Справа № 523/7872/25
Провадження №2/523/4348/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" жовтня 2025 р. м.Одеса

Пересипський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М.,

за участю секретаря - Березніченко В.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одеса, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічними позовними вимогами ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 у травні 2025р. через систему «Електронний суд» звернулася до суду з позовними вимогами в яких просить:

визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя;

в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на частки квартири АДРЕСА_1 .

Позовну заяву мотивувала тим, що перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 на його ім`я була придбана квартира АДРЕСА_1 , яка, на думку позивача, є їхньою спільною сумісною власністю подружжя. Від шлюбу у сторін народилися діти, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які після розірвання шлюбу проживають разом з нею та перебувають на повному її утриманні з жовтня 2022р.

Позивач вважає, що має право на збільшену частку у спільному майні під час поділу, зокрема в розмірі часток квартири, з огляд у на те, що:

ОСОБА_2 ухилявся від надання допомоги на утримання їх дітей;

ОСОБА_2 без її згоди, як дружини, 05.02.2025р. продав автомобіль марки ВАЗ 21093, 1994 року випуску;

ОСОБА_2 здійснив дії по приховуванню спільного майна подружжя, а саме: телевізору марки LG орієнтованою вартістю 18000,00грн.;

квартира була придбана за кредитні грошові кошти, отримані від ПАТ АБ «Укргазбанк» в розмірі 405 000,00грн. При цьому погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 197 876,00грн. відбулась за особисті грошові кошти отриманні від продажу квартири, яка належала їй та їх дочкам, що склало 48,85% від суми кредиту. Решта сума кредиту в розмірі 207 124,0грн. погашалась за спільні кошти подружжя;

позивач самостійно утримує дітей, самостійно здійснює всі комунальні платежі за квартиру, у тому числі на поточний її ремонт, що підтверджується рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12.07.2023р. у справі № 523/10147/23.

Наведені обставини стали підставою для звернення до суду.

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 06.05.2025р. позовну заяву залишено без руху.

Після усунення недоліків, ухвалою судді від 15.05.2025р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Не погоджуючись з позовними вимогами ОСОБА_2 28.05.2025р. подав до суду відзив на позовні вимоги та звернувся із зустрічними позовними вимогами в яких просить:

в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним право власності на частку квартири АДРЕСА_1 ;

стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму сплачених в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору в розмірі 57 972,85грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що спірна квартира була придбана під час шлюбу та є спільною сумісною власністю його та ОСОБА_1 , а відтак повинна бути поділена в рівних частках.

В частині стягнення грошової суми в розмірі 57 972,85грн. позов мотивований тим, що спірна квартира частково була придбана за кредитні грошові кошти в розмірі 405 000,00грн., за кредитним договором №0125/06/2019/0255. ОСОБА_2 вказує, що кредит був отриманий в інтересах сім`ї та за згодою дружини, а відтак, як у нього, так і у ОСОБА_1 виник обов`язок по його поверненню в рівних частках. Водночас, після розірвання шлюбу розмір боргу по кредиту складав 115 944,97грн., який він самостійно сплатив кредитору, а відтак вважає, що половину сплаченої суми в розмірі 57 972,49грн. слід стягнути з ОСОБА_1 .

У відзиві на зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_2 ухилявся від надання допомоги на утримання дітей в період з жовтня 2022р. до дати її звернення до суду, недобросовісно ставився до майна, зокрема продав автомобіль, який є спільним майном подружжя без її згоди, приховував майно. Такі обставини вказують на можливість збільшення її частки в спірній квартирі. Крім того, ОСОБА_1 вважає, що проведена оплата погашення боргу за кредитним договором за її особисті грошові кошти та кошти дітей отриманні від продажу кімнати в гуртожитку, у разі поділу спірної квартири в рівних частинах, неповнолітні діти будуть поставлені в невигідне матеріальне становище, оскільки відповідач отримує непропорційно більшу частку майна порівняно з нею. Окрім цього починаючи з часу припинення шлюбних відносин вона самостійно несе витрати на утримання квартири та дітей. В той же час ОСОБА_2 сплачував щомісячні суми на погашення кредиту в розмірі 2500,0грн., що є не співрозмірно з її витратами на майно та дітей.

Ухвалою суду від 17.06.2025р., постановленої в протокольній формі, зустрічний позов ОСОБА_2 прийнятий до спільного розгляду з первісними позовними вимогами ОСОБА_1 . Одночасно судом вирішено питання про перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 07.08.2025р. закрито підготовче провадження у справі з призначенням розгляду справи по суті за участю сторін.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат Петрів І.М. первісні позовні вимоги підтримали, просять задовольнити. В задоволені зустрічного позову просять відмовити.

ОСОБА_2 та його представника в судовому засіданні просили задовольнити зустрічний позов та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Суд, заслухавши сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, дійшов наступного висновку.

Щодо поділу спірної квартири.

Правовідносини, які виникли між сторонами по справі в частині виникнення права спільної сумісної власності подружжя та його поділу, регулюються СК України, зокрема, ст.60, якою визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 та 2 статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Такими об`єктами є : заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Частиною 1 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і інші обставини.

Стаття 57 СК України, визначає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Аналіз зазначених норм, які регулювали правовідносини на час придбання спірного майна, вказують на те, що придбане майно особами під час їх зареєстрованого шлюбу презюмується його належністю дружині та чоловікові в рівних частках, якщо інше не буде доведено в судовому порядку (ч.1 ст. 57 СК України). Тобто, у випадку наявності спору між подружжям щодо належності майна на праві особистої власності, придбаного під час шлюбу, тягар доведеності такого факту покладається на сторону, яка не визнає факту його належності подружжю.

Крім того суд приймає до уваги правовий висновок ВП ВС у справі 372/504/17, за яким, - «…Велика Палата Верховного Суду вважає, що відсутність судового рішення про визнання спірної квартири особистою приватною власністю особи підтверджує, що у судів попередніх інстанцій відсутні підстави вважати, що таке майно належить виключно відповідачу, оскільки докази на спростування презумпції спільності майна, набутого подружжям у шлюбі, - відсутні. Спір про поділ майна, заявлений особою не вирішено….».

Матеріалами справи встановлено, що з 25 листопада 2006р. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі.

Від спільного шлюбу у сторін народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12 липня 2023р. (справа №523/10147/23) шлюб між сторонами розірваний.

Водночас під час проведення підготовчого судового засідання сторонами по справі визнаний той факт, що подружжя ОСОБА_5 припинили подружні відносини з жовтня 2022р.

В період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 20 червня 2019р., реєстровий номер 4114, на ім`я ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Згідно пункту 2 договору, квартира придбана за 753 941,00грн.

Частина грошових коштів на придбання означеної квартири в розмірі 405 000,0грн. була отримана ОСОБА_2 у ПАТ АБ «Укргазбанк» за укладеним між ними та Банком кредитним договором № 0125/06/2019/0255 від 20.06.2019р.

Згідно договору поруки № 0125/06/2019/0255Р від 20.06.2019р., укладеного між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 , остання виступила поручителем по кредитним зобов`язанням ОСОБА_2 .

Окрім цього, кредитний договір № 0125/06/2019/0255Р від 20.06.2019р був забезпечений іпотечним договором шляхом передачі в іпотеку ПАТ АБ «Укргазбанк» квартири АДРЕСА_1 .

Отже, з огляду на встановлене, слід дійти висновку, що квартира АДРЕСА_1 є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 , з огляду на її придбання під час їх зареєстрованого шлюбу, за спільні кошти подружжя, частина яких сплачена за отримані кредитні кошти, а також відсутності доказів про належність квартири на праві особистої приватної власності одному з подружжя.

Статтями 70 та 71 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

При вирішенні питання щодо поділу спільного майна суд виходить з наступного обґрунтування.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України (стаття 68 СК). Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Таким чином, оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що первісні позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню у повному обсязі, шляхом поділу спірної квартири між сторонами по справі в рівних частках, тобто визнання за сторонами право власності на квартиру в рівних частках.

Щодо аргументів, наведених ОСОБА_1 , як підставу для збільшення її частки у спільному майні.

Так, згідно частини другої, третьої статті 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Тобто, з аналізу наведених норм при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України).

Виходячи з принципу змагальності цивільного судочинства, обов`язок доведеності обставин, на які посилається сторона, як на підставу пред`явлених позовних вимог, покладаються саме на цю сторону (ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України). Суд, в свою чергу розглядає позовні вимоги в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків встановлених цим Кодексом. (ч.1,2 ст.13 ЦПК України).

На переконливу думку суду з урахуванням досліджених судом матеріалів справи, суд вважає, що ОСОБА_1 не надано жодного належного та допустимого доказу на існування обставин, які мають чи мали істотне значення для збільшення її частки у спільному майні подружжя.

Так, ОСОБА_1 не доведено, що ОСОБА_2 ухилявся від надання допомоги на утримання їх дітей. Навпаки, з матеріалів справи слідує, що на підставі судового наказу Суворовського районного суду м. Одеси у справі № 523/2646/25 від 12.03.2025р. з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей стягнуты аліменти у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Довідкою з виконавчої служби підтверджено відсутність заборгованості по аліментам у ОСОБА_2 .

Щодо продажу ОСОБА_2 без згоди ОСОБА_1 автомобіля марки ВАЗ 21093, то в даному випадку таке не можна розцінювати, як приховування чи витрачання його на шкоду інтересам сім`ї, з огляду на те, що автомобіль був проданий у 2025р., тобто після розірвання шлюбу між сторонами. Судом не досліджувалось та сторонами не заявлялися вимоги з приводу вказаного автомобіля про його належність подружжю ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності. При цьому, ОСОБА_1 не позбавлена права, у випадку доведеності порушення її прав з боку ОСОБА_2 під час реалізації останнім транспортного засобу, звернутися до суду за захистом у спосіб стягнення грошової компенсації належної їй частки у спільному майні подружжя, а не у спосіб збільшення своєї частки в іншому спільному майні подружжя.

Факт приховування ОСОБА_2 телевізору марки LG взагалі не знайшов свого підтвердження, ані наявністю документів, які б вказували на його придбання під час шлюбу, вартості тощо, а так саме і його приховування.

Проживання дітей з позивачем, з огляду на встановлені судами обставини та положення статті 70 СК України, само по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя.

При цьому ОСОБА_1 у встановленому порядку не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження розміру витрат, які вона щомісячно несе на утримання дітей, а також, що розмір аліментів, які вона одержує, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дітей.

Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірної квартири, ОСОБА_1 не доведено.

Що стосується посилання ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12.07.2023р. у справі № 523/10147/23., яким нібито підтверджено самостійне утримання позивачкою дітей, самостійно здійснення всіх комунальних платежів за квартиру, у тому числі на поточний її ремонт, є хибним, з огляду на те, що у вказаній справі судом вирішено питання про розрівняння шлюбу без встановлення вказаних фактичних обставин.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення половини вартості сплаченої суми по кредиту.

За приписами частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно частини четвертої статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Як роз`яснено пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Як встановлено судом квартира АДРЕСА_1 була придбана за спільні кошти подружжя ОСОБА_5 в розмірі 753 941,00грн., з яких 405 000,00грн. були отриманні від ПАТ АБ «Укргазбанк» за кредитним договором.

Отже, зобов`язання за вказаним договором по поверненню кредитних коштів виникло, як у ОСОБА_2 так і у ОСОБА_1 .

Шлюб між подружжям ОСОБА_5 був розірваний за рішенням суду 12 липня 2023р. (справа №523/10147/23).

Водночас, при розгляді даної справи сторонами визнаний факт, що подружжя ОСОБА_5 припинили подружні відносини з жовтня 2022р.

З представленої довідки АБ «Укргазбанк» № 5-255/15/310/2025 від 22.05.2025р. слідує, що в період з 01.10.2022р. по 01.05.2025р. ОСОБА_2 було сплачено суму тіла кредиту в розмірі 82 181,60грн., проценти за його користування в розмірі 33 763,37грн., що в цілому вкладає 115 944,97грн. Станом на 21.05.2025р. ОСОБА_2 повністю виконав зобов`язання по кредитному договору № 0125/06/2019/0255 від 20.06.2019р. та сплатив суму кредиту та процентів в сумі 115 944,97грн.

Таким чином, ОСОБА_2 здійснивши оплату після припинення шлюбних відносин (01.10.2022р.) набув право на стягнення з ОСОБА_1 частини сплаченої суми боргу за кредитним договором в розмірі 57 972,49грн.

В той же час судом враховується, що на підставі нотаріально посвідченого договору від 02.11.2020р. ОСОБА_1 , яка діяла від свого імені та від імені малолітньої ОСОБА_6 , малолітньої ОСОБА_7 продали за 197 876,00грн. кімнату у гуртожитку АДРЕСА_2 . Продана кімната в гуртожитку належала в рівних частках ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 14.04.2016р. Департаментом міського господарства Одеської міської ради.

В той же день ІНФОРМАЦІЯ_3 за двома окремими нотаріально посвідченими договорами малолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 набули право власності в рівних частках на земельну ділянку, площею 0,2500га. за 45110,00грн. та житловий будинок АДРЕСА_3 за 49 336,00грн., які розташовані за адресою: АДРЕСА_4 .

Наявність вказано свідчить про те, що ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності належала 1/3 частина кімнати в гуртожитку АДРЕСА_2 . Відтак, від продажу вказаної кімнати її грошова частка склала 65 959,00грн.

З представленої квитанції №6206_2 від 02.11.2020р. ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0125/06/2019/0255 від 20.06.2019р. сплатив на користь АБ «Укргазбанк» 242 000,00грн.

З огляду на те, що така сплата заборгованості відбулась в день продажу кімнати у гуртожитку, частина якої належала ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності, то суд вважає, що погашення частини боргу за квитанцією №6206_2 від 02.11.2020р. була сплачена за особисті грошові кошти ОСОБА_1 , зокрема на суму 65 959,00грн.

На підставі викладеного, приймаючи до уваги, що часкта боргу за кредитним договором, яку просить стягнути ОСОБА_2 складає 57 972,49грн., тобто є меншою за суму проведеної оплати боргу ОСОБА_1 особистими коштами в розмірі 65959,00грн., суд дійшов висновку про безпідставність зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 в цій частині, в задоволенні яких слід відмовити.

Суд відхиляє посилання ОСОБА_1 на оплату 02.11.2020р. суми боргу за кредитом в розмірі суми 197876,00грн. отриманої за договором продажу кімнати у гуртожитку, з огляду на те, що інші 2/3 частини грошових коштів отриманих від продажу кімнати були спрямовані на придбання нерухомого майна на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Посилання на безгрошовість таких договір, оскільки продаж земельної ділянки та житлового будинку на користь дітей був здійснений її батьком, ОСОБА_8 не заслуговують на увагу з огляду на вста істотні умови таких договорів, за якими ОСОБА_8 отримав грошові кошти від продажу земельної ділянки та житлового будинку до підсипання договорів.

Є безпідставними і посилання ОСОБА_1 про збільшення її частки в спільному майні подружжя за рахунок сплаченого боргу за її особисті грошові кошти, так як наявність боргових зобов`язань не може слугувати підставою для виникнення права власності, в тому числі і на його збільшення. Погашення боргу особистими коштами надає право такій особи в регресному порядку стягнути їх з другого позичальника.

Щодо стягнення судових витрат.

Згідно частини першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача;2) у разі відмови в позові - на позивача;3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

ОСОБА_1 за пред`явлені позовні вимоги майнового характеру сплачений судовий збір в сумі 7539,41грн., тобто 1% від ціни позову 753 941,00грн., як вартості спірної квартири.

Судом частково задоволені її позовні вимоги в розмірі 50% від заявлених вимог. Отже, сума судового збору за первісними позовними вимогами, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 складає 3769,05грн.

ОСОБА_2 за пред`явлення зустрічних позовних вимог майнового характеру сплачено 3 769,05грн., як частини ціни позову (753 941,00грн.) за вимоги про визнання права власності на частину квартири та 1211,20грн. за позовні вимоги про стягнення сплачених кредитних коштів.

Судом задоволені його позовні вимоги в частині визнання права власності на частину квартир. Отже, сума судового збору за зустрічними позовними вимогами про поділ майна подружжя, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 складає 3769,05грн.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення суми боргу залишені без задоволення у повному обсязі. Відтак, сума сплаченого судового збору стягненню не підлягає.

Згідно частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Зважаючи на часткове задоволення первісної та зустрічної позовних заяв, за якими стягненню підлягає однаковий розмір судового збору, суд дійшов висновку про звільнення від сплати судового збору сторін по справі.

Керуючись статтями 12,13,76,141,259,263-265,268 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати:

за ОСОБА_1 право приватної власності на частку квартиру АДРЕСА_1 ;

за ОСОБА_2 право приватної власності на частку квартиру АДРЕСА_1 .

В частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів відмовити у повному обсязі.

Учасники справи:

Позивач:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , рнокпп: НОМЕР_1 , зареєстрована: АДРЕСА_5 .

Відповідач:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , рнокпп: НОМЕР_2 , зареєстрований: АДРЕСА_5 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 24 жовтня 2025р.

Суддя