ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/803/476/25 Справа № 206/2608/22 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
23 жовтня 2025 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Халаджи О. В.,
суддів: Космачевської Т.В., Никифоряка Л.П.,
секретар Кругман А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро заяву представника ОСОБА_1 адвоката Вишнякової Ірини Олександрівни про виправлення описки у постанові Дніпровського апеляційного суду від 23 липня 2025 року та вирішення питання щодо ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» про визнання незаконним наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, компенсації за невикористану відпустку, надбавки за безперервний стаж роботи,-
У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» про визнання незаконним наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, компенсації за невикористану відпустку, надбавки за безперервний стаж роботи, в якому просив суд:
- визнати незаконним наказ ВП ЗАЕС № 226-кз від 13.06.2022 р.;
- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління (з аналітично-правової роботи) юридичного управління відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»;
- стягнути з державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу;
- стягнути з державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку за період з 16.07.2019 р. по 16.07.2020 р. тривалістю 4 календарні дні, з 16.07.2020 р. по 16.07.2021 р. тривалістю 28 календарних днів, з 16.07.2021 р. по 10.02.2022 р. тривалістю 17 календарних днів;
- стягнути з державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за період з 20.05.2022 р. по 13.06.2022 р.
- стягнути з державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» на користь ОСОБА_1 надбавку за безперервний стаж роботи у електроенергетичній галузі за березень, квітень, травень та червень 2022 р.
- стягнути з державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» на користь ОСОБА_1 судові витрати.
Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2023 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 31 серпня 2023 року, у задоволенні позову було відмовлено у повному обсязі.

На вказані судові рішення, позивачем була подана касаційна скарга.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 31 серпня 2023 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про визнання незаконним наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі скасовано.

Ухвалено в зазначеній частині позовних вимог нове рішення про задоволення позову.

Визнано незаконним наказ відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» № 226-кз від 13 червня 2022 року про звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління (з аналітично-правової роботи) юридичного управління відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом».

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 31 серпня 2023 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та заробітної плати, здійснення компенсації за невикористану відпустки скасовано.

Справу № 206/2608/22 в зазначеній частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 31 серпня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про стягнення надбавки залишено без змін.

20 лютого 2025 року цивільна справа №206/2608/22 надійшла до Дніпровського апеляційного суду (м.Дніпро).

Ухвалами Дніпровського апеляційного суду від 23 липня 2025 року прийнято відмову від позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» у частині стягнення з державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» на користь ОСОБА_1 компенсації за невикористану відпустку за період з 16.07.2019 р. по 16.07.2020 р. тривалістю 4 календарні дні, з 16.07.2020 р. по 16.07.2021 р. тривалістю 28 календарних днів, з 16.07.2021 р. по 10.02.2022 р. тривалістю 17 календарних днів, визнати не чинним рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2022 року в цій частині та закрити провадження у цивільній справі щодо цих вимог.

Замінено відповідача у цивільній справі № 206/2608/22 - Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електростанція» на Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (, адреса: вул. Назарівська, 3, м. Київ, 01032) в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електростанція» (код ЄДРПОУ ВП 19355964, адреса: вул. Промислова, 133, м. Енергодар,Запорізька обл., 71503).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 липня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Вишнякова Ірина Олександрівна задоволено частково.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2022 року в частині відмови у стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким:

Стягнуто з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 276286 грн. 72 коп. з утриманням із цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь держави судовий збір у розмірі 14269 грн. 11 коп.

23 липня 2025 року від представника ОСОБА_1 , - ОСОБА_2 , через систему «Електронний суд» надійшла заява про виправлення описки у постанові апеляційного суду від 23 липня 2025 року, на речення наступного змісту:

«Стягнути з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 1 482 882 грн. 63 коп. з утриманням із цієї суми податків та інших обов`язкових платежів. Стягнути з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заробітну плату за період з 20.05.2022р. по 13.06.2022р. у розмірі 36 694 грн. 33 коп. з утриманням із цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.».

Крім того, 28 липня 2025 року від ОСОБА_2 , надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі, шляхом стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 понесених ним судових витрат у розмірі 90 500,00 грн.

07 жовтня 2025 року від представника АТ «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» - Димової О.І., надійшли заперечення на заяву представника ОСОБА_1 , щодо стягнення судових витрат, в яких вона просила відмовити у їх задоволенні у повному обсязі.

Представник ОСОБА_1 Вишнякова І.О., у судовому засіданні підтримала доводи викладені у заявах, просила задовольнити їх у повному обсязі.

Представник АТ «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» - Димова О.І., просила у задоволенні заяв відмовити у повному обсязі.

Інші учасники справи до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки.

Питання про внесення виправлень вирішується без повідомлення учасників справи, про що постановляється ухвала. За ініціативою суду питання про внесення виправлень вирішується в судовому засіданні за участю учасників справи, проте їхня неявка не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень.

У постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року в справі № 300/765/15-ц вказано, що «судове рішення повинно бути точним. Помилки у тексті судового рішення, зумовлені арифметичними помилками або граматичними помилками (описками), що стосуються істотних обставин або ускладнюють виконання рішення, можуть бути усунуті судом, який ухвалив рішення або ухвалу. Описки - це помилки, зумовлені неправильним написанням слів. Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належить написання прізвищ та імен, адрес, найменувань спірного майна, зазначення дат та строків. Особливо це стосується резолютивної частини рішення. В резолютивній частині будь-яка описка має істотне значення, оскільки вона може утруднити виконання рішення. Не є опискою граматичні помилки, які не спотворюють текст судового рішення та не призводять до його неправильного сприйняття: неправильне розташування розділових знаків, неправильні відмінки слів, застосування русизмів та діалектизмів тощо. Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності».

Верховний Суд у постанові від 29 січня 2021 року у справі № 22-ц/354/11 зазначив, що описка - це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо). Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належать написання прізвищ та імен, адрес, зазначення дат та строків тощо.

Отже, з огляду на вищевикладене, виправленню підлягають не всі описки, допущені судом у судовому рішенні, а лише ті, які мають істотний характер, ускладнюють виконання рішення суду (особливо коли вони допущені в резолютивній частині рішення), які спотворюють текст судового рішення та призводять до його неправильного сприйняття.

До таких, зокрема, належить написання прізвищ та імен, адрес, найменувань спірного майна, зазначення дат. Для того щоб були наявні підстави для виправлення описки, помилка має відповідати таким критеріям: 1) вона повинна бути технічною, тобто спричиненою випадковими огріхами під час друкування тексту судового рішення (неуважністю суду, автоматичним виправленням текстовим редактором тощо); 2) таку технічну помилку має бути допущено під час складання тексту судового рішення самим судом; 3) помилка повинна бути мимовільною та випадковою, а не обумовленою цитуванням документів, у яких було допущено помилки іншими учасниками судового процесу (позивачем, відповідачем, експертом тощо).

Описки, очевидні арифметичні помилки можуть бути виправленні незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам, зокрема, роз`яснено, що вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.

Згідно з висновками, які містяться в Постанові від 12 вересня 2024 року, Справа № 990/162/23 (Провадження № 11-84заі24) Велика Палата Верховного Суду зазначає: «У розумінні процесуального закону описка - це зроблена судом механічна граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках, одрук тощо). Не вважається опискою помилка, яка не викривляє зміст рішення, тобто неправильне розташування розділових знаків, неправильні відмінки слів, застосування русизмів та діалектизмів тощо. Тобто опискою необхідно вважати помилку, що порушує правила граматики, синтаксису, пунктуації, нумерації, що мають вплив на зміст судового рішення та його виконання. Разом з тим, виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належать написання прізвищ та імен, адрес, зазначення дат та строків тощо. Такий висновок щодо застосування інституту виправлення описок і очевидних арифметичних помилок у судовому рішенні викладено в ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 27.05.2020 у справі № 904/10956/16, від 11.01.2022 у справі № 921/730/13-г/3, від 23.03.2023 у справі № 990/106/22, від 26.04.2023 у справі № 522/22473/15-ц та від 09.05.2023 у справі № 522/22473/15-ц.

Із наявної заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , про виправлення описки вбачається, що вона не згодна зі стягнутою сумою середнього заробітку та самим розрахунком, який було застосовано апеляційним судом у постанові 23 липня 2025 року та просить його збільшити з 276286,72 грн., до 1 482 882,63 грн., тобто у даному випадку представник позивача просить не виправити описки, а фактично змінити зміст судового рішення, що не передбачено нормами процесуального законодавства, та відносить до повноважень суду касаційної інстанції, а отже у задоволенні зави про виправлення описки у постанові Дніпровського апеляційного суду від 23 липня 2025 року слід відмовити.

Відповідно до п. 1 ч.1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщ о, стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

Як вже було зазначено, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 липня 2025 року рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2022 року в частині відмови у стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким: стягнуто з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 276286 грн. 72 коп. з утриманням із цієї суми податків та інших обов`язкових платежів, однак вимога щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 заробітної плати за період з 20.05.2022 року по 13.06.2022 року у розмірі 36 694,33 грн, апеляційним судом розглянута не була, а тому колегія суддів вважає за необхідне ухвалити додаткову постанову щодо даної вимоги позивача.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст.43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з частиною першою статті 47 КЗпП України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно ч. 1ст.21Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Матеріалами справи встановлено,що наказом президента ДП «НАЕК «Енергоатом» № 226-кз від 13 червня 2022 року ОСОБА_1 з 13 червня 2022 року звільнено з посади начальника управління (з аналітично правової роботи) юридичного управління на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України у зв`язку з порушенням трудової дисципліни відсутності на робочому місці 20 травня 2022 року більше трьох годин без поважних причин.

Постановою Верховного Суду від 29 січня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 31 серпня 2023 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про визнання незаконним наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі скасовано.

Ухвалено в зазначеній частині позовних вимог нове рішення про задоволення позову.

Визнано незаконним наказ відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» № 226-кз від 13 червня 2022 року про звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління (з аналітично-правової роботи) юридичного управління відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом».

Відповідно до ч.4-5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Відповідно до висновку якого дійшла колегія суддів ВС/КЦС у постанові від 09.12.2019 прийнятій за результатами розгляду справи №337/1253/16-ц, преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Отже враховуючи викладене, колегія суддів вважає. що з урахування того, що позивача було поновлено на роботі, останньому належить до виплати заборгованість по заробітній платі за період з 20.05.2022 року по 13.06.2022 року у розмірі 36 694, 33 грн.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу.

Вивчивши матеріали справи колегія суддів дійшла висновку, що заява про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частини 2 статті 270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

Відповідно до пункту 4 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Види адвокатської діяльності визначені у статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку із реалізацією права на судовий захист або у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається у такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України)

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

З матеріалів справи вбачається, що з серпня 2022 року і по теперішній час інтереси ОСОБА_1 , представляла адвокат Вишнякова І.О., на підставі Договору про надання правничої допомоги від 13.06.2022 року та додаткової угоди від 11.08.2022 року, а також на підставі відповідних ордерів на надання правової допомоги.

Крім того, матеріалами справи встановлено та підтверджено належними доказами, що під час подання позовної заяви Позивачем було заявлено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат у розмірі 50 000,00 грн, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу. Зазначена сума витрат була розрахована виходячи з 3 (трьох) судових засідань у Самарському районному суді м. Дніпропетровська та 12 (дванадцяти) годин роботи адвоката зі складання заяв по суті спору, заяв та/або клопотань з процесуальних питань та з інших питань, пов`язаних із розглядом справи, збору доказів по справі, ознайомлення з матеріалами справи та документами, наданими клієнтом, а також надання усних консультацій та роз`яснень, які стосуються предмету спору, а також гонорару адвоката у фіксованому розмірі 25 000,00 грн, який сплачується за успішний для Позивача розгляд справи.

Фактична сума витрат на професійну правничу допомогу відповідно до акту №1 приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 28.11.2022 р. складає 24 000,00 грн.

Згідно вказаного акту №1, позивачу було надано такі послуги: ознайомлення з матеріалами справи, надані клієнтом, на що було витрачено 1 годину роботи адвоката; складання та подання позовної заяви, на що було витрачено 4 години роботи адвоката; складання та подання відповіді на відзив, на що було витрачено 3 години роботи адвоката; представництво інтересів у 6 судових засіданнях

В апеляційній скарзі Позивачем було заявлено, що судові витрати, які він очікує понести у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, складаються із витрат на професійну (правничу) допомогу у розмірі 15 000,00 грн.

Попередню вартість витрат на професійну (правничу) допомогу розраховано з огляду на ціну договору про надання правничої допомоги, яка сформована, виходячи з 2 (двох) судових засідань у Дніпровському апеляційному суді 10 (десяти) годин роботи адвоката зі складання заяв по суті спору, заяв та/або клопотань з процесуальних питань та з інших питань, пов`язаних із розглядом справи, збору доказів по справі, ознайомлення з матеріалами справи та документами, переданими клієнтом, надання усних консультацій та роз`яснень, які стосуються предмету спору.

Фактична сума витрат на професійну правничу допомогу відповідно до акту № 1/2 приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 31.08.2023 р. складає 18 500,00 грн.

Зі змісту акту № 1/1 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) випливає, що позивачу було надано наступні послуги: складання та подання апеляційної скарги, на що було витрачено 4 години роботи адвоката; складання та подання відповіді на відзив, на що було витрачено 3 години роботи адвоката; представництво інтересів у 4 судових засіданнях.

Згідно Акту №2 прийому-передачі виконаних робіт від 06.02.2025 року до договору про надання правничої допомоги від 13.06.2022 року. загальна вартість представництва інтересів ОСОБА_1 , адвокатом Вишняковою І.О., у касаційній інстанції склала 10 500 грн.

Зі змісту акту № 3 від 28.07.2025 року прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) вбачається, що позивачу було надано наступні послуги вартістю 12 500,00 грн: складання та подання заяви про заміни сторони її правонаступником, на що було витрачено 1 годину робити адвоката; складання та подання заперечення на розрахунок середньоденної заробітної плати, на що було витрачено 2 години робити адвоката; складання та подання заперечення на клопотання про витребування доказів, на що було витрачено 1 годину робити адвоката; представництво інтересів у 2 судових засіданнях; складання та подання заяви про ухвалення додаткового рішення, на що було витрачено 1 годину роботи адвоката.

Сума витрат на правничу допомогу за надані адвокатом послуги становить 65 500,00 грн та Позивачем також 25.07.2025 р. було оплачено адвокатові 25 000,00 грн так званого гонорару успіху, що загалом складає 90 500,00 грн.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо касаційна інстанція, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює судове рішення про скасування судових рішень та ухвалення нового судового рішення або змінює судові рішення повністю або частково (стаття 412 ЦПК України), цей суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Якщо суд касаційної інстанції скасував судові рішення з передачею справи на новий розгляд до суду першої чи апеляційної інстанції (стаття 411 ЦПК України) або постановлено будь яке інше судове рішення, крім передбаченого статтею 412 ЦПК України, то розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Апеляційний суд вважає, що заявлена адвокатом сума згідно наявних актів прийому-передачі у розмірі 90 500,00 грн. є завищеною.

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, та враховуючи заперечення відповідача щодо розміру адвокатських витрат, апеляційний суд дійшов висновку про стягнення з АТ «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь ОСОБА_1 , понесених ним витрат на правничу допомогу за розгляд даної справи у розмірі 50 000,00 грн., оскільки вказана є співмірною зі: складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт.

Керуючись ст.269, 270 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Вишнякової Ірини Олександрівни про виправлення описки у постанові Дніпровського апеляційного суду від 23 липня 2025 року відмовити.

Доповнити резолютивну частину постанови Дніпровського апеляційного суду від 23 липня 2025 року шляхом зазначення абзацу наступного змісту:

«Стягнути з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заробітну плату за період з 20.05.2022р. по 13.06.2022р. у розмірі 36 694 грн. 33 коп. з утриманням із цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.».

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Вишнякової Ірини Олександрівни про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати на правничу допомогу у розмірі 50 000,00 грн.

В іншій частині заяви відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.В. Халаджи

Т.В. Космачевська

Л.П. Никифоряк

Повний текст судового рішення складено 23 жовтня 2025 року.

Головуючий суддя О.В. Халаджи