П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2025 року місто Київ

Справа № 760/18830/25

Провадження №22-ц/824/14871/2025

Резолютивна частина постанови оголошена 22 жовтня 2025 року

Повний текст постанови складено 24 жовтня 2025 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

суддя-доповідач Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Желепи В.В.

сторони: позивач приватний виконавець Київського міського виконавчого

округу Лановенко Людмила Олегівна

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Головатенко Ольгою Сергіївною, на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 21 липня 2025 року, постановлену у складі судді Аксьонової О.С., -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. - Юхименко Ю.Ю. звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 , в якому просить суд визнати договір купівлі-продажу транспортного засобу №3245/2024/4954146 від 23 жовтня 2024 року, а саме транспортного засобу автомобіля марки KIA, моделі SPORTAGE, 2017 року впуску, номер кузову НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , дата реєстрації 11.10.2017, недійсним.

Одночасно із поданням позовної заяви до суду представник позивача - Юхименко Ю.Ю. подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб марки КІА, моделі SPORTAGE, 2017 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , дата реєстрації 11.10.2017, яка на праві власності належить ОСОБА_2 .

В обґрунтування вимог заяви про забезпечення позову зазначає, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. перебуває виконавче провадження НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого листа №684/475/22 виданого 05.04.2023 року Старосинявським районним судом Хмельницької області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 неповернуту суму позики за договором позики від 10.11.2020 в сумі 45000 доларів США.

В межах виконавчого провадження № НОМЕР_4 приватним виконавцем встановлено, що згідно сформованого 22.05.2024 витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб встановлено наявний актовий запис про реєстрацію шлюбу 23.12.1995 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , складений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції №2726.

В подальшому приватний виконавець отримала відповідь від Головного сервісного центру МВС, відповідно до якої встановлено, що відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру транспортних засобів на ім`я ОСОБА_1 , на реєстраційному обліку перебуває ТЗ марки КІА, моделі SPORTAGE, 2017 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , дата реєстрації 11.10.2017.

Тобто, вищезазначений транспортний засіб ОСОБА_1 набула під час шлюбу з ОСОБА_3 .

Отже, є підстави вважати, що 1/2 частина транспортного засобу марки КІА, моделі SPORTAGE, 2017 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , дата реєстрації 11.10.2017, належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 , оскільки шлюб між ними не припинився, шлюбний договір щодо транспортного засобу не укладався.

При цьому зазначає, що раніше 04 жовтня 2024 року приватним виконавцем Лановенко Л.О. до Солом`янського районного суду м. Києва було подано заяву про забезпечення позову до подання позову шляхом накладення арешту на 1/2 частини транспортного засобу марки КІА, моделі SPORTAGE, 2017 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , дата реєстрації 11.10.2017, яка на праві власності належить ОСОБА_1 .

Відтак, 09 жовтня 2024 року Солом`янським районним судом м. Києва винесено ухвалу №760/25123/24, якою заяву приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. про вжиття заходів забезпечення позову до пред`явлення позову, - задоволено та накладено арешт на 1/2 частину транспортного засобу марки КІА, моделі SPORTAGE, 2017 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , дата реєстрації 11.10.2017, яка на праві власності належить ОСОБА_1 .

Проте, 17 березня 2025 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Головатенко О.С. подано до суду клопотання, в якому зазначено, що 23 жовтня 2024 року ОСОБА_1 продала транспортний засіб марки КІА, моделі SPORTAGE, 2017 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , дата реєстрації 11.10.2017, відповідачу ОСОБА_2 , на підтвердження даного факту надала договір купівлі-продажу транспортного засобу №3245/2024/4954146 від 23.10.2024.

Враховуючи те, що 09 жовтня 2024 року судом накладено арешт на 1/2 частину цього транспортного засобу для забезпечення позову про визначення частки боржника, однак, попри встановлене обтяження, вже 23 жовтня 2024 року ОСОБА_1 здійснено його відчуження на користь ОСОБА_2 , що підтверджується поданим договором купівлі-продажу транспортного засобу, а тому , вказані обставини свідчать про наявність реальної та доведеної загрози подальшого відчуження або перепродажу транспортного засобу з метою уникнення примусового виконання рішення суду.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21 липня 2025 року заяву приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. про забезпечення позову задоволено.

Застосовано захід забезпечення позову у виді накладення арешту на транспортний засіб марки КІА, моделі SPORTAGE, 2017 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , дата реєстрації 11.10.2017, який на праві власності належить ОСОБА_2 ..

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувавши обсяг позовних вимог, дані про особу відповідачів, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач, позовним вимогам, суд вважає необхідним та достатнім застосувати захід забезпечення позову у виді накладення арешту на транспортний засіб марки КІА, моделі SPORTAGE, 2017 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , дата реєстрації 11.10.2017, який на праві власності належить ОСОБА_2 , оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Головатенко О.А. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Зокрема зазначає про те, що в провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа № 760/26011/24 за позовом приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. до ОСОБА_1 ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

В рамках цієї справи вирішується спір чи є транспортний засіб спірним сумісним майном ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та визначення частки боржника ОСОБА_3 у такому майні.

Крім того, в рамках справи № 760/26011/24 подані беззаперечні докази того, що автомобіль КІА, моделі SPORTAGE, 2017 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , дата реєстрації 11.10.2017, є виключно її особистою власністю та відповідно даний факт виключає права приватного виконавця претендувати визнання за боржником ОСОБА_3 право спільної сумісної власності на частку такого автомобіля.

Позивачем не надано жодного письмового доказу на підтвердження того, що транспортний засіб на, який накладено арешт є спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

На даний час відсутнє будь-яке судове рішення, яким би було встановлено , що спірний транспортний засіб є спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу ПВ виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. заперечували доводи апеляційної скарги, зазначивши, що твердження викладені в ній, не відповідають дійсності.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Головатенко О.С. підтримала доводи апеляційної скарги.

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. порти доводів апеляційної скарги заперечувала.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст. 150 ЦПК України).

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлення обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Враховуючи викладене, заходи забезпечення позову застосовуються судом у випадку наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Як убачається з роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Встановлено, що представник позивача приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. - Юхименко Ю.Ю. звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 , в якому просить суд визнати договір купівлі-продажу транспортного засобу №3245/2024/4954146 від 23 жовтня 2024 року, а саме транспортного засобу марки KIA, моделі SPORTAGE, 2017 року впуску, номер кузову НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , дата реєстрації 11.10.2017, недійсним.

В заяві про забезпечення позову, заявник обґрунтовує її тим, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. перебуває виконавче провадження НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого листа №684/475/22 виданого 05.04.2023 року Старосинявським районним судом Хмельницької області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 неповернуту суму позики за договором позики від 10.11.2020 в сумі 45000 доларів США.

В межах виконавчого провадження № НОМЕР_4 приватним виконавцем встановлено, що згідно сформованого 22.05.2024 витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб встановлено наявний актовий запис про реєстрації шлюбу 23.12.1995 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , складений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції №2726.

В подальшому приватний виконавець отримала відповідь від Головного сервісного центру МВС, відповідно до якої встановлено, що відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру транспортних засобів на ім`я ОСОБА_1 , на реєстраційному обліку перебуває ТЗ марки КІА, моделі SPORTAGE, 2017 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , дата реєстрації 11.10.2017.

Тобто, вищезазначений транспортний засіб ОСОБА_1 набула під час шлюбу з ОСОБА_3 .

Отже, є підстави вважати, що 1/2 частина транспортного засобу марки КІА, моделі SPORTAGE, 2017 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , дата реєстрації 11.10.2017, належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 , оскільки шлюб між ними не припинився, шлюбний договір щодо транспортного засобу не укладався.

При цьому зазначає, що раніше 04 жовтня 2024 року приватним виконавцем Лановенко Л.О. до Солом`янського районного суду м. Києва було подано заяву про забезпечення позову до подання позову шляхом накладення арешту на 1/2 частини транспортного засобу марки КІА, моделі SPORTAGE, 2017 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , дата реєстрації 11.10.2017, яка на праві власності належить ОСОБА_1 .

Відтак, 09 жовтня 2024 року Солом`янським районним судом м. Києва винесено ухвалу №760/25123/24, якою заяву приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. про вжиття заходів забезпечення позову до пред`явлення позову, - задоволено та накладено арешт на 1/2 частину транспортного засобу марки КІА, моделі SPORTAGE, 2017 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , дата реєстрації 11.10.2017, яка на праві власності належить ОСОБА_1 .

Проте, 17 березня 2025 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Головатенко О.С. подано до суду клопотання, в якому зазначено, що 23 жовтня 2024 року ОСОБА_1 продала транспортний засіб марки КІА, моделі SPORTAGE, 2017 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , дата реєстрації 11.10.2017, третій особі - ОСОБА_2 , на підтвердження даного факту надала договір купівлі-продажу транспортного засобу №3245/2024/4954146 від 23.10.2024.

Враховуючи те, що 09 жовтня 2024 року судом накладено арешт на 1/2 частину цього транспортного засобу для забезпечення позову про визначення частки боржника, однак, попри встановлене обтяження, вже 23 жовтня 2024 року ОСОБА_1 здійснено його відчуження на користь третьої особи - ОСОБА_2 , що підтверджується поданим договором купівлі-продажу транспортного засобу, а тому , вказані обставини свідчать про наявність реальної та доведеної загрози подальшого відчуження або перепродажу транспортного засобу з метою уникнення примусового виконання рішення суду.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України передбачено такий вид забезпечення позову як накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Враховуючи те, що між сторонами виник спір, який має майнових характер без вказаного забезпечення позову може утруднитись виконання можливого рішення суду, тому суд першої інстанції дійшов правильного, що наявні підстави для забезпечення розгляду.

Заходи забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, їх значення полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що в провадженні Солом`янського районного суду м. Києва 760/26011/24 перебуває цивільна справа за позовом приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. до ОСОБА_1 ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, і в рамах якої подані беззаперечні докази того, що автомобіль КІА, моделі SPORTAGE, 2017 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , дата реєстрації 11.10.2017, є виключно особистою власністю ОСОБА_1 , атому арешт накладений на майно, яке не підлягає поділу не заслуговують на увагу, оскільки вказані обставини є предметом розгляду справи № 760/26011/24.

У справі , що переглядається предметом розгляду справи є визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Доводи апеляційної скарги про те, що заявник, не обґрунтувала доказами необхідність забезпечення позову у цій справі не дають суду апеляційної інстанції підстав для скасування оскаржених оскаржуваної ухвали, оскільки підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом залежно до конкретного випадку, а суд першої інстанції встановив, що невжиття таких заходів може утруднити чи унеможливити виконання майбутнього рішення суду.

Враховуючи викладене, з метою ефективного забезпечення балансу інтересів сторін по справі, колегія суддів вважає, що у суду першої були наявні підстави для задоволення заяви та застосування заходів забезпечення позову у вигляді арешту на майно, що належить на праві власності відповідачу.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і на законність оскаржуваної ухвали не впливають.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається, тому апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Головатенко Ольгою Сергіївною - залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 21 липня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна