Справа № 354/1692/23
Провадження № 2/354/73/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Ковалюк О.М.,

за участю секретаря судового засідання Стремінської А.І.

представника позивачки - адвоката Гайтанюк М.М.

представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Парфана Т.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яремче клопотання адвоката Парфана Т.Д., який представляє інтереси ОСОБА_1 , про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі № 354/1692/23 за позовом ОСОБА_2 до Надвірнянського відділу державної виконавчої служби у Надвірнянському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ТОВ «ФК «АЛЬКОР ІНВЕСТ», ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, скасування акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання недійсними договорів купівлі-продажу двох об`єктів незавершеного будівництва та земельної ділянки, визнання права власності на нерухоме майно, витребування майна з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в:

У провадженні Яремчанського міського суду Івано-Франківської області перебуває вказана цивільна справа №354/1692/23.

21.10.2025 адвокатом Парфан Т.Д. в інтересах ОСОБА_1 подано клопотання про скасування заходів забезпечення позову.

Клопотання обґрунтоване тим, що ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області 29.11.2023 було накладено арешт на незавершене будівництво житлового будинку готовністю 12% за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстровано на праві приватної власності за ОСОБА_1 , 20.01.2023 року шляхом заборони здійснення робіт по завершенню його будівництва; на незавершене будівництво житлового будинку готовністю 4% за адресою: АДРЕСА_2 /,яке зареєстровано на праві приватної власності за ОСОБА_1 , 20.01.2023 року шляхом заборони здійснення робіт по завершенню його будівництва; на земельну ділянку площею 0,2010 га із кадастровим номером № :05:008:0033, розташовану в АДРЕСА_2 , яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1 , а також заборонено ОСОБА_1 здійснювати будівництво будівель та споруд, добудов, тимчасових споруд, реконструкцію об`єктів нерухомості, проведення будь-яких інших будівельних робіт, включаючи будівництво кам`яної/бетонної огорожі, підведення комунікацій (водопостачання, водовідведення, електропостачання, газопостачання) на земельній ділянці площею 0,2010 га із кадастровим номером :05:008:0033, розташованій по АДРЕСА_2 .

Зазначає, що ОСОБА_1 є третім власником спірного майна після передачі його стягувачу в рахунок погашення боргу в рамках виконавчого провадження з примусового виконання рішення Яремчанського міського суду від 10.08.2011 і є добросовісним набувачем. Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» № 4292-IX від 12.03.2025, який набрав чинності 09.04.2025, внесено зміни до п. 1 ч. 2 ст. 388 Цивільного кодексу України, яку викладено в наступній редакції: «Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо: 1) воно було продане або передане у власність у порядку, встановленому для виконання судових рішень».

Зважаючи на те, що після ухвалення Яремчанським міським судом рішення про накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_1 з метою забезпечення позову ОСОБА_2 , внесено зміни до Цивільного кодексу України, які захищають права добросовісного набувача майна, що набув право власності на майно, передане у власність у порядку встановленому для виконання судових рішень, наявні правові підстави для скасування арешту накладеного на майно ОСОБА_1 . Окрім того, тривала заборона ОСОБА_1 вільно користуватися, розпоряджатися і володіти власним майном порушує його право на власність, як добросовісного набувача, гарантоване Конституцією України, пунктом 1 Протоколу Першого до Конвенції, Цивільним кодексом України.

Просить суд скасувати арешт, накладений ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області 29.11.2023 та заборону ОСОБА_1 здійснювати будівництво будівель та споруд, добудов, тимчасових споруд, реконструкцію об`єктів нерухомості, проведення будь яких інших будівельних робіт, включаючи будівництво кам`яної/бетонної огорожі, підведення комунікацій (водопостачання, водовідведення, електропостачання, газопостачання) на земельній ділянці площею 0,2010 га із кадастровим номером :05:008:0033, розташованій по АДРЕСА_2 .

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав подане ним клопотання з мотивів викладених у ньому, звернув увагу, що оскільки справа слухається вже два роки та передана на розгляд іншому складу суду, що можливо затягне час розгляду даного спору, то він вважає, що накладення арешту ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 29.11.2023 на спірне майно, власником якого з 2023 року є ОСОБА_1 , є порушенням права останнього на власність як добросовісного набувача, що презюмується. Пояснив, що при прийнятті такої ухвали судом не було ні враховано, ні досліджено розмір інвестицій, зроблених ОСОБА_1 , види та обсяги зроблених будівельних робіт та внаслідок цього зміну об`єкту. Вважає, що дії позивачки мають ознаки зловживання, оскільки вона з 2011 року, знаючи про існування рішення суду про стягнення з неї та її чоловіка заборгованості за кредитом, не вчинила жодної дії для його виконання. Вважає, що застосування такого заходу забезпечення позову є неспівмірним та порушує пункт 1 Протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Просив суд клопотання про скасування заходів забезпечення позову задовольнити.

Представник позивачки адвокат Гайтанюк М.М. у судовому засіданні заперечила проти задоволення клопотання з мотивів його необґрунтованості та передчасності. Вважає, що на даний час жодним судом не досліджувались обставини, які є підставами даного позову. рішення, прийняті внаслідок неодноразових звернень до суду позивачки за захистом своїх прав та законних інтересів, які не мають преюдиційного значення. На її думку, у випадку скасування вжитих заходів забезпечення позову є ризик, що в позивачки виникнуть труднощі у реалізації рішення суду, оскільки власник буде мати можливість в період розгляду даної справи як покращити об`єкти, що є предметом даного спору, так і відчужити таке майно, що в свою чергу може також збільшити термін розгляду даної справи.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились. Про день, час та місце слухання справи повідомлені судом належним чином. Причини неявки суду невідомі.

Представники позивачки та відповідача ОСОБА_1 не заперечували щодо проведення судового засідання у відсутності інших відповідачів.

Розглядаючи дане клопотання, вислухавши думку осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що заява про скасування заходів забезпечення позову задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 29.11.2023 заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі №354/1692/23 задоволено та:

Накладено арешт на незавершене будівництво житлового будинку готовністю 12% за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстровано на праві приватної власності за ОСОБА_1 20.01.2023, шляхом заборони здійснення робіт по завершенню його будівництва.

Накладено арешт на незавершене будівництво житлового будинку готовністю 4% за адресою: АДРЕСА_3 , яке зареєстровано на праві приватної власності за ОСОБА_1 20.01.2023, шляхом заборони здійснення робіт по завершенню його будівництва.

Накладено арешт на земельну ділянку площею 0,2010 га із кадастровим номером № :05:008:0033, розташовану по АДРЕСА_4 , яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1 .

Заборонено ОСОБА_1 здійснювати будівництво будівель та споруд, добудов, тимчасових споруд, реконструкцію об`єктів нерухомості, проведення будь-яких інших будівельних робіт, включаючи будівництво кам`яної/бетонної огорожі, підведення комунікацій (водопостачання, водовідведення, електропостачання, газопостачання) на земельній ділянці площею 0,2010 га із кадастровим номером :05:008:0033, розташованій по АДРЕСА_4 .

Як вбачається зі змісту цієї ухвали, арешт накладався на майно, яке належить відповідачу ОСОБА_1 з метою збалансованості інтересів сторін та уникнення труднощів під час виконання судового рішення у випадку задоволення позовних вимог, тобто з метою забезпечення можливості подальшого виконання судового рішення.

Незважаючи на те, що Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» № 4292-ІХ від 12.03.2025, який набрав чинності 09.04.2025, було внесено зміни, зокрема, до статей 261, 388, 390 і 391 ЦК України, які регулюють питання витребування майна у добросовісного набувача, суд зазначає, що за змістом ч. 5 ст. 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Однак, під час розгляду даної справи по суті, суд повинен переконатись, що спірне майно було продане чи передане у власність саме в порядку, встановленому для виконання судових рішень, а також повинен оцінити наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна, що має важливе значення як для застосування положень ст. 388 ЦК України, так і для визначення критерію пропорційності втручання у право набувача майна, з огляду на зміст ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України.

Суд враховує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте ці положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила:

1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном;

2) у другому реченні того ж абзацу - охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями;

3) у другому абзаці - визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах.

Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (зокрема рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України" від 23.01.2014, заява № 19336/04, § 166-168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтується таке втручання на національному законі, чи переслідує легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, останнє - характеризуватися доступністю для заінтересованих осіб, чіткістю, а наслідки його застосування мають бути передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (зокрема рішення ЄСПЛ у справі "Рисовський проти України" від 20.10.2011, заява № 29979/04).

Втручання у право власності може бути виправданим згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод й буде відповідати усталеній прецедентній практиці Європейського суду з прав людини (рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21.02.1986 у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), якщо воно здійснено: з метою врегулювання спору і врахуванням права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Згідно із ст.158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня

надходження його до суду. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. Ухвала суду про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, або про відмову в скасуванні забезпечення позову може бути оскаржена. Відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії», заява № 50389/99 Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

На даний час, згідно з ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 30.09.2025 дана справа перебуває у провадженні судді Ковалюк О.М., судовий розгляд справи повторно розпочатий по суті за правилами загального позовного провадження, докази, подані як підставу подання позову не досліджувались, їм судом не надано оцінки, рішення по справі не прийняте.

Враховуючи вище викладене, твердження адвоката Парфана Т.Д, про те, що накладення судом арешту на спірне майно та заборона вчиняти певні дії власнику такого майна ОСОБА_1 з огляду на добросовісність набуття ним такого майна є порушенням його прав на мирне володіння майном та неспівмірним заходом - є передчасними.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зі змісту наведених правових норм вбачається покладення процесуального обов`язку на кожну із сторін довести належними доказами наявність або відсутність тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи зі змісту клопотання, суд вважає, що заявником не наведено обставин, з підтвердженням належними засобами доказування, які б давали підстави вважати, що потреба в заході забезпечення позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість даного клопотання належними та допустимими доказами, оскільки вказані заявником мотиви та обставини не є підставами для скасування заходів забезпечення позову, а тому вимоги представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_4 задоволення не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. 158, 260 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання адвоката Парфана Т.Д. як представника ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі № 354/1692/23 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею відповідно до ст. 261 ЦПК України.

Головуюча суддя: Оксана КОВАЛЮК