ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9217/25 Справа № 191/2051/25 Суддя у 1-й інстанції - Прижигалінська Т. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючої - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Марченко С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2025 року про відмову у забезпечені позову у складі судді Прижигалінської Т.В. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Приходько Альони Анатоліївни, державного підприємства «Сетам», Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонмакс авто», третя особа: ОСОБА_2 про визнання недійсним прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2025 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову відмовити, відмовлено (вид. мат. а.с. 49-51).

Не погодившись з такою ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву (вид. мат. а.с. 54-56).

Відповідач по справі не скористався своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін, з огляду на таке.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд виходив з того, що обраний позивачкою вид забезпечення позову не відповідає заявленим позовним вимогам, не враховані інтереси інших осіб, таких як ТОВ «Сонмакс Авто», який на даний час є власником даного майна, тобто є добросовісним набувачем, права якого забезпеченням позову можуть бути порушені, а тому він не може й відповідати за порушення, допущені іншими особами в рамках виконавчого провадження, внаслідок чого не існує реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будьякій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріальноправових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України).

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

У кожному випадку, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності та обґрунтованості запропонованого заявником способу забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним способом забезпечення позову та предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі №914/1570/20 (провадження №12-90гс20) зазначено, що: «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) дійшла до висновків про те, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду від 29.04.2025 року, яка була залишена постановою Дніпровського апеляційного суду від 13.08.2025 року без змін, в задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, до пред`явлення позову до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Приходько А.А., ОСОБА_2 , ДП «СЕТАМ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ТОВ «Сонмакс Авто» в особі керівника Маловічко Г.А., про визнання недійсними прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, було відмовлено. Предметом розгляду даної заяви була вимога про накладення арешту на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 339,9 кв.м., житловою площею 153,8 кв.м. та земельну ділянку кадастровий номер: :06:001:0001, загальною площею: 0,1090 га. та заборони будь-яким особам вчинення будь-яких реєстраційних дій, спрямованих на відчуження та/або обтяження в будь-який спосіб права власності на нерухоме майно (у тому числі купівля - продаж, дарування, застава (іпотека), міна тощо), інших речових прав на нерухоме майно, звернення стягнення на майно, здійснення інших юридичних правочинів, реєстрації речових прав щодо вказаного майна.

Судом встановлено, що на теперішній час в провадженні Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Приходько А.А., ДП «Сетам», ТОВ «Сонмакс Авто», третя особа: ОСОБА_2 про визнання недійсним прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна.

Користуючись своїм правом, заявник одночасно із позовом подала суду заяву про забезпечення позову, в якій просила забезпечити позов шляхом заборони будь-яким особам вчинення будь-яких реєстраційних дій, спрямовані на відчуження та/або обтяження в будь-який спосіб права власності на нерухоме майно (у тому числі купівля-продаж, дарування, застава (іпотека), міна тощо), інших речових прав на нерухоме майно, звернення стягнення на майно, здійснення інших юридичних правочинів, реєстрації речових прав щодо житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 339,9 кв.м., житловою площею 153,8 кв.м., та земельної ділянки кадастровий номер: :06:001:0001, загальною площею: 0,1090 га. та накладення арешту на вказане майно.

Позивач вважає, що невжиття наразі заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити фактичне виконання рішення суду, в разі задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що 24 січня 2025 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Приходько А.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №76959033, з виконання виконавчого напису №63, виданого 21 січня 2025 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік І.Л., на виконання договору іпотеки, укладеного між ОСОБА_1 (іпотекодавцем) та ОСОБА_2 (іпотекодержателем), про звернення стягнення на нерухоме майно, належне ОСОБА_1 , житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 339,9 кв.м., житловою площею 153,8 кв.м та земельну ділянку кадастровий номер: :06:001:0001, загальною площею: 0,1090 га, цільове призначення: для будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

28 березня 2025 року, згідно протоколу №632470 відбувся електронний аукціон вищевказаного нерухомого майна (ціна продажу 2 791 000 грн), переможцем якого визначено ТОВ «Сонмакс Авто».

З копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованого 28.04.2025 року, вбачається, що власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , є ТОВ «Сонмакс Авто», на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) від 14.04.2025 року, виданого приватним нотаріусом Синельниківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Монич М.Ю. Дата державної реєстрації 14.04.2025 року.

У випадку придбання нерухомого майна документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, є свідоцтво про придбання нерухомого майна з електронного аукціону, яке видається нотаріусом на підставі акта про проведений електронний аукціон.

Процедура реалізації майна на прилюдних торгах полягає у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця-учасника прилюдних торгів за плату. Така процедура полягає в укладенні та виконанні договору купівлі-продажу.

На підтвердження його укладення складається відповідний протокол, а на підтвердження виконання з боку продавця - акт про проведені прилюдні торги.

Такі висновки сформульовані у пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року по справі №438/610/14-ц.

Відповідно до частини другої статті 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно із нормою частини першої статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

За змістом зазначених положень моментом укладення договору купівлі-продажу на прилюдних торгах є момент визначення переможця торгів, тобто момент акцепту пропозиції останнього щодо ціни. Оформлення та підписання договору купівлі-продажу як окремого документа Порядок не передбачає.

Набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам).

Близькі за змістом висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року по справі №488/5027/14-ц та від 30 червня 2020 року по справі №19/02810/13.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що датою фактичного проведення реєстраційних дій з реєстрацію права власності за ТОВ «Сонмакс Авто» є 24 квітня 2025 року оскільки вони спростовуються вищенаведеними висновками Верховного Суду та нормами ЦК України, а, відтак, право власності ТОВ Сонмакс Авто набуло саме 14 квітня 2025 року в день визначення його переможцем торгів та отримання свідоцтва про придбання нерухомого майна з електронного аукціону.

Доводи про те, що з 14.04.2025 року до 24.04.2025 року від імені скаржника до реєстру було внесено заборону на вчинення реєстраційних дій не підтверджуються доказами наявними в матеріалах справи.

З огляду на те, що на спірне майно, на яке позивач просить накласти арешт, із забороною вчиняти певні дії, звернуто стягнення, не може вважатись допустимим заходом охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, з чим повністю погоджується колегія суддів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №925/1351/19 зазначила, що прилюдні торги у межах здійснення виконавчого провадження мають виступати найбезпечнішим способом набуття майна, публічна процедура реалізації якого гарантує невідворотність результатів торгів та «юридичне очищення» майна, придбаного у такий спосіб. Добросовісний набувач не може відповідати у зв`язку із порушеннями інших осіб, допущеними в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном.

У контексті дотримання балансу прав та інтересів позивача, а також третіх осіб, права яких порушуються у зв`язку із застосуванням спірного заходу забезпечення позову, суд звертає увагу на необхідність дотримання загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Колегія суддів повністю погоджується із висновком суду першої інстанції, що обраний позивачкою вид забезпечення позову не відповідає заявленим позовним вимогам, не враховані інтереси інших осіб, таких як ТОВ «Сонмакс Авто», який на даний час є власником даного майна, тобто є добросовісним набувачем, права якого забезпеченням позову можуть бути порушені, а тому він не може й відповідати за порушення, допущені іншими особами в рамках виконавчого провадження , внаслідок чого не існує реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував висновків Верховного суду на які заявник посилався у своїй заяві, є неприйнятними, оскільки в наведених справах та справі, яка переглядається, є різними підстави позову та встановлені фактичні обставини.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд першої інстанції у межах вимог чинного ЦПК України здійснив належну оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності і обґрунтованості заявлених вимог щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірність ускладнення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для забезпечення позову у цій справі у визначений заявником спосіб.

Сукупність вищезазначених обставин та наведених положень закону приводить до висновку, що питання щодо забезпечення позову вирішено судом першої інстанції з додержанням вимог процесуального закону.

Приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з ухвалою суду та переоцінки висновків, при цьому, будь-яких інших доказів, що спростовують правильність ухвали суду в апеляційній скарзі не наведено.

За таких обставин, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для забезпечення даного позову, а також не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які б могли бути підставою, передбаченою ст. 376 ЦПК України, для скасування судового рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін як такої, що є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2025 року про відмову у забезпечені позову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені 15 жовтня 2025 року.

Повний текст постанови складено 23 жовтня 2025 року.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна