Житомирський апеляційний суд
Справа №287/131/23 Головуючий у 1-й інст. Русин М.Г.
Категорія 56 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Павицької Т.М., Шевчук А.М.,

розглянувши у письмовому провадженні у місті Житомирі цивільну справу № 287/131/23 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Олевського районного суду Житомирської області від 26 травня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Русина М.Г. в місті Олевськ,

в с т а н о в и в :

У січні 2023 року представник Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - ГУ ПФ України в Житомирській області, Головне управління) звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 11 300,00 грн переплаченої йому пенсії та судові витрати у розмірі 2 481,00 грн.

Позов мотивувався тим, що 19 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФ України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності, на підставі якої було призначено йому пенсію по ІІІ групі інвалідності (загальне захворювання) відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 29 липня 2015 року.

За випискою до акту огляду МСЕК від 17 грудня 2019 року серії 12 ААБ № 526966 ОСОБА_1 було продовжено виплату пенсії із встановленням терміну до 31 грудня 2021 року.

На період дії карантину у період з 01 січня 2022 року по 31 травня 2022 року йому нараховувалася та виплачувалася призначена пенсія без повторного огляду МСЕК.

Як було встановлено, 02 лютого 2022 року оглядом МСЕК Романчука О.О. було невизнано інвалідом, що підтверджується наданою довідкою МСЕК.

Таким чином, відповідачу у період з 01 січня 2022 року по 31 травня 2022 року було надміру сплачено кошти у розмірі 11 300,00 грн.

Вказували, що у травні, липні та вересні 2022 року ОСОБА_1 направлялися листи з проханням з`явитися до Управління з питання переплати пенсії, проте він не з`явився, кошти не повернув.

Тому, представник позивача просив стягнути із відповідача вказані надмірно сплачені кошти.

Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 26 травня 2025 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ГУ ПФ України в Житомирській області подала апеляційну скаргу, де просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи.

Зазначає, що наразі стягнення на підставі рішення територіального органу Пенсійного фонду неможливе, оскільки пенсія відповідачу не виплачується.

ОСОБА_1 до Управління не з`являвся, кошти на рахунок ГУ ПФ України в Житомирській області особисто пенсіонером не вносилися.

Вказує, що в даному випадку чітко простежується недобросовісність з боку набувача, який своєчасно не повідомив Управління про обставини, що спричиняють припинення виплати пенсії.

Тому надміру виплачена сума пенсії в розмірі 11 300,00 грн підлягає стягненню саме з ОСОБА_1 .

Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 14 липня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та справу призначено до розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України ( частина 1 статті 368 ЦПК України).

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 5 статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, наявні правові підстави для розгляду справи у порядку письмового провадження без участі сторін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою.

Відмовляючи у задоволені позову ГУ ПФ в Житомирській області, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що зайво сплачена сума пенсії мала місце внаслідок недобросовісної поведінки та зловживань з боку відповідача.

Колегія суддів погоджується із висновками місцевого суду з огляду на наступне.

Судом встановлено та досліджено матеріалами справи, що на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області перебуває ОСОБА_1 , який отримував пенсію по ІІІ групі інвалідності, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до копії виписки з акта огляду МСЕК до довідки серії 12 ААБ № 526966 від 17 грудня 2019 року відповідачу встановлена третя група інвалідності з 29 листопада 2019 року з датою чергового переогляду 17 грудня 2021 року (а. с. 6).

Із матеріалів справи убачається, що у грудні ОСОБА_1 було подано документи до Житомирської спеціалізованої міжрайонної офтальмо-травматологічної МСЕК для продовження групи інвалідності.

З метою встановлення стану здоров`я відповідача для продовження або припинення групи інвалідності Житомирською спеціалізованою міжрайонною офтальмо-травматологічною МСЕК направлено ОСОБА_1 на обстеження до Науково-дослідного інституту реабілітації осіб з інвалідністю (ннлк) ВНМУ ім. М.І. Пирогова.

Згідно копії виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 652 від 01 березня 2022 року ОСОБА_1 з 16 лютого 2022 року по 01 березня 2022 року перебував на обстеженні. Консультативне заключення відправлене на МСЕК (а.с.47).

Як убачається із матеріалів справи, головою МСЕК видано довідку про невизнання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інвалідом згідно заключення ВНДУ №144 від 14 квітня 2022 року (а.с. 7).

Згідно зі статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В силу норм статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Згідно статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18).

При цьому, правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18).

А, згідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Пунктом 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року встановлено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічний висновок також міститься у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», у справі «Ґаші проти Хорватії» та у справі «Трґо проти Хорватії».

Позивач мотивує свої позовні вимоги недобросовісністю відповідача, яка полягала у неповідомленні ним позивача про зазначений факт зняття групи інвалідності.

Як убачається з матеріалів справи, довідка про невизнання ОСОБА_1 інвалідом була видана згідно із заключенням ВНДУ №144 від 14 квітня 2022 року.

В силу норм статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів погоджується із твердженням місцевого суду, що відомості про дату отримання ОСОБА_1 указаної довідки, а також докази того, що він, зловживаючи власними обов`язками своєчасно не повідомив орган Пенсійного фонду України про прийняте рішення, в матеріалах справи відсутні і такі не встановлені апеляційним судом.

Приписами статті 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що органи медико-соціальної експертизи зобов`язані повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду в порядку, встановленому законодавством, про результати повторного огляду осіб, яким призначена пенсія по інвалідності, та про нез`явлення цих осіб на зазначений огляд.

Як убачається з матеріалів справи позивачем не було надано ні суду першої інстанції, ні апеляційної інстанції відомості щодо дати одержання відповідних відомостей з органу медико-соціальної експертизи щодо ОСОБА_1 .

Колегія суддів цілком погоджується із висновком суду першої інстанції, що надмірно виплачені відповідачу кошти в розмірі 11 300,00 грн відбулось не внаслідок недобросовісності самого ОСОБА_1 , а через неузгодженість дій позивача та відповідної міжрайонної МСЕК, відділу з питань перерахунку пенсій ГУ ПФ України в Житомирській області. Викладені обставини виключають недобросовісність поведінки відповідача та, в свою чергу, унеможливлюють задоволення даного позову.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення місцевого суду, наведені у скарзі, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які ґрунтовно, повно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками щодо їх оцінки.

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими, а рішення суду є законним та ґрунтується на встановлених обставинах справи.

За приписами пункту 1 частини 1 стаття 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду без змін.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, немає.

За приписами пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини 6 статті 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Олевського районного суду Житомирської області від 26 травня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Судді