Справа № 173/1663/25
Провадження №2/173/1078/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16 жовтня 2025 року м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кожевник О.А.,

за участю секретаря судового засідання Салтикової С.І.,

Демяненко С.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представників третіх осіб ОСОБА_2 ,

Решетніка О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Верхньодніпровської міської ради, Центр надання адміністративних послуг Верхньодніпровської міської ради, Орган опіки та піклування Верхньодніпровської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю,

ВСТАНОВИВ:

До Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області звернулась позивачка ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Верхньодніпровської міської ради, Центр надання адміністративних послуг Верхньодніпровської міської ради, Орган опіки та піклування Верхньодніпровської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є матір`ю малолітньої дитини - ОСОБА_4 . Батьком дитини є ОСОБА_3 , з яким шлюб розірвано 07.02.2020 року, що підтверджується відповідним рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області.

Зазначає, що з моменту народження дитина постійно проживає з нею. Наразі вони фактично проживають за адресою: АДРЕСА_1 , у будинку, що належить її батькові ОСОБА_5 . ОСОБА_5 не заперечує проти їх проживання. Для дитини створено всі необхідні умови для виховання та розвитку. Вона забезпечує дитині догляд, харчування, освіту та лікування.

Разом з цим, дитина офіційно зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 у будинку, який належить їй на праві приватної власності.

Вона має намір продати цей будинок, однак не може цього зробити, оскільки в будинку зареєстрована малолітня дитина.

Вона звернулася до Центру надання адміністративних послуг Верхньодніпровської міської ради із заявою про реєстрацію дитини за адресою фактичного проживання, проте отримала відмову, оскільки немає згоди батька дитини. Крім того, вона зверталась до Служби у справах дітей Верхньодніпровської міської ради щодо надання дозволу на зміну місця проживання дитини, однак отримала на засіданні комісії усну відмову.

Батько дитини ОСОБА_3 з 2023 року вважається зниклим безвісти під час проходження військової служби про що є відповідне повідомлення. Його місце перебування наразі не встановлено, зв`язок із ним втрачено, що унеможливлює отримання від нього будь-якої згоди щодо дитини.

Оскільки Центр надання адміністративних послуг Верхньодніпровської міської ради не може надати дозволу на зміну місця реєстрації дитини без згоди батька, який зник безвісті, вважає єдиним правовий механізмом вирішення вказаного спору звернення до суду із позовом про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25.07.2025 відкрито провадження у справі.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 23.09.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Пояснила, що звернулась до суду з цим позовом оскільки не має можливості прописати дитину за адресою свого проживання без згоди батька.

Представник третьої особи служби у справах дітей Верхньодніпровської міської ради в судовому засіданні вважав, що вказаний позов передчасно поданий до суду, оскільки відсутній спір про право. Позивачем неправильно обрано спосіб захисту.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом публікації про виклик на сайті Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України).

Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, заслухавши позивача, представника третьої особи, врахувавши їх процесуальні заяви, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 09.08.2014 року зареєстровано шлюб, який розірвано 07.02.2020 заочним рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області.

Від спільного проживання сторони мають сина ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_1 отримала у спадок житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_2 в якому зареєстровано місце проживання її малолітнього сина.

Згідно з довідкою форми 5 сержант ОСОБА_3 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 АДРЕСА_3 .

З копії сповіщення сім`ї зниклого безвісті сержант ОСОБА_3 19.11.2023 року зник безвісті біля населеного пункту Мала Токмачка, Пологівського району, Запорізької області.

18.06.2025 позивачка ОСОБА_1 звернулась до Органу реєстрації Верхньодніпровської міської ради з заявами щодо зміни місця реєстрації її та сина з адреси: АДРЕСА_2 на АДРЕСА_1 на що отримала відмову у зв`язку з тим, що не в повному обсязі подала необхідні документи, а саме відсутня згода батька на реєстрацію дитини.

29 травня 2025 року позивачка звернулась до начальника Служби у справах дітей Верхньодніпровської міської ради з заявою про надання дозволу на укладення правочину щодо нерухомого майна, право користування яким має неповнолітня дитина.

З заяви ОСОБА_5 від 24.06.2025 вбачається, що останній надає згоду на проживання та реєстрації його доньки ОСОБА_1 та онука ОСОБА_4 в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який належить йому на підставі договору купівлі-продажу.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

За приписами ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України).

Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Одним із проявів принципу диспозитивності у цивільному судочинстві є те, що сторони вільно розпоряджаються наданими їм процесуальними правами, за допомогою яких вони можуть впливати на хід процесу. Зокрема, відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із ст. 49 ЦПК України, право на збільшення або зменшення розміру позовних вимог, відмови від позову, зміни підстав або предмета позову належить виключно позивачеві.

Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 18 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

По справі встановлено, що фактично спір щодо місця проживання дитини був ініційований матір`ю дитини, з якою дитина і так фактично проживає і від якої батько дитини не вимагав та не вимагає зміни її місця проживання. Батько дитини є безвісно зниклим і фактично не має змоги претендувати на проживання дитини разом з ним.

Отже, зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання.

При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір.

З наведених обставин, судом встановлено, що спір щодо місця проживання дитини був ініційований матір`ю дитини, з якою дитина і так фактично проживала і продовжує проживати. Батько дитини не вимагав та не вимагає зміни її місця проживання.

Наведені норми та встановлені обставини вказують на те, що між сторонами не існує спору щодо визначення місця проживання дитини.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що вимоги про визначення місця проживання дитини заявлені позивачем передчасно, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дитини та принаймні існувати на час вирішення справи в суді, а тому в задоволені позову про визначення місця проживання дитини з матір`ю слід відмовити.

Фактично позивачем ставиться питання щодо реєстрації місця проживання дитини разом з матір`ю.

При цьому суд звертає увагу, що пунктом 33 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування) встановлено, що подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Згода батьків або інших законних представників може бути надана у присутності особи, яка приймає заяву про реєстрацію місця проживання, або засвідчена нотаріально в установленому законодавством порядку.

Разом з цим, відповідно до п. 35 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), для реєстрації місця проживання (перебування) особа або її законний представник (представник), подає, зокрема рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на реєстрацію місця проживання.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що позивачем в даній ситуації обрано не той спосіб захисту, оскільки позивачу в даному випадку слід звернутись до суду з позовною заявою про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в позові, тому судові витрати слід покласти на позивачем.

Керуючись ст. 259, 265, 268, 273, 353-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Верхньодніпровської міської ради, Центр надання адміністративних послуг Верхньодніпровської міської ради, Орган опіки та піклування Верхньодніпровської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1211 грн. 20 коп. покласти на позивача ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного тексту рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 23.10.2025р.

Суддя: