Єдиний унікальний номер справи №333/3381/24
Провадження №2/333/3956/25
У Х В А Л А

Іменем України

17 жовтня 2025 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді Піха Ю.Р., за участю секретарки судового засідання Пузанової А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про солідарне стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії.

28.08.2025 року до канцелярії суду надійшла заява представника відповідачів адвоката Бондаря І.М. про закриття провадження у справі № 333/3381/24 на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки ОСОБА_1 з 20.10.1997 зареєстрований як ФОП із основним КВЕД 77.39 Надання в оренду інших машин, устатковання та товарів, н.в.і.у., а також ОСОБА_2 з 07.12.2009 зареєстрований як ФОП із основним КВЕД 77.39 Надання в оренду інших машин, устатковання та товарів, н.в.і.у.

Таким чином, приміщення за адресою: АДРЕСА_1 приміщення 109 тривалий час здається в оренду для функціонування кафе різним суб`єктам господарювання, а саме: 01.10.2020 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з одного боку (орендодавці), а також з ФОП ОСОБА_3 з іншого боку (орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення № 109 строком до 28 лютого 2023 року; 04.11.2020 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з одного боку (орендодавці), а також з ФОП ОСОБА_4 з іншого боку (орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення № 109 строком до 31 грудня 2022 року; 01.03.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з одного боку (орендодавці), а також з ФОП ОСОБА_5 з іншого боку (орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення № 109 строком до 30 листопада 2023 року; 01.12.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з одного боку (орендодавці), а також з ФОП ОСОБА_6 з іншого боку (орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення № 109 строком до 01 листопада 2026 року; 01.03.2024 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з одного боку (орендодавці), а також з ФОП ОСОБА_7 з іншого боку (орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення № 109 строком до 01 лютого 2027 року.

Відповідно, приміщення використовується для провадження господарської діяльності цими суб`єктами господарювання.

Відповідно до витягу з реєстру ліцензіатів, ФОП ОСОБА_3 отримала ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та на використання РРО за адресою торгівлі: АДРЕСА_2 кафе в період 13.09.2021р. до 03.10.2023р. ФОП ОСОБА_5 отримав ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та на використання РРО за адресою торгівлі: АДРЕСА_2 кафе, в період з 09.03.2023 р. до 09.03.2024 р. ФОП ОСОБА_6 отримала ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями (пивом) за адресою: АДРЕСА_2 кафе в період 07.12.2023р. до 07.12.2024р. ФОП ОСОБА_7 отримав ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та на використання РРО за адресою торгівлі: АДРЕСА_2 кафе в період 28.03.2024р. до 28.03.2025р. ФОП ОСОБА_6 отримала ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями (пивом) за адресою: АДРЕСА_2 кафе в період 08.04.2024р. до 08.04.2025р.

Вказане свідчить, що приміщення № 109 за адресою: АДРЕСА_1 використовується як магазин кафетерій, а отже спір виник між двома суб`єктами господарювання, тому вказана справа не підсудна цивільному суду, а належить до предметної юрисдикції господарського суду.

16.10.2025 до суду надійшли заперечення представника Концерну «Міські теплові мережі» Воротинської І.А. на клопотання про закриття провадження по справі, в яких зазначено, що Концерн «МТМ» звернувся до Комунарського районного суду з позовом про стягнення заборгованості за відпущену теплову енергію до фізичних особі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,як до власників нежитлового приміщення а не як до фізичної особи-підприємця у зв`язку із здійсненням ним підприємницької діяльності. Право власності на нежитлове приміщення зареєстровано за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , як за фізичними особами, а не як за суб`єктом підприємницької діяльності. «…Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.02.2020 у справі № 916/385/19, від 13.02.2019 у справі №910/8729/18. Разом з тим відповідно до ч.1 ст. 24 ЦК України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою. Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (ст. 42 Конституції України). Це право закріплено й у ст. 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - суб`єкта господарювання.

Але, як вже було зазначено: наявність статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту державної реєстрації фізичної особи - підприємця така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах(постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №2-7615/10, від 05.06.2018 у справі №522/7909/16-ц).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.06.2018 у справі №548/981/15-ц також звернула увагу, що наявність такого статусу (ФОП) в особи, яка є стороною в справі, не підтверджує те, що з моменту державної реєстрації фізичної особи підприємцем вона виступає в такій якості у всіх правовідносинах. Статус нерухомого майна "нежитловий", з урахуванням різноманітності видів майна та можливостей його використання, а також права власника володіти, користуватися та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, не зобов`язує власника використовувати таке майно лише з господарською метою, а відтак і не є критерієм для визначення юрисдикції спору…» (Позиція Верховного Суду Касаційного господарського суду за справою № 904/587/22 від 07.03.2023 р.). Зважаючи на те, що Відповідачі володіють нежитловим приміщенням на праві спільної сумісної, приватної власності як фізичні особи, публічний договір № 75202771 укладений між Концерном «МТМ» та Відповідачами, як фізичними особами (власниками нежитлового приміщення); Відповідачами не надано суду доказів того, що в спірних правовідносинах із отримання комунальних послуг він діє які суб`єкт, що здійснює підприємницьку діяльність. «…Наявність у Відповідача статусу суб`єкта підприємницької діяльності не є достатньою підставою для висновку про те, що спір про стягнення заборгованості за комунальні послуги не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства…» (правовий висновок Запорізького апеляційного суду за справою № 336/3617/20 від 10.08.2021 р.).

Далі представник позивача вказала, що представником відповідача не надано доказів здійснення ним підприємницькою діяльністю за адресою надання послуг у період з 01.11.2021 по 29.02.2024 р. У зв`язку з тим, що Відповідачі є кінцевими споживачами наданої йому послуги з опалення. За таких умов Відповідачі, як споживачі ЖКП мають обов`язок щодо укладення з постачальником договору на постачання теплової енергії. Як було встановлено з правовстановлюючих документів - власниками приміщення є фізичні особи. Нежитлове приміщення знаходиться в житловому будинку та приєднано до загальної централізованої опалювальної системи, а тому послугу, яку отримує від постачальника Відповідачі не використовують для виробничих потреб, а є кінцевим споживачами наданої їм послуги з опалення. А значить вони є споживачами у сфері ЖКП. Тому в даному випадку Відповідачами не було доказано належним чином, що послугу з постачання теплової енергії вони отримують для виробничих потреб.

Ввважає, що вказаний позов необхідно розглядати за правилами цивільного судочинства, просить позовні вимоги задовольнити.

Учасники процесу, будучи належним чином повідомленими судом про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Суд, вивчивши клопотання представника відповідача і матеріали справи, дійшов таких висновків.

ОСОБА_1 з 20.10.1997 зареєстрований як ФОП із основним КВЕД 77.39 Надання в оренду інших машин, устатковання та товарів, н.в.і.у., а також ОСОБА_2 з 07.12.2009 зареєстрований як ФОП із основним КВЕД 77.39 Надання в оренду інших машин, устатковання та товарів, н.в.і.у.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 23.03.2006 року виданого виконавчим комітетом Запорізької міської ради є власниками нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення 109.

01.11.2021 року між Концерном «Міські теплові мережі» та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено типовий індивідуальний договір № 75202771.

Відповідно до рахунків за надані послуги за договором № 75202771 платникам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адреса надання послуги вказана АДРЕСА_3 .

Таким чином, судом встановлено, що позивачем послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_2 , надавалися відповідачам не як фізичним особам, а як фізичним особам-підприємцям. З моменту укладення договору у 2021 році вказані обставини не змінилися, оскільки відповідач продовжує підприємницьку діяльність, використовує вказане нежитлове приміщення (кафе), здає його в оренду.

01.10.2020 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з одного боку (орендодавці), а також з ФОП ОСОБА_3 з іншого боку (орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення № 109 строком до 28 лютого 2023 року; 04.11.2020 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з одного боку (орендодавці), а також з ФОП ОСОБА_4 з іншого боку (орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення № 109 строком до 31 грудня 2022 року; 01.03.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з одного боку (орендодавці), а також з ФОП ОСОБА_5 з іншого боку (орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення № 109 строком до 30 листопада 2023 року; 01.12.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з одного боку (орендодавці), а також з ФОП ОСОБА_6 з іншого боку (орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення № 109 строком до 01 листопада 2026 року; 01.03.2024 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з одного боку (орендодавці), а також з ФОП ОСОБА_7 з іншого боку (орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення № 109 строком до 01 лютого 2027 року.

Відповідно до витягу з реєстру ліцензіатів, ФОП ОСОБА_3 отримала ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та на використання РРО за адресою торгівлі: АДРЕСА_2 кафе в період 13.09.2021 до 03.10.2023. ФОП ОСОБА_5 отримав ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та на використання РРО за адресою торгівлі: АДРЕСА_2 кафе, в період з 09.03.2023 р. до 09.03.2024 р. ФОП ОСОБА_6 отримала ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями (пивом) за адресою: АДРЕСА_2 кафе в період 07.12.2023р. до 07.12.2024р. ФОП ОСОБА_7 отримав ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та на використання РРО за адресою торгівлі: АДРЕСА_2 кафе в період 28.03.2024р. до 28.03.2025р. ФОП ОСОБА_6 отримала ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями (пивом) за адресою: АДРЕСА_2 кафе в період 08.04.2024р. до 08.04.2025р.

Згідно з частиною першою статті 125 Конституції України, судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів. Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного. Правила визначення юрисдикційності відповідної справи встановлені процесуальними законами, якими регламентована предметна та суб`єктна юрисдикція господарських та цивільних судів, - це стаття 20 ГПК України та стаття 19 ЦПК України.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із прав та/або інтересів, за захистом яких звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, їх змісту та правової природи.

Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах: від 07 серпня 2019 року у справі №646/6644/17 (провадження № 14-352цс19), від 09 листопада 2021 року у справі №542/1403/17 (провадження № 14-106цс21), від 23 листопада 2021 року у справі №175/1571/15 (провадження № 14-51цс21), від 23 листопада 2021 року у справі №641/5523/19 (провадження № 14-178цс20).

Фізична особа, яка в установленому законом порядку набула статус підприємця, не втрачає свого статусу фізичної особи. Натомість згідно із частиною 8 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 14 березня 2018 року у справі №2-7615/10, від 05червня 2018 року у справі №522/7909/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі №335/11807/16-ц, від 03 липня 2019 року у справі №486/836/18, від 15 травня 2019 року у справі №904/10132/17, дійшла висновку, що наявність статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту державної реєстрації фізичної особи-підприємця така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №916/1261/18 зроблено висновок про те, що вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських.

Першочерговим питанням у цій справі є питання визначення юрисдикції цього спору за позовом юридичної особи (теплопостачальної компанії) про стягнення вартості поставленої теплової енергії до фізичної особи, яка має статус фізичної особи-підприємця та має у власності нежитлове приміщення.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа підприємець з 20.10.1997 року, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 07.12.2009 року і з цього часу вказані статуси не припинено. Приміщення № 109 за адресою: АДРЕСА_2 використовується відповідачами для ведення господарської діяльності.

Доказів того, що вищезазначене нежитлове приміщення не використовується відповідачами у підприємницькій діяльності, матеріали не містять.

Таким чином, фактично позов ініційовано у зв`язку з існуванням спору між Концерном «Міські теплові мережі», як постачальником послуг з забезпечення споживачів тепловою енергією, та споживачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як фізичними особами підприємцями щодо користування такими послугами в межах здійснення відповідачами своєї господарської діяльності у нежитловому приміщенні № 109 за адресою: АДРЕСА_1 , в яке позивач надає відповідні послуги, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Аналізуючи обставини справи, правовідносини, які склалися між сторонами, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 приймають участь як фізичні особи - підприємці, а не як фізичні особи, тому цей спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.19, 255 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Провадження у цивільній справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії закрити, у зв`язку з тим, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України).

Роз`яснити позивачу що спір, який виник між ним та фізичними особами підприємцями ОСОБА_1 , ОСОБА_2 повинен вирішуватися в порядку господарського судочинства.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя Ю.Р. Піх