Справа № 348/345/25
Провадження № 22-ц/4808/1473/25
Головуючий у 1 інстанції Максименко О. Ю.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів Баркова В.М., Максюти І.О.,

учасники справи

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Укркредит Фінанс»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України)

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркредит Фінанс»

на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 14 серпня 2025 року, постановлену судом у складі судді Максименко О.Ю.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У лютому 2025 року ТОВ «Укркредит Фінанс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в обґрунтування якого зазначило, що 17.09.2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Укркредит Фінанс» укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1273-4568.

Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту 15900 грн, строк кредитування 300 днів, базовий період 14 днів, комісія за видачу кредиту 15% від суми кредиту, знижена % ставка 1,20% в день, стандартна % ставка 1,5% в день.

Позивач зазначив, що взяті на себе зобов`язання виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. Відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань відповідно до умов укладеного кредитного договору шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця, здійснив часткову оплату в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, що свідчить про прийняття укладеного кредитного договору.

ОСОБА_1 не виконала в повному обсязі всі інші грошові зобов`язання перед кредитодавцем, встановлені умовами кредитного договору, внаслідок чого станом на 14.01.2025 року заборгованість за кредитним договором становить 86607,20 грн, що складається з простроченої заборгованості за кредитом 13870,00 грн, простроченої заборгованості за нарахованими процентами 70882,20 грн та простроченої заборгованості по комісії за видачу кредиту 1855,00 грн.

Кредитодавцем було прийнято рішення про застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укркредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості за нарахованими процентами у загальній сумі 9667,20 гривень за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 76940,00 гривень.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за кредитним договором № 1273-4568 від 17.09.2023 в розмірі 76940,00 грн, яка складається з простроченої заборгованості за кредитом 13870,00 грн, простроченої заборгованості за нарахованими процентами 63070,00 грн.

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 14 серпня 2025 року позовні вимоги ТОВ «Укркредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укркредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 1273-4568 від 17.09.2023 в розмірі 60000 грн, з яких 13870 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 46130 грн прострочена заборгованість за нарахованими процентами, судові витрати по сплаті судового збору 1889,47 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням, ТОВ «Укркредит Фінанс» звернулось до суду з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 14 серпня 2025 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укркредит Фінанс» заборгованості за кредитним договором № 1273-4568 від 17.09.2023 в розмірі 60 000 грн та 1889,47 грн судового збору, та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укркредит Фінанс» заборгованості за кредитним договором № 1273-4568 від 17.09.2023 в розмірі 76 940 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив, що під час укладення кредитного договору, сторонами досягнуто домовленості, зокрема щодо строку кредитного договору (300 днів) та базової процентної ставки за користування кредитними коштами (1,5 % в день). Базовий період строк протягом якого боржник бажає сплачувати саме проценти за користування кредитом (в даному випадку 14 днів), який він сам обирає при заповненні заявки на отримання грошових коштів. А строк кредитування строк на який видаються грошові кошти, якими він може користуватися (в данному випадку 300 днів до 12.07.2024 року).

Згідно доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором 1273-4568 від 17.09.2023 року, станом на 14.01.2025 року ТОВ «Укркредит Фінанс» здійснювало лише нарахування по процентам за користування кредитом (згідно п. 4.6. та 10.2. кредитного договору) в строк договору (згідно п. 4.9. Договору), що також погоджено між сторонами.

Позивач не нараховував відповідачу жодних процентів за несвоєчасне повернення отриманого кредиту в силу положень статті 625 ЦК України, пеню, штраф або інших платежів за неналежне виконання умов Кредитного договору, а одноразова комісія була нарахована лише за видачу кредитних коштів та не мала жодного санкційного характеру.

Скаржник посилається на те, що відповідно до п. 6.9. договору зазначено, позичальник має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів, про що зобов`язаний повідомити кредитодавця до закінчення вказаних 14 календарних днів шляхом направлення відповідного повідомлення у письмовій формі на адресу кредитодавця.

Проте, ОСОБА_1 правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладення кредитного договору протягом чотирнадцяти днів не скористалась та продовжувала користуватись кредитом на погоджених між сторонами умовах.

За таких обставин, на переконання скаржника вказані умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України.

Зазначає, що норма закону, зокрема п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» має місце щодо застосування до вимог про нарахування пені, а не до всіх умов договору. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «Укркредит Фінанс» вбачається, що позиваченм не здійснюється будь-яких нарахувань (штраф, пеня) за порушення умов договору, а відтак і відсутні порушення норм закону, що визначені в п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Проценти за користування кредитом визначено відповідно до ст. 1048, 1054, 10561 ЦК України та не є компенсацією у разі невиконання зобов`язань за договором в розумінні п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 12 вересня 2025 року відкрито апеляційне провадження та роз`яснено відповідачці право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження ОСОБА_1 отримала через підсистему «Електронний суд» 12.09.2025 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Із матеріалів справи вбачається, що ціна позову в даній справі становить 76 940 грн і є менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 грн * 30 = 90 840 грн), тому справа відноситься до категорії малозначної справи в силу вимог закону.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Із змісту апеляційної скарги позивача вбачається, що рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 14 серпня 2025 рок оскаржується позивачем в частині відмови у стягненні процентів у заявленій позивачем сумі. Судове рішення в частинні стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором за тілом кредиту не оскаржується, а тому апеляційний суд відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в оскаржуваній частині, а саме в частині відмови у стягненні процентів у заявленій позивачем сумі.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволення позовних вимог щодо процентів на суму 16 940 грн, суд першої інстанції посилаючись на положення ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», виходив з того, що стягнення процентів у розмірі 60000, 00 грн, що значно перевищує суму отриманого кредиту, не відповідає принципам розумності, справедливості та пропорційності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, тому дійшов висновку, що загальний розмір процентів слід встановити в сумі 46130,00 грн.

Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено та сторонами не заперечувалось, що між ТОВ «Укркредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1273-4568 продукту «НА ВСЕ» від 17.09.2023, за умовами якого кредитодавець відкрив кредитну лінію для позичальника шляхом надання позичальнику кредиту на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому цим договором.

Розмір кредитного ліміту становить - 15900 грн, дата видачі кредиту - 17.09.2023 року, останній календарний день першого базового періоду -30.09.2023 року..

Стандартна процентна ставка становить 1,50% за кожен день користування кредитом.

Відповідно до п. 4.9 договору строк кредитування 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику, дата повернення кредиту 12.07.2024.

Згідно п.4.10 реальна річна процентна ставка на дату укладання договору складає 27135, 00%.

Договір підписано електронним підписом з одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) А9569.

Також електронним підписом з одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) А9569 підписано Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) продукту «НА ВСЕ», паспорт споживчого кредиту та таблицю обчислення загальної вартості кредиту.

Кредитний договір укладено в електронному вигляді, шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» .

Як вбачається з довідки про перерахування суми кредиту № 1273-4568 від 17.09.2023 ОСОБА_1 17.09.2023 за допомогою системи LigPay здійснено видачу кредитних коштів в сумі 15900,00 грн на платіжну карту НОМЕР_1 .

Довідкою від 14.01.2025 АТ КБ «ПриватБанк» підтверджено перерахування коштів від ТОВ «Укркредит Фінанс» через систему платежів LigPay, у тому числі на карту № НОМЕР_1 .

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 1273-4568 від 17.09.2023 рокук станом на 14.01.2025 заборгованість відповідачки за основним боргом складає 13870,00 грн, заборгованість за відсотками 70882,20 грн, заборгованість по комісії 1855,00 грн.

Відповідачкою було здійснено два платежі за договором: 11.12.2023 року в сумі 530 грн та 17.07.2024 року в сумі 2030,00 грн.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.

Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.

Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року N 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року N 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року N 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.

Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору.

Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

У Рішенні від 11липня 2013 року №7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.

Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Відповідно до правового висновку, закріпленого в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі №679/1103/23, відсутність позову про визнання недійсним договору про відкриття кредитної лінії не є перешкодою для врахування інтересів відповідача у справі з метою дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

З розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «Укр Кредит Фінанс», вбачається, що загальна заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 86 607,20 грн, з яких 13870 грн прострочена заборгованість за кредитом, 70 882, 20 грн прострочена заборгованість за нарахованими процентами.

Банком застосовано програму лояльності та частково списано заборгованість позичальника за нарахованими комісією та процентами в сумі 9 667,20 грн. Після списання загальна заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 76 940 грн, з яких 13870 грн прострочена заборгованість за кредитом, 63 070 грн прострочена заборгованість за нарахованими процентами.

У суді першої інстанції представник відповідачки, посилаючись на ст. 18 Закону України зазначала про несправедливі умови кредитного договору та просила зменшити розмір нарахованих процентів та розмір загальної заборгованості про кредитному договору до 60 000 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у даному випадку, визначений ТОВ «Укркредит Фінанс» у вказаному вище договорі розмір процентів є непропорційно високим та призводить до дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника (споживача), відтак пункти 4.6, 4.10 договору є несправедливими і суперечать принципам розумності та добросовісності, оскільки встановлюють вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад 50 %) у разі невиконання/неналежного виконання позичальником зобов`язань за цим договором.

Доводи апеляційної скарги про те, що п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» має місце щодо застосування до вимог про нарахування пені, а не до усіх умов договору не заслуговує на увагу, з огляду на наступне. Так у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23 зроблено висновок про те, що відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно застосовано до даних кредитних правовідносин положення пункту 5 ч. 3 ст. 8 Закону України «Про споживчий кредит», та дійшов обґрунтованого висновку про зменшення розміру нарахованих відсотків до 46 130 грн.

Доводи скаржника про те, що відповідач не скористався правом відмовитися в односторонньому порядку від укладення кредитного договору протягом чотирнадцяти днів та продовжував користуватись кредитом на умов, погоджених сторонами, колегія суддів відхиляє, оскільки свобода договору, право споживача відмовитися від укладення договору про надання споживчого кредиту або відкликати згоду на укладення такого договору, не звільняє позивача від обов`язку укладати правочин відповідно до вимог актів цивільного законодавства, в тому числі, з урахуванням вимог законодавства про захист прав споживачів.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 14 серпня 2025 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то суд не здійснює перерозподіл витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркредит Фінанс» залишити без задоволення.

Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 14 серпня 2025 року в оскаржуваній залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 жовтня 2025 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.М. Барков

І.О. Максюта