ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6337/25 Справа № 186/1562/24 Суддя у 1-й інстанції - Демиденко С. М. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Свистунової О.В.,

суддів: Єлізаренко І.А., Макарова М.О.,

за участю секретаря Піменової М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля»

на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 31 березня 2025 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» (далі ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля») про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що станом на 27.02.2007 року працював на посаді прохідника ВАТ «Павлоградвугілля» правонаступником якого на даний час є ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».

Того ж дня, позивач, перебуваючи на роботі, внаслідок нещасного випадку, отримав тілесні ушкодження у вигляді: ЗЧМТ. Струс головного мозку. Перелом нижньої щелепи справа, забійна рана щелепи справа, забійна рана шиї, закритий перелом гребня подвздошної кістки справа без зміщення. Закритий перелом остистого відростка С6.

За результатами проведеного компетентною комісією розслідування, було прийнято рішення визнати даний нещасний випадок таким, що пов`язаний з виробництвом.

Даний факт підтверджується Актом №8 Форми Н-1 «Про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом» від 01 березня 2007 року, Актом Форми Н-5 «Розслідування нещасного випадку (аварії), що стався (сталася) 27.02.2007 року о 07 год. 00 хв.», затвердженого 01 березня 2007 року та трудовою книжною на ім`я Позивача.

Внаслідок вищезазначеного нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, Позивач, 20.06.2007 року, вперше пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 50% та встановлено третю групу інвалідності, визначено необхідність в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, праця без підземних робіт, перенавчання, набуття професії, що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги» та довідкою серії ДНА-02 №017934, виданою на ім`я позивача.

Далі з 2008 по 2015 роки позивач повторно проходив огляди МСЕК (29.07.2008 р., 02.07.2009 р., 24.06.2011 р., 18.07.201 3р., 22.07.2015 р.), за результатами яких йому визначалась ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 50%, встановлено третю групу інвалідності, визначено необхідність в постійному медикаментозному лікування, стаціонарному лікуванні, що підтверджується довідками МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги», виданими на ім`я позивача.

21.04.2017 року позивач повторно пройшов черговий огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 80%, встановлено другу групу інвалідності, визначено необхідність в постійному медикаментозному лікування, стаціонарному лікуванні, що підтверджується довідкою МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії 12 ААА №042764, виданою на ім`я позивача.

19.04.2024 року позивач повторно пройшов черговий огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 80%, встановлено другу групу інвалідності, визначено необхідність в постійному медикаментозному лікування, стаціонарному лікуванні, що підтверджується довідкою МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії 12 ААА №143579, виданою на ім`я позивача.

Зазначав, що у зв`язку з вказаним нещасним випадком, починаючи з 27-річного віку назавжди порушено звичний спосіб життя позивача, тривалий час він вимушений проходити курси медичного лікування. Не зважаючи на час, що минув з моменту травмування, наслідки травми переслідують позивача та завдають йому фізичні страждання і по нині, так як повна реабілітація здоров`я є неможливою. Вказане не може не завдавати йому істотного дискомфорту та страждань, що негативно відображається на його повсякденному житті та на житті його родини.

За таких обставини позивач вказав, що йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана каліцтвом, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці.

На підставі вищевикладеного, просив суд стягнути з відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 302 800 гривень.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 31 березня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 60 000 (вісімдесят тисяч) гривень 00 копійок без відрахування податку та інших обов`язкових платежів з доходів фізичних осіб.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2025 року виправлено описку в рішенні Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 31 березня 2025 року у справі №186/1562/24 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, зазначивши в резолютивні частині замість невірно вказаної суми прописом «вісімдесят тисяч», вірну суму «шістдесят тисяч».

З таким судовим рішенням не погодилося ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Учасники справи не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про отримання документів в Електронному суді.

20.10.2025 року через підсистему Електронний суд від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника.

20.10.2025 року через підсистему Електронний суд від Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» надійшла заява про розгляд справи без участі представника.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність незвившихся сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що з копії трудової книжки серії НОМЕР_1 виданої на ім`я ОСОБА_1 , вбачається, що позивач працював на підприємствах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та 21.06.2007 року був звільнений з займаної посади на підставі ч.2 ст.40 КЗпПУ у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я.

Під час виконання позивачем трудових обов`язків 27.02.2007 року з ним стався нещасний випадок в наслідок якого він отримав тілесні ушкодження у вигляді: ЗЧМТ. Струс головного мозку. Перелом нижньої щелепи справа, забійна рана щелепи справа, забійна рана шиї, закритий перелом гребня подвздошної кістки справа без зміщення. Закритий перелом остистого відростка С6.

За результатами проведеного компетентною комісією розслідування, було прийнято рішення визнати даний нещасний випадок таким, що пов`язаний з виробництвом.

Даний факт підтверджується Актом №8 Форми Н-1 «Про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом» від 01 березня 2007 року, Актом Форми Н-5 «Розслідування нещасного випадку (аварії), що стався (сталася) 27.02.2007 року о 07 год. 00 хв.», затвердженого 01 березня 2007 року та трудовою книжною на ім`я позивача.

Внаслідок вищезазначеного нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, позивач 20.06.2007 року вперше пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 50% та встановлено третю групу інвалідності, визначено необхідність в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, праця без підземних робіт, перенавчання, набуття професії, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги» та довідкою серії ДНА-02 №017934, виданою на ім`я позивача.

30 жовтня 2009 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області ухвалено рішення у справі № 2-1227/09 про стягнення з ВАТ «Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 8 000 гривень на підставі висновку МСЕК від 20 червня 2007 року, яким йому встановлено 50% втрати професійної працездатності, 3 групу інвалідності та Акту Н-1 №8 від 01.03.2007 року.

25 грудня 2009 року Апеляційним судом Дніпропетровської області постановлено ухвалу про відхилення апеляційної скарги ВАТ «Павлоградвугілля» та залишення без змін рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2009 року.

21.04.2017 року позивач повторно пройшов черговий огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 80%, встановлено другу групу інвалідності, визначено необхідність в постійному медикаментозному лікуванні, стаціонарному лікуванні, що підтверджується довідкою МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії 12 ААА №042764, виданою на ім`я позивача.

19.04.2024 року позивач повторно пройшов черговий огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 80%, встановлено другу групу інвалідності, визначено необхідність в постійному медикаментозному лікування, стаціонарному лікуванні, що підтверджується довідкою МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії 12 ААА №143579, виданою на ім`я позивача.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що збільшення на 30% ступеня втрати професійної працездатності та посилення інвалідизації позивача у зв`язку з нещасним випадком пов`язаним з виробництвом є новими обставинами, які не досліджувалися судом у 2009 році у справі № 2-1227/09.

Проте, колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з дня встановлення йому висновком МСЕК стійкої втрати працездатності.

Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до вимог ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника.

Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

В даному випадку трудове каліцтво пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство).

Судом встановлено, що під час роботи на підприємстві відповідача, позивач отримав трудове каліцтво, у зв`язку з чим був звільнений за станом здоров`я та встановленням йому в подальшому третьої групи інвалідності.

Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як зазначено в пункті 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, №1-9/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, відповідно до статей 23, 1167 ЦК України, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання.

Надані позивачем докази повною мірою вказують, що трудове каліцтво відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя.

Задовольняючи позов про відшкодування моральної шкоди суд врахував характер та обсяг фізичних та душевних страждань, яких зазнав позивач, які триватимуть усе життя, тому з урахуванням засад розумності та справедливості дійшов висновку про стягнення з відповідача відшкодування моральної шкоди.

Проте, у справі, що переглядається, позивач просив відшкодувати моральну шкоду з відповідача, проте посилався на ті ж самі обставини та докази, що у й справі № 2-1227/09.

Проте, відповідно до частини п`ятої статті 23 ЦК України заборонено подвійне стягнення моральної шкоди за один і той же епізод порушення прав особи.

У справі встановлено, що правопорушення, з яким позивач пов`язує настання права на відшкодування моральної шкоди, мало місце один раз, за що відповідач вже поніс відповідальність у вигляді стягнення з нього грошових сум на відшкодування моральної шкоди.

Отже, повторна вимога, звернена до відповідача, про відшкодування моральної шкоди є по суті намаганням покласти на відповідача подвійну відповідальність за одне правопорушення.

Така правова позиція узгоджується із висновком ВС у постанові від 23 листопада 2022 року у справі № 204/6248/20.

Зважаючи на те, що позивачем вже пред`являлися позовні вимоги до роботодавця про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, внаслідок нещасного випадку повязаного з виробництвом відповідно до Акту Н-1 №8 від 01.03.2007 року, та враховуючи, що 30 жовтня 2009 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області ухвалено рішення у справі № 2-1227/09 про стягнення з ВАТ «Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 8 000 гривень, на підставі висновку МСЕК від 20 червня 2007 року, яким йому встановлено 50% втрати професійної працездатності, 3 групу інвалідності та Акту Н-1 №8 від 01.03.2007 року, яке було залишено без змін 25 грудня 2009 року Апеляційним судом Дніпропетровської області, колегія суддів приходить висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки відповідач вже поніс відповідальність у вигляді стягнення з нього грошових сум на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, колегія дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, скасування рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» задовольнити.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 31 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 21 жовтня 2025 року.

Повний текст судового рішення складено 23 жовтня 2025 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: І.А. Єлізаренко

М.О. Макаров