Справа № 201/3796/25
Провадження № 2/201/1656/2025
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року Соборний районний суд міста Дніпра

у складі: головуючого судді Батманової В.В.

при секретарі Дейнега А.М.

за участю представника позивача адвоката Сокуренко Н.В.

представника відповідача адвоката Гейко І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Соборного районного суду міста Дніпра у м. Дніпрі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебуває цивільна справа за Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог було вказано, що відповідно до кредитного договору № DNHLGA00000816 від 26.12.2007 ОСОБА_1 отримав від позивача кредит у розмірі 314380,00 Доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11.04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 26.12.2011.

У визначений договором строк відповідач кредитні кошти не повернув, заборгованість не сплатив, чим порушив взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

13.03.2012 рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі № 2 4565/2011 позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 в рахунок повернення заборгованості за кредитним договором №DNHLGA00000816 від 26.12.2007 заборгованість у розмірі 5788735,31 грн. Рішення не оскаржувалось та набрало законної сили.

Так, з дати ухвалення рішення, жодного платежу на погашення заборгованості відповідачем не сплачено.

З ухваленням рішення суду про стягнення боргу, зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитом не припинилося та триватиме до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання у повному обсязі. Відтак, позивач має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тому звернувся із дійсним позовом до суду та просить суд стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду, у розмірі 1786776,74 грн., з яких 520986,18 грн. три відсотки річних, 1265790,56 грн. інфляційні нарахування та стягнути понесені судові витрати.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 01 квітня 2025 року указана позовна заява передана для розгляду судді Батмановій В.В.

Ухвалою судді від 02 квітня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та ухвалою судді від 03 квітня 2025 року призначено розгляд справи в підготовчому судовому засіданні.

Відповідач скористався правом подачі відзиву на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав в повному обсязі, зазначив, що звернувшись до суду з цим позовом до ОСОБА_1 , позивач не надав суду будь-яких доказів звернення ним стягнення на іпотечне майно відповідача, та доказів недостатності грошових коштів після такого стягнення для сплати інфляційних втрат та 3% річних.

Зазначив, що з аналізу кредитного договору, а саме його п. п. 7.3 вбачається: «Забезпеченням виконання Позичальником зобов`язань за даним договором виступає іпотека одноповерхової будівлі-магазину, загальною площею 229,5 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та іпотека нежитлової будівлі, загальною площею 46,8 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , а також всі інші види застави, іпотеки, поруки й т.п., надані банку з метою забезпечення зобов`язань за даним Договором». Тобто, виконання відповідачем ОСОБА_1 , як позичальником, зобов`язань перед банком за кредитним договором забезпечено шляхом передання в іпотеку належного позичальнику нерухомого майна, а значить, що відповідач є не тільки позичальником, а й іпотекодавцем, а банк не тільки кредитором, а й іпотекодержателем.

Відповідно, позивач, як іпотекодержатель, мав право та можливість у разі невиконання відповідачем, як боржником-позичальником, забезпеченого іпотекою зобов`язання за Кредитним договором № DNHLGA00000816 від 26 грудня 2007 року одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки одноповерхової будівлі-магазину, загальною площею 229,5 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та іпотека нежитлової будівлі, загальною площею 46,8 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

В той же час банк, звернувшись до суду з позовом до позичальника ОСОБА_1 , не надав суду будь-яких доказів звернення ним стягнення на іпотечне майно відповідача, та доказів недостатності грошових коштів після такого стягнення для сплати інфляційних втрат та 3% річних. Тобто, за будь-яких обставин, після звернення Банком стягнення на предмет іпотеки, сума боргу відповідача за кредитним договором № DNHLGA00000816 від 26 грудня 2007 року на думку відповідача беззаперечно повинна бути зменшеною, а не дорівнювати сумі боргу в розмірі 5788735,31 грн, визначеному судом в рішенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2012 року по справі № 2-4565/2011. А за таких обставин позовні вимоги банку є необґрунтованими, безпідставними та не доведеними належними доказами, а тому не підлягають задоволенню.

Також в додаткових поясненнях відповідачем було зазначено, що на даний час він не є власником іпотечного майна, та, на його думку, саме банком було реалізоване його майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Також просив застосувати по справі строки позовної давності.

Позивач надав відповідь на відзив та додаткові пояснення, в яких наголосив на тому, що банком не реалізовувалось іпотечне майно, доказів цього відповідачем не надано, також зазначив про те, що банком строк позовної давності пропущений не був.

В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги, подану відповідь на відзив та додаткові пояснення, просила задовольнити позов в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві та додаткових поясненнях.

Суд, заслухавши думки сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № DNHLGA00000816 від 26.12.2007 ОСОБА_1 (далі Відповідач) 26.12.2007 отримав кредит у розмірі 314380,00 (Долар США) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11.04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 26.12.2011. ОСОБА_1 своєю чергою, не виконував зобов`язання за Кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість.

У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за Кредитним договором, позивач був вимушеним звернутися до суду для захисту своїх прав.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2012 року, справа № 2-4565/2011 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором № DNHLGA00000816 від 26 грудня 2007 року 5788735 грн. 31 коп.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2012 року по справі № 2-4565/2011 не оскаржувалось та набрало законної сили. На даний час рішення не виконано, заборгованість не погашена.

З момента ухвалення рішення, а саме 13.03.2012 жодного платежу на погашення заборгованості відповідачем проведено не було.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Факт укладення Кредитного договору встановлено та підтверджується рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2012 року по справі № 2?4565/2011. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2012 року, справа № 2-4565/2011 стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором № DNHLGA00000816 від 26 грудня 2007 року 5788735 грн. 31 коп.

В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором від 26.12.2007 між Банком та Відповідачем укладено 2 Іпотечних договори від 26.12.2007:

1) № DNHLGA00000816 від 26 грудня 2007 року щодо одноповерхової будівлі магазину, загальною площею 229,5 кв.м., розташованої за адресою:

АДРЕСА_2 ) № DNHLGA00000816/1 від 26 грудня 2007 року щодо нежитлової будівлі, загальною площею 46,8 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте, суд критично сприймає посилання відповідача на те, що вказане майно було реалізовано банком.

Відповідачем не було надано жодного належного, в розумінні ЦПК України, доказу факту реалізації в судовому чи в позасудовому порядку вказаного іпотечного майна та отримання банком коштів.

Предметом договору іпотеки № DNHLGA00000816 від 26 грудня 2007 року є одноповерхова будівля-магазин, загальною площею 229,5 кв.м., опис: одноповерхова будівля літ. А-1 - магазин, прибудова літ. А'-1, підвал під А'-1, загальною площею 229,5 кв.м.; а,а'-ганки; №1,2- огорожа, №3-ворота, І-мостіння розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер: 10095623.

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (що був наданий Відповідачем) фізичним особам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, серія та номер: 1300, виданого 17.12.2020, видавник: Приватний нотаріус Анісімов В.Е., належить: будівля пивбару, об`єкт житлової нерухомості, загальна площа (кв.м): 198.7, Опис: будівля пивбару літ.А-1, прибудова літ. А-1, прибудова літ. а-1, загальною площею 198,7 кв.м., ганок літ.а, навіси літ.Г, Ж, альтанки літ.Д, Е, споруди №1-5, 7, І, ІІ., (реєстраційний номер: 01), тобто зовсім інший об`єкт, з іншим описом та іншим реєстраційним номером нерухомого майна, який не був предметом іпотеки, також не має жодних даних про те, що саме банк є стороною вищевказаного договору про задоволення прав іпотекодержателя.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено те, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо строків позовної давності суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України), а тому зобов`язання відповідачів зі сплати суми боргу триває, оскільки не виконано останніми.

Дана позиція узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Відповідно до пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Вказане положення внесено Законом України №2120-IX від 15.03.2022 та набрало чинності 17.03.2022.

Загальновідомим є факт того, що відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє до теперішнього часу. Згідно з вимогами про стягнення нарахувань у відповідності до положень ст. 625 ЦК України за період, у який на території України введено воєнний стан, приймаючи положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, АТ КБ Приватбанк не нараховувало три проценти річних та інфляційні витрати за невиконання грошового зобов`язання з 24.02.2022 року, оскільки відповідач звільнений від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України.

Крім того, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» №540-IX від 30.03.2020, що набрав чинності 02.04.2020, до Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України було внесено зміни, а саме додано пункт 12, яким визначено: ...12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину....

З 01.07.2023 карантин скасовано, водночас, Законом України № 2120-IX від 15.03.2022 розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19 такого змісту: У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Таким чином, строки позовної давності продовжені з 02.04.2020 у зв`язку із карантином та зупинені з 23.02.2022 у зв`язку з введенням воєнного стану, тому позовні вимоги заявлені в межах строку позовної давності з урахуванням карантину та у поєднанні із запровадження воєнного стану.

Зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання, відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц (провадження №14-254цс19).

Враховуючи, що позивачем доведено наявність заборгованості, а відповідачем не доведено виконання рішення суду та погашення заборгованості, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України та приймаючи до уваги те, що позовні вимоги відмовлено, судові витрати у цій справі мають бути стягнені з відповідача на користь позивача

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76, 78, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» () суму заборгованості внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду, у розмірі 1786776 (один мільйон сімсот вісімдесят шість тисяч сімсот сімдесят шість) гривень 74 копійки, з яких 520986 (п`ятсот двадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят шість) гривень 18 копійок три відсотки річних, 1265790 (один мільйон двісті шістдесят п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят шість) гривень 56 копійок інфляційні нарахування.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» () суму сплаченого судового збору в розмірі 21441 (двадцять одна тисяча чотириста сорок одна) гривня 32 копійки.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя : В.В. Батманова