.20-44 том ІІІ).

Колегія суддів наголошує, що судом першої інстанції правомірно встановлено відповідність скарги ОСОБА_2 вимогам ч. 4 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вказаний факт порушення прав скаржника рішення державного реєстратора, надані докази на підтвердження обставин, вказаних у скарзі, та подана протягом одного місяця з моменту, як скаржник дізнався про порушення його прав.

Суд першої інстанції в ході розгляду цієї справи не встановив порушення Центральною Колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції строку розгляду скарги, оскільки після повторного надходження з Міністерства юстиції України 28 липня 2022 рлку (а.с. 100 том ІІІ), скарга ОСОБА_2 була розглянута протягом одного місяця та 16 серпня 2022 року прийнятий висновок Колегії, а 22 серпня 2022 року Наказ Міністерства юстиції України про часткове задоволення скарги у строки, з чим повністю погоджується і колегія суддів та що не спростовано скаржником.

Доводи скаржника щодо виходу відповідачем за межі вимог скарги, а, відтак, і його повноважень, не знайшли свого підтвердження, адже відповідно до п. 9 Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015р. № 1128 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24.12.2019 р. № 1150) під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації Мін`юст чи відповідний територіальний орган встановлює наявність обставин, якими обґрунтовано скаргу, та інших обставин, які мають значення для її об`єктивного розгляду, зокрема шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, у разі необхідності витребовує документи (інформацію) і вирішує:

1) чи мало місце рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту;

2) чи було оскаржуване рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту прийнято, вчинено на законних підставах;

3) чи належить задовольнити скаргу у сфері державної реєстрації або відмовити в її задоволенні;

4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у скарзі у сфері державної реєстрації;

5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.

Відповідно до п. 13 Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015р. № 1128 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24.12.2019 р. № 1150) за результатом розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально колегія формує висновок про те, чи:

1) встановлено наявність порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту;

2) підлягає скарга у сфері державної реєстрації задоволенню (в повному обсязі чи частково (з обов`язковим зазначенням в якій частині) шляхом прийняття Мін`юстом чи відповідним територіальним органом рішень, передбачених законом.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що Міністерству юстиції України надано повноваження під час розгляду скарги, в тому числі, поновити іншим способом, ніж зазначено у скарзі права та законні інтереси скаржника, а іншого скаржником не доведено.

Також посилання скаржника на те, що відповідачем фактично розглянуто питання самочинного будівництва, що належить до розгляду судам, не відповідає дійсності, чому надана належна правова оцінка судом першої інстанції.

Так, рішенням від 29 листопада 2021 року № 61902831 фактично проведена державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт в результаті реконструкції, проте, акт технічної інвентаризації щодо зміни площі об`єкту та висновок щодо технічної можливості поділу об`єкту нерухомого майна не є належними доказами, з чим погоджується колегія суддів.

Окрім того, з поданих до скарги документів як судом першої інстанції, так і колегією суддів встановлено, що у своїх поясненнях представник Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області зазначає, що за результатами проведених перевірок встановлено, що є підстави вважати об`єкт «будівництво нового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 » об`єктом самочинного будівництва (а.с. 20-23 том ІІІ).

Факт самочинного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 на сьогоднішній день встановлено рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі № 160/17496/22 від 17 квітня 2023 року, яке залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2023 року та постановою Верховного суду від 18 вересня 2024 року, згідно якого зобов`язано ОСОБА_3 знести за власний рахунок самочинно збудований ним об`єкт будівництва загальною площею 1353,9кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером: :03:185:0035.

Колегія суддів наголошує, що саме такі судові рішення є преюдицією для розгляду даної справи, в розумінні ч.4 ст. 82 ЦПК України, а скаржником жодними належними та допустимими доказами така преюдиція спростована не була.

Колегія суддів відмічає, що судом першої інстанції правомірно наголошено, що хоча на момент розгляду скарги 16 серпня 2022 року рішення суду від 17 квітня 2023 року щодо самочинного знесення об`єкту нерухомості не було ухвалене, проте, воно свідчить про правильність висновку Колегії, що під час державної реєстрації права власності ані державним реєстратором, ані приватним нотаріусом не було перевірено введення в експлуатацію об`єкта нерухомості та неправомірно вчинено реєстраційні дії. При цьому під час розгляду скарги оцінка надавалася виключно діям державного реєстратора та приватного нотаріуса (правомірність укладення між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 договору іпотеки не досліджувалась), які без достатніх на те правових підстав зареєстрували право власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що скаржником не спростовано жодним доказом того, що судом першої інстанції вірно встановлено правомірність відповідача у визначеннні способу доведеності фактичних обставин, що є наслідком не тільки в скасуванні рішення від 22 листопада 2021 року, а й в скасуванні похідних від нього рішень від 29 листопада 2021 року про внесення змін до розділу на житловий будинок, від 17 грудня 2021 року і від 30 грудня 2021 року, 31 грудня 2021 року, 04 січня 2022 року, 05 січня 2022 року.

Доводи апеляційної скарги зводяться до цитування апелянтом встановлених судом першої інстанції обставин на підставі письмових доказів, наданих сторонами, а тому колегія суддів вважає такі доводи безпідставними та зазначає, що обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, вже були предметом розгляду судом першої інстанції і судом надано на ці доводи вичерпну відповідь.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини спору, надав належну правову оцінку поданим сторонам доказам і зробив обґрунтовані висновки по суті вирішення спору.

Колегія суддів наголошує, що апелянтом не зазначено жодних додаткових обґрунтувань чи нових доказів, що не були досліджені судом першої інстанції та чому не була надана правова оцінка. Такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для скаржника, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Войтенко Катерина Володимирівна залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 23 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені 15 жовтня 2025 року.

Повний текст постанови складено 23 жовтня 2025 року.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна