Справа № 368/157/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2025 р. м. Кагарлик Київської області

Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

Головуючий - суддя Закаблук О.В.

При секретарі - Токовенко Н.О.

- розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , - про розірвання шлюбу, суд, -

В С Т А Н О В И В :

03.02.2025 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , - про розірвання шлюбу, в прохальній частині якої позивачка просить суд винести судове рішення, на підставі якого:

1. Відкрити провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу;

2. Розгляд дійсної справи здійснити в порядку спрощеного позовного провадження.

3. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу задовольнити.

4. Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який зареєстрований у Кагарлицькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 131, свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 від 19.11.2016.

5. Сплачений судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок за подання даного позову до суду, - залишити за позивачкою ОСОБА_1 .

6. Розгляд цієї справи та всі судові засідання по даній справі (у разі їх призначення) провести без участі позивачки.

Вимоги, викладені в прохальній частині позовної заяви (позовні вимоги), - позивачка в мотивувальній частині своєї заяви обгрунтовує наступними обставинами та нормами права:

- 19.11.2016 між нею, - ОСОБА_1 (далі за текстом, також - позивач) та ОСОБА_4 (далі за текстом, також відповідач), - був укладений шлюб, який зареєстрований у Кагарлицькому районному відділі державні реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 131 (свідоцтво щлюб серія НОМЕР_1 від 19.11.2016).

Від даного шлюбу позивачка та відповідач мають малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 30.06.2017).

Однак, спільне подружнє життя між позивачкою та відповідачем не склалося через відсутність спільних інтересів та різні погляди на життя, зникло взаєморозуміння та взаємоповага, втрачено почуття кохання, шлюбних стосунків позивачка і відповідач не підтримують. Після декількох невдалих спроб, - позивачка не виявляє бажання примиритись.

За ч. 2 ст. 55 Основного Закону України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України від 18.03.2004 1618-ІУ (далі за текстом, також - ЦПК України), - завданням цивільного судочинства справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Приписами ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У ст. 12 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 51 Конституції України від 28.06.1996 № 254к/96-ВР шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно із ст. 21 Сімейного кодексу України від 10.01.2002 № 2947-ІІІ (далі за текстом, також - СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-якої обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під його розірвання.

Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що ратифікований Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протколу та протоколів № 2, 4, та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 № 475/97 ВР, та який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надаї Верховною Радою України, відповідно до ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівним правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Ст. 8 названої Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного і сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції.

За ч. 2 вказаної статті, - органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метої захисту прав і свобод інших осіб.

Як проголошено положеннями ст. 12 згаданої Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національний законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму, зокрема, ст.ст. 5, 8 вказаного міжнародного договору.

Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, - є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, - за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Позивачка скористалась наданим правом та звернулась до суду з позовом у даній справі, наполягає на розірванні шлюбу.

Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно із ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У даному випадку позивачка свого прізвища у зв`язку з реєстрацією шлюбу, - не змінювала.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, проте, як встановлено судом, - позивач не має намір зберігати шлюб з зі-повідачем, а відповідачем, - це не заперечується.

Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, - є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги, і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Приписами ст. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно свого внутрішнього переконання.

Нормами ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищезазначене, позивачка вважає, що шлюб, укладений між нею та відповідачем підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжю збереження шлюбу неможливе.

У своїй постанові від 04.09.2019 по справі № 175/647/17 ц (https://reyestr.court.gov.ua/Review/84274194) Верховний Суд констатував, що встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сторони не мають наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечать інтересам як позивача, так і відповідача, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), дійшов правильного висновку про наявність підстав д/к задоволення позову ОСОБА 1 до ОСОБА 3 про розірвання шлюбу.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.11.2018 у справі № 761/33261/16 - ц https://reyestr.court.gov.ua/Review/78110540), - зроблено висновок по застосуванню ст. 111 СК України, та вказано, що примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення, - є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402 VIII, - висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат складає сплачений ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок, що підтверджується платіжною інструкцією від 29.01.2025 № 0.0..1.

При цьому, сплачений судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок за подання даного позову до суду, - просить залишити за нею, - позивачкою ОСОБА_1 .

Щодо територіальної юрисдикції (підсудності).

В силу ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно із ч. 9 ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майне відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Останнє відоме позивачці зареєстроване місце проживання відповідача АДРЕСА_1 , відповідно до паспорту громадянина України серії НОМЕР_3 .

Окрім того, за правилами ч. 2, п. 1) ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті; в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

В силу ч. 1 ст. 276 ЦПК України клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження подається у письмовій формі одночасно з поданням позовної заяви або може міститися у ній.

Поза тим, згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Крім того, позивач на виконання п. 8) ч. 3 ст. 175 зазначає щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви:

- оригінали паспорту громадянки України ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 , РНКПП ОСОБА_1 , витягу з реєстру територіальної громади від 29.01.2025 № 2025/001356675, свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 від 19.11.2016, свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 30.06.2017, платіжної інструкції № 0..1. від 29.01.2025, - знаходяться у ОСОБА_1 ;

- оригінали паспорту громадянина України ОСОБА_4 серії НОМЕР_3 , РНОКПП ОСОБА_4 , - знаходяться у ОСОБА_4 .

Керуючись нормами чинного законодавства України та згаданими міжнародними договорами, деклараціями й конвенціями, у тому числі, але не обмежуючись ст.ст. 51, 55 Конституції України від 28.06.1996 № 254к/96-ВР, ст. 10 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 № 435-ІУ, ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 19, 27, 42, 43, 48, 49, 80, 81, 89, 133, 141, 174, 175, 177, 182, 183, 211, 258, 259, 263, 265, 274, 276 Цивільного процесуального кодексу України від 18.03.2004 № 1618-ІУ, ст.ст. 7, 21, 24, 56, 105; 110, 112, 113, 114, 115 Сімейного кодексу України від 10.01.2002 № 2947-ІІІ, ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-УІІІ, ст. 5 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 № 1706-УІІ, ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VІІІ, - позивачка просить суд винести судове рішення, згідно з яким, задовольнити вимоги, викладені в прохальній частині позовної заяви (позовні вимоги).

03.02.2025 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних положень ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В., присвоєно справа № 368/157/25, провадження № 2/368/419/25.

12.03.2025 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 175, 177, 185, 187, 189, 197 200, 258, 260 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі, прийнято процесуальне рішення про слухання справи в порядку загального позовного провадження, призначено справу до підготовчого судового засідання на 16 год. 00 хв. 15.04.2025 року.

15.04.2025 року проведення підготовчого судового засідання відкладено на 15 год. 00 хв. 30.05.2025 року в зв`язку з письмовим клопотанням відповідача ОСОБА_2 , - в зв`язку з тим, що він перебуває у відрядженні, як військовослужбовець, - що підвтерджується копією наказу командира військової частини НОМЕР_5 від 20.03.2025 року.

30.05.2025 року проведення підготовчого судового засідання було відкладено на 15 год. 00 хв. 18.07.2025 року, - в зв`язку з неявкою відповідача ОСОБА_2 .

В підготовче судове засідання, яке відбулося 18.07.2025 року, - позивачка ОСОБА_1 , - не з`явилася, хоча повідомлялася судом належним чином про день, час та місце слухання справи, проте, - в матеріалах справи міститься письмова заява позивачки, в якій внона просить суд:

- слухати справу без її участі;

- задовольнити позов в повному обсязі;

- судові витрати залишити за нею, - не стягуючи такі з відповідача на її користь.

В підготовче судове засідання, яке відбулося 18.07.2025 року, - відповідач ОСОБА_2 , - не з`явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи.

Відповідач не надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву в строки, які вказані в резолютивній частині ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Відповідач не надіслав на адресу суду письмових заяв про відкладення слухання справи чи про слухання справи у його відсутність.

З огяду на вищевказану негативну процесуальну поведінку відповідача, - суд визнав неявку відповідача в підготовче судове засідання, - неповажною, та, відповідно, - такою, - яка не перешкоджала проведенню підготовчого судового засідання.

18.07.2025 року Кагарлицьким районним судом Київської області проведено підготовче судове засідання (без участі сторін по справі), по результатах якого на підставі п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України винесено процесуальну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15 год. 00 хв. 22.10.2025 року.

06.08.2025 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшло письмове клопотання відповідача ОСОБА_2 про зупинення провадження по справі, наступного змісту:

- прошу в справі № 368/157/25 надати примирення на 3 місяці, на час строку примирення розгляд справи зупинити, проти розлучення заперечує.

В судове засідання, яке відбулося 22.10.2025 року, - позивачка ОСОБА_1 , - не з`явилася, хоча повідомлялася судом належним чином про день, час та місце слухання справи, проте, - в матеріалах справи міститься письмова заява позивачки, в якій внона просить суд:

- слухати справу без її участі;

- задовольнити позов в повному обсязі;

- судові витрати залишити за нею, - не стягуючи такі з відповідача на її користь.

В судове засідання, яке відбулося 22.10.2025 року, відповідач ОСОБА_2 , - не з`явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи.

Відповідач не надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву в строки, які вказані в резолютивній частині ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Відповідач не надіслав на адресу суду письмових заяв про відкладення слухання справи чи про слухання справи у його відсутність.

Незважаючи на неявку сторін по справі, - суд вважає за можливе провести судове засідання, проте, - лише в частині вирішення питання клопотання відповідача про надання строку на примирення.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу без участі осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, та вимоги, викладені в прохальній частині клопотання відповідача про надання терміну на примирення, - задовольнити, - шляхом винесення судового рішення у виді ухвали, як окремого процесуального документу, обґрунтовуючи своє рішення наступним.

Норми матеріального права, використані судом при винесенні ухвали.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Так, в даному випадку, судом з матеріалів справи встановлено, що сторони по справі мають малолітню дитину, - ОСОБА_5 , 2017 року народження, а тому суд вважає, що дитина повинна рости в повноцінній сім`ї, і, при вирішенні питання про розірвання шлюбу суд повинен керуватися, зокрема, - законними правами та інтересами малолітніх чи неповнолітніх дітей, та, при хоча б якійсь можливості зберегти шлюб, - повинен вживати заходи до збереження шлюбу.

Відповідно, - в даному випадку суд вважає, що розірвання шлюбу без використання судом можливості для примирення, - шляхом надання сторонам строку на примирення, - буде суперечити інтересам малолітньої дитини сторін, так як суд вважає, що лише проживання дитини в повноцінній сім`ї, - може забезпечити в повній мірі повноцінний фізичний та духовний розвиток дитини, та належне матеріальне утримання, яке необхідне для повноцінного розвитку дитини.

Так, відповідно до п.п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Так, згідно ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками.

Окрім того, суд в даному випадку керується положенням Конвенції «Про права дитини».

Так, згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що надання терміну на примирення сторонам спрямоване на забезпечення інтересів дитини щодо проживання в сім`ї, та, можливо, - інтересам обох сторін.

Передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення.

Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо, за наявності неповнолітніх дітей.

Відповідно, в даному випадку суд на підставі ч. 1 ст. 111 СК України вживає заходи щодо примирення подружжя за ініціативою сторони відповідача.

Згідно ч. 7 ст. 240 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити строк на примирення подружжя, який не може перевищувати шість місяців, крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 11 СК України.

Що стосується терміну на примирення, то суд вважає, що двомісячний термін на примирення, враховуючи обставини справи, - є об`єктивно достатнім та обгрунтованим терміном.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення подружжя, крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 111 СК України.

Суд наголошує на тій обставині, - що зупинення провадження у справі при поданні клопотання стороною провадження про надання терміну на примирення, - є обов`язком, а не правом суду.

Згідно ч. 2 ст. 111 СК України якщо один із подружжя вчинив домашнє насильство, незалежно від стану розгляду порушеного кримінального провадження, цивільної справи або справи про адміністративне правопорушення щодо домашнього насильства, - заходи щодо примирення подружжя не вживаються.

Випадків, які передбачені ч. 2 ст. 111 СК України, - судом в судовому засіданні, - не встановлено.

Окрім того, - суд зважає на ту обставину, що відповідач по справі, - ОСОБА_2 , - є військовослужбовцем, а тому - суд вважає, що такий стан справ (проживання подружжя тривалий час окремо), - гіпотетично може спричинити ситуацію до погіршення відносин між подружжям, проте, - при намаганні хоча б одного з подружжя зберегти сім`ю, - слід надати таку можливість стороні, яка заявляє таке клопотання (про надання терміну на примирення), - навіть з тієї точки зору, що дитина повинна рости в повноцінній сім`ї, - з рідним батьком та рідною матір`ю.

Що ж стосується терміну, на який слід надати примирення, то суд зазначає наступне:

- Так, - позивач просить суд надати термін на примирення тривалістю 3 (три) місяці, проте, суд вважає, що тривалість часу на примирення слід встановити строком на 2 (два) місяці.

Дана правова позиція суду обгрунтована тим, що, як вбачається з матеріалів справи, - справа тривалий час перебуває у провадженні суду, так як справа надійшла до суду ще в лютому місяці 2025 року, відповідно, - з моменту надходження справи до суду та по даний час минуло близько 8 (восьми) місяців, що, звісно, - обгрунтовано частково і тим, що відповідач є військовослужбовцем, але в се ж таки, - суд вважає, що за такий період часу відповідач самостійно мав би здійснити дії, які були б направлені на примирення з своєю дружиною.

Суд негативно в даному випадку сприймає ту обставину, що відповідач заявив таке клопотання лише на стадії основного слухання справи, а тому суд вважає, що в діях відповідача містяться ознаки зловживання своїми процесуальними правами.

Суд також зазначає, що відповідач має право заявити клопотання про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції, з власних джерел, - що сприятиме розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ч. 7 ст. 240, п. 4 ч. 1 ст. 251, п. 1 ч. 1 ст. 258, 259 261 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Клопотання відповідача, - ОСОБА_2 , - про надання сторонам терміну на примирення, - задовольнити.

Надати сторонам по справі, - позивачці, - ОСОБА_1 , та відповідачу, - ОСОБА_2 , - термін на примирення до 14 год. 00 хв. 23.12.2025 року.

Провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , - про розірвання шлюбу, (справа № 368/157/25, провадження № 2/368/419/25), - зупинити на підставі ч. 7 ст. 240, п. 4 ч. 1 ст. 251 ЦПК України та надати подружжю термін для примирення строком до 14 год. 00 хв. 23.12.2025 року.

Ухвала в частині надання строку на примирення окремо від остаточного рішення суду першої інстації (ухвали, рішення) в даній справі, - апеляційному оскарженню в порядку ст. 353 ЦПК України, - не підлягає.

Ухвала в частині зупинення провадження у справі, - може бути оскаржена на підставі п. 14 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

На підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне сокарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно п. 15.5 Перехідних Положень ЦПК України від 03 жовтня 2017 року, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Відповідно, ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів до Київського Апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області з моменту проголошення, а учасниками процесу, які не були присутні в залі судового засідання під час проголошення ухвали, - протягом п`ятнадцяти днів з моменту отримання копії ухвали.

Суддя: О.В. Закаблук