Суддя Ізмайлов І. К.
Справа № 644/200/24
Провадження № 2/644/575/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
22 жовтня 2025 року Індустріальний районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Ізмайлова І.К.
секретаря Книшенко Я.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 644/200/24 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , Харківська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
ОСОБА_1 , ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позову зазначено, що згідно рішення райвиконкому м. Харкова № 3/1 від 11.01.1991 та ордеру на житлове приміщення № 146489 від 14.01.1994 багатодітна родина, а саме ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 отримали дві, як одну, двокімнатну та трикімнатну ізольовані квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 26,69 кв.м та 40,56 кв.м.
Рішенням виконкому Харківської міської ради № 907 від 28.12.2016 ОСОБА_1 визнано наймачем трикімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_2 разом із сином ОСОБА_3 , дочкою ОСОБА_9 і онукою ОСОБА_10 . Дочка і онука на теперішній час зняті з реєстрації і перебувають за кордоном. Наймачем двокімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_3 визнано ОСОБА_5 разом із бабою ОСОБА_4 .

У квартирі АДРЕСА_1 були зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_11 , яка знята з реєстрації 10.03.2017, ОСОБА_12 , яка знята з реєстрації 31.03.2005, ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

З 07.04.2017 в квартирі АДРЕСА_2 зареєстрована ОСОБА_1 .

З 04.04.2017 в квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

ОСОБА_3 з реєстрації в квартирі АДРЕСА_4 , АДРЕСА_2 після ухвалення рішення виконкому Харківської міської ради № 907 від 28.12.2016 не знятий, тому досі і значиться зареєстрованим у вказаній квартирі.

Фактично з березня 2020 ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 не проживає, оскільки проживає і працює за кордоном, квартирою не цікавиться, витрати по сплаті комунальних послуг не несе.

Враховуючи, що ОСОБА_3 в квартирі не мешкає більше трьох років, посилаючись на норми ЖК України, позивачки просили визнати відповідача такими, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Розпорядженням керівника апарату Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16.05.2024 призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.05.2024 справу передано до провадження судді Ізмайлова І.К.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28.05.2024 постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

20.06.2024 ухвалою суду витребувано з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України відомості про виїзд з України, повернення в Україну ОСОБА_3 за період 2020-2024 р.р.

05.07.2024 ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно, про причини неявки суду не повідомила.

Відповідач ОСОБА_3 про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, у судове засідання не прибув, причини неявки суду не повідомив.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Представник Харківської міської ради в судове засідання не прибув. В письмових поясненнях поданих до суду зазначив, що проти задоволення позову заперечує, оскільки позивачами на підтвердження факту не проживання ОСОБА_3 за місцем мешкання протягом тривалого часу не надано належних, допустимих та достатніх письмових доказів. В позовній заяві відсутні докази, які б спростовували поважні причини відсутності відповідача у спірній квартирі, зокрема щодо визнання ОСОБА_3 непрацездатною особою, знаходження його в установі соціальної допомоги чи перебування у місцях обмеження чи позбавлення волі, а також не надано інформації щодо місця роботи відповідача і відомостей, що відповідач перешкоджає позивачам у здійсненні ними права на вільне користування зазначеною квартирою. Вважає, що визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням порушить його конституційне право на житло.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідачів про розгляд даної справи в порядку загального позовного провадження, однак, відповідачі не скористалися процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.

За таких обставин, у відповідності до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи, суд доходить наступних висновків:

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що на підставі ордеру № 146489 від 14.01.1994 р., виданого відповідно до рішення райвиконкому м. Харкова від 11.01.1994 р. № 3/1, ОСОБА_6 отримав в користування житлове приміщення, а саме квартиру АДРЕСА_4 , АДРЕСА_2 , яка складається з двох та трьох кімнат, житловою площею 29,69+40,56 кв.м. Відповідно до зазначеного ордеру квартиру виділено на склад сім`ї ОСОБА_6 , яка складається з сімох осіб: дружини - ОСОБА_1 , дочки - ОСОБА_8 , дочки - ОСОБА_13 , сина - ОСОБА_3 , дочки ОСОБА_3 , дочки - ОСОБА_7 .

У 2001 році ОСОБА_6 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 11.01.2001 Харківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 301.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради № 907 від 28.12.2016р. про визнання громадян наймачами житлової площі, за згодою всіх членів сім`ї, ОСОБА_1 визнано наймачем трикімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_5 зі складом сім`ї 4 особи: ОСОБА_1 наймач, ОСОБА_10 онука, ОСОБА_3 син, ОСОБА_11 дочка.

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 907 від 28.12.2016р. про визнання громадян наймачами житлової площі, за згодою всіх членів сім`ї, ОСОБА_13 визнано наймачем двокімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_6 зі складом сім`ї 2 особи: ОСОБА_14 наймач, ОСОБА_4 баба.

Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб ОСОБА_1 з 07.04.2017 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_2 .

Відповідно до Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 12.02.2024 в квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , яка змінила прізвище після реєстрації шлюбу, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .

Згідно Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 12.02.2024 ОСОБА_3 зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 .

З листа Департаменту реєстрації виконавчого комітету Харківської міської ради ОСОБА_11 в квартирі АДРЕСА_2 знята з реєстрації 10.03.2017 разом із дочкою ОСОБА_10

ОСОБА_12 в квартирі АДРЕСА_1 знята з реєстрації 31.03.2005.

Отже, судом встановлено, що на цей час у квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані позивачка ОСОБА_5 і її баба ОСОБА_4 , а у квартирі АДРЕСА_2 зареєстрована ОСОБА_1 , при цьому ОСОБА_3 зареєстрований у квартирах АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_3 , будучи членом сім`ї наймача, та таким, який зазначений в ордері при отриманні спірного житла з 1994 року зареєстрований у спірній квартирі АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації, яка надійшла до суду з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, 25.09.2021 ОСОБА_3 перетнув державний кордон України (виїхав за межі території України) через пункт пропуску «Харків», характеристика ТЗ 1636 Харків-Гданськ. Інформації щодо в`їзду ОСОБА_3 на територію України, після зазначеного часу, органи державної прикордонної служби не мають.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЖК України жилі будинки і жилі приміщення в будівлях, що належать державі, є державним житловим фондом.

В ч. 1 ст. 5 ЖК України вказано, що державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст.61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися в якості членів сім`ї наймача в установленому законом порядку.

Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Частиною 4 статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

За ч. 2 ст. 71 ЖК України якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Також жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, зокрема, у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи.

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 своєї постанови № 2 від 12.04.1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

В постанові від 31 березня 2021 року у справі № 753/72/17 (провадження № 61-18178св20) Верховний Суд зазначив, що вимога про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, у разі її задоволення має фактичним наслідком позбавлення відповідачів права на житло та, відповідно, виселення їх. Проте таке позбавлення права має ґрунтуватися не лише на вимогах закону, але й бути виправданим, необхідним для захисту прав позивача та співмірним із тим тягарем, який у зв`язку із втратою житла покладається на сторону відповідача, оскільки позбавлення житла будь-якої особи є крайнім заходом втручання у права на житло.

Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_3 перетнув кордон 25.09.2021 і до цього часу на територію України не повернувся. Разом із цим, позивачами суду не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про не проживання відповідача у квартирі без поважних на то причин, а саме про причини його виїзду та втрати зв`язку з місцем постійного проживання, які безпосередньо впливають на вирішення цієї справи і можуть бути пов`язані з відрядженням, роботою, лікуванням, навчанням, тощо.

Акт складений сусідами ОСОБА_15 , ОСОБА_16 про постійне проживання ОСОБА_3 на території Республіки Польща не містить посилання на наявність чи відсутність його речей та посуду у квартирі і не доводить обставин відсутність поважності причин не проживання в квартирі відповідача.

Крім того, позивачі не зверталися з клопотанням про допит судом осіб, які склали акт, як свідків.

Посилання позивачів про неможливість вирішення спору у позасудовий спосіб у зв`язку з перебуванням відповідача за межами України не свідчить про необхідність задоволення позову, оскільки суду не надано жодного доказу про неможливість встановлення самими позивачами місцеперебування відповідача, який є їхнім родичем.

Крім того, суд враховує, що відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», що затверджений Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 та території України, в зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено воєнний стан строком на 30 діб, який продовжено до теперішнього часу. Отже, позов пред`явлено під час дії воєнного стану, а тому відсутність відповідача за місцем реєстрації має об`єктивні причини і за таких обставин не може вважатись такою, що має місце без поважних причин.

Отже, на підставі наданих доказів суд не може дійти висновку про доведеність факту не проживання відповідача саме без поважних причин у спірній квартирі, оскільки позивачами не надано відповідних та допустимих доказів.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

В іншому випадку сприяння судом у здійсненні однієї із сторін своїх прав призведе до легітимізації зловживанням стороною правом на подання доказів, що є неприпустимим, оскільки за своїм змістом є порушенням передбаченого у ст. 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" права на справедливий судовий розгляд в контексті такого його елемента, як правова визначеність, а також - до порушення конституційної засади судочинства: рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, ст. 129 Конституції України.

В даному випадку суд не може розцінювати зазначені в позові доводи, без надання відповідних доказів, як належні докази.

Виходячи з того, що при зверненні до суду позивачами не надано належних та допустимих доказів, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог за їх недоведеністю, що не позбавляє права на повторне звернення до суду з вимогами на підставі нового доказу, який є іншою підставою позову.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. ст. ст. 9, 64, 71, 72, 107, 109 ЖК України, ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 81, 89, 109, 259, 263-265, 268, 273, 280, 282 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в задоволенні позову про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 22 жовтня 2025.

Позивачі: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_7 ;

ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , АДРЕСА_8 .

Відповідач: ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , АДРЕСА_9 .

Треті особи: ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , АДРЕСА_8 ;

Харківська міська рада, майдан Конституції, 7, м. Харків, 61200, .

Суддя І.К. Ізмайлов