"23" жовтня 2025 р. Справа № 363/4512/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

23 жовтня 2025 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Лукач О.П.,

за участю секретаря Крюкової В.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Вишгороді у порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, шляхом зміни способу їх присудження,

ВСТАНОВИВ:

06.08.2025 позивачем подано до Вишгородського районного суду Київської області вказану позовну заяву, у якій просить збільшити розмір аліментів, та стягнути з боржника - ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування заявлених вимог у позовній заяві зазначено, що позивач та відповідач перебували у шлюбу та у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 . Після розірвання шлюбу, дитина перебуває на утриманні позивача та через недобровільне виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо утримання дитини, вона зверталася до суду з позовом про стягнення аліментів, який рішенням Вишгородського районного суду Київської області було задоволено і стягнуто з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 1000 гривень щомісячно. Рішення про стягнення аліментів передано на виконання до виконавчої служби, проте, незважаючи на те, що відповідач сплачує аліменти, сума аліментів встановлені рішенням суду об`єктивно не здатна забезпечити мінімальні потреби дитини, враховуючи підлітковий вік дитини та його потреби і витрати.

Після виконання судом вимог частин шостої та восьмої статті 187 ЦПК України, ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 18.08.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників провадження та призначено до розгляду на 12:00 23.09.2025.

У судове засідання, призначене на 23.09.2025, з`явилася позивач. Відповідач не з`явився, а конверт, надісланий йому на адресу зареєстрованого місця проживання, із судовою повісткою про виклик до суду, з копіями ухвали суду про викриття провадження у справі і позовної заяви з додатками, повернувся на адресу суду без вручення адресату з причин «за закінченням терміну зберігання».

У зв`язку з неявкою відповідача та поверненням судової кореспонденції, надісланої йому, розгляд справи було відкладено на 11:00 22.10.2025, про що повідомлено відповідача, шляхом повторного надсилання копій ухвали суду про відкриття провадження та копії позовної заяви з додатками, судової повістки про виклик на адресу місця реєстрації, а також шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади, відповідно до вимог частини одинадцятої статті 128 ЦПК України та надіслано смс-повідомлення на мобільний номер телефону, зазначений позивачем.

У призначене судове засідання учасники провадження не з`явились, при цьому, позивачем подано до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Як убачається із матеріалів справи, конверт, надісланий відповідачу, повернувся до суду без вручення адресату з причин «за закінченням терміну зберігання», а смс-повідомлення на номер мобільного телефону доставлено 23.09.2025.

Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23.01.2023 у справі №496/4633/18 листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування.

Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутності учасників провадження суд враховує заяву позивача про розгляд справи у її відсутності, положення статті 223 ЦПК України, а також вжиті судом заходи для забезпечення участі відповідача під час розгляду справи, та те що відповідно до частини одинадцятої статті 128 ЦПК України, відповідач, з опублікуванням оголошення про його виклик до суду, вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Оскільки учасники провадження у судове засідання не з`явилися, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Враховуючи наявність умов, визначених у частині першій статті 280 ЦПК України, суд ухвалив: провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Статтею 174 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Відповідно до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов висновку про задоволення позову, з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що позивач та відповідач з 09.10.2004 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 08.11.2018 розірвано. Під час перебування у шлюбі, у них ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 (а.с. 4, 6).

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 06.06.2018 у цивільній справі №363/970/18 стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень на кожну дитину, щомісячно до досягнення дітьми повноліття (а.с. 7-9, 13-14).

Згідно із частинами четвертою та п`ятою статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Згідно паспорта громадянки України, копії свідоцтва про народження ІНФОРМАЦІЯ_7 дитини ОСОБА_6 , ОСОБА_5 іменується прізвищем « ОСОБА_7 » та перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох років (а.с. 5, 10,11).

Так, обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

За змістом статей 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з частиною першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

За положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При цьому, на відміну від зміни розміру аліментів (стаття 192 СК України), визначених за рішенням суду, законом не визначено переліку підстав для зміни способу стягнення аліментів.

Право вимагати заміни способу присудження аліментів може обумовлюватися мінливістю життєвих обставин, зазначених статтями 182184 СК України.

Змінюючи спосіб стягнення аліментів з платника суд має визначити їх розмір за правилами, встановленими статтею 182 СК України, тобто з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей і інших утриманців, наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставини, що мають істотне значення.

При цьому, суд повинен враховувати встановлені частиною другою статті 182 СК України гарантії прав дитини, а саме: розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 5 лютого 2014 року).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не лише норми статті 192 СК України, але й низка інших норм, які регулюють обов`язок батьків утримувати своїх дітей, зокрема: статті 181 «Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину», статті 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», статті 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», статті 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі».

В будь-якому випадку, відповідно до частини третьої статті 181 СК України право обирати та змінювати спосіб стягнення аліментів на утримання дітей належить їх стягувачу.

Позивач скористалася своїм правом, звернувшись із позовом про збільшення розміру аліментів, шляхом їх присудження у частці від доходу відповідача. Крім того, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, в тому числі, доводити розмір понесених отримувачем аліментів витрат на дитину.

Так, як убачається із рішення Вишгородського районного суду Київської області від 06.06.2018, суд врахував норми Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», згідно яких прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня

2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень, та дійшов висновку, що розмір аліментів у твердій грошовій сумі 1000 гривень на кожну дитину є достатнім, таким чином заявлені уточнені вимоги позивачки підлягають задоволенню.

Водночас, станом на час звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом, у якому вона просить збільшити розмір аліментів, змінивши їх спосіб стягнення, у розмірі

частини від усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» визначено у 2025 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2563 гривні, дітей віком від 6 до 18 років

3196 гривень.

Суд, також бере до уваги, що з огляду на положення пункту 4 частини першої статті 161 ЦПК України, аліменти у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів на одну дитину можуть стягуватися навіть у безспірному порядку (в наказному провадженні).

Таким чином, беручи до уваги наведене, вище суд дійшов висновку, що розмір аліментів необхідно визначити в розмірі від всіх видів заробітку відповідача на у цій справі, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме, змінивши спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 06.06.2018 у твердій грошовій сумі 1000,00 гривень, які стягуються з відповідача на користь позивача на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначивши їх у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8 , включно.

Зміна розміру аліментів аліментів шляхом буде відповідати інтересам всіх учасників даних правовідносин та засадам справедливості, добросовісності та розумності. Доказів неможливості сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі частки всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, відповідачем суду не надано.

Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судом окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Оскільки, відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 гривень.

Керуючись статтями 5, 180-182, 192 СК України, статтями 2, 12, 13, 19, 76-89, 141, 178, 247, 259, 263265, 268, 274279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, шляхом зміни способу їх присудження задовольнити.

Змінити (збільшити) розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з рішенням Вишгородського районного суду Київської області №363/970/18 від 06.06.2018, визначивши їх у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8 , включно.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1211,20 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя О.П. Лукач