КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Болотова Є.В., Музичко С.Г.,

секретар судового засідання: Янчук І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Подільського районного суду міста Києва від 21 липня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 16.02.2023 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву на приєднання до умов та правил надання банківських послуг та підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між нею та АТ КБ «Приватбанк» договір про надання банківських послуг.

Відповідно до вказаного договору тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія до 200 000 грн, строк кредитування: 12 місяців з пролонгацією, процентна ставка, відсотків річних: 40,8%.

На підставі укладеного договору ОСОБА_1 отримала платіжний інструмент - кредитну картку номер - НОМЕР_1 строк дії - 12/26 тип - Універсальна, що підтверджується випискою по рахунку.

ОСОБА_1 користувалася кредитним лімітом, відповідно до виписки по рахунку вчиняла операції.

Свої зобов`язання ОСОБА_1 належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 22.09.2024 року має заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг у загальному розмірі 122 614 грн 87 коп., яка складається з наступного: 99 966 грн 03 коп. заборгованість за тілом кредиту, 22 648 грн 84 коп. - заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом.

Посилаючись на вищезазначені обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у загальному розмірі 122 614 грн 87 коп., яка складається з наступного: 99 966 грн 03 коп. заборгованість за тілом кредиту, 22 648 грн 84 коп. - заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 21 липня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором за тілом кредиту у розмірі 99 966 грн 03 коп..

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 2 422 грн 40 коп. судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, адвокат Рожко С.М., який представляє інтереси АТ КБ «ПриватБанк», подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Подільського районного суду міста Києва від 21 липня 2025 року скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити, в іншій частині рішення залишити без змін. Також просив судові витрати стягнути з відповідача.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що суд першої інстанції відмовляючи у стягненні відсотків залишив поза увагою письмово погодженні сторонами істотні умови кредитування, які виклачені в заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківьских послуг від 16.02.2023 року.

Так, у заяві від 16.02.2023 року сторонами були погоджені істотні умови кредитного договору, а саме (п. 1.2 заяви): тип кредиту - відновлювальна кредитна лінія, сума/ліміт кредиту - від 20 000 грн до 80 000 грн в залежності від виду кредитної картки; строк кредитування - 12 місяців з пролонгацією; мета отримання кредиту - споживчі цілі; спосіб та строк надання кредиту - безготівковим шляхом; можливі види (форми) забезпечення кредиту - без забезпечення; процентна ставка - 42,00% для карт «Універсальна» та 40,8% для карт «Універсальна Gold» (п. 1.3 заяви); тип процентної ставки - фіксована; загальні витрати за кредитом та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом тощо.

Відповідачу були видані кредитні картки, а саме картки класу «Універсальна Gold». Тобто, у відповдіності до письмово погоджених сторонами умов кредитування, банком нараховувались за користування кредитним лімітом відсотки в розмірі 40,8% для карток класу «Універсальна Gold».

Відповдіно до виписки про рух грошових коштів по кредитній картці, користування кредитними коштами відповідач почала 08.11.2023 року.

Згідно даних відображених в розрахунку заборгованості користування кредитними коштами та нарахування процентів також починається з 08.11.2023 року.

При цьому розмір відсотків за користування кредитним лімітом відповідає розміру письмово погодженому сторонами у заяві від 16.02.2023 року, а саме 40,8% річних (або 3,4% в місяць) для карток класу «Універсальна Gold».

З розрахунку та виписки вбачається, що відповідач користувалась кредитними коштами та періодично вносила кошти на погашення заборгованості.

Таким чином, відповідач з самого початку укладення договору та отримання картки була письмово ознайомлена з умовами кредитування,в тому числі і з розміром відсоткової ставки.

Суд першої інстанції помилково вважав, що позивачем не було надано доказів на підтвердження погодження умов кредитування щодо сплати відсотків, оскільки підписавши викладені у заяві умови кредитування, сторони в подальшому їх виконували, угод про зміну умов кредитування не підписали, а тому саме такі умови є погодженими сторонами.

За такимх умов у суду першої інстанції не було підстав для висновку, що позивачем не надано доказів на обгрунтування вимог щодо стягнення заборгованості, а саме обгрунтованого розрахунку заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 22 648 грн 84 коп..

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що факт отримання кредитних коштів ОСОБА_1 не спростований, вказаний кредитний договір є чинним, в установленому законом порядку недійсним не визнавався, тому суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 99 966 грн 03 коп.

Рішення суду в цій частині сторонами не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається в цій частині.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків за користвання кредитом у розмірі 22 648,84 грн, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що з наданого позивачем договору неможливо встановити строк користування кредитом, розміру облікової ставки, крім того, позивачем не надано доказів на обґрунтування вимог щодо стягнення заборгованості, а саме: обґрунтованого розрахунку заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 22 648 грн. 84 коп..

Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 16.02.2023 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву на приєднання до умов та правил надання банківських послуг (а.с. 27-42).

Відповідно до п. 1.2. договору тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювальна кредитна лінія до 200 000 грн. Тпи кредитної карти: картка «Універсальна Gold». Строк кредитування 12 місяців з пролонгацією.

Відповідно до п. 1.3 договору процентна ставка, відсотків річних 40,8%.

Відповідно до п. 1.4 договору кількість та розмір платежів, періодичність: сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту. Розмір мінімального обов`язкового платежу: 5% від заборгованості, але не менше нід 100 грн, щомісячно, або 10% від заборгованості, але не менше 100 грн, щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення.

Відповідно до п. 1.5 договору проценти від суми неповрнутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованотсі в розмірі 60,00%.

Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідачем підписано у системі самообслуговування Приват24 за допомогою ОТП пароля, про що зазначено в полі підпис клієнта із позначкою дати та часу.

На підставі укладеного договору відповідач отримав кредитну картку № НОМЕР_1 , строк дії -12/26, Універсальна Gold, що підтверджується випискою по рахунку (а.с. 25-26).

Випискою по рахунку підтверджується зарахування коштів позивача на рахунки відповідача.

Із виписки по рахунку також вбачається, що позичальник ОСОБА_1 активно користувалась коштами кредиту, зокрема здійснювала безготівкові платежі.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 22.09.2024 року відповідачка має заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг у загальному розмірі 122 614 грн 87 коп., яка складається з наступного: 99 966 грн 03 коп. заборгованість за тілом кредиту, 22 648 грн 84 коп. - заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом (а.с. 23-24).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

З наведених обставин справи вбачається, що між сторонами був укладений договір надання банківських послуг, матеріали справи містять виписки по рахунках, які є первинними банківськими документами, які свідчить, що позивачем надавались, а відповідачкою використовувались кредитні кошти. Розмір визначеної заборгованості не становить предмет даного апеляційного перегляду, так як в цій частині рішення суду не оскаржується. Предметом даного розгляду є питання стягнення з відповідачки на користь позивача суми нарахованих на тіло кредиту відсотків за користування кредитними коштами.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що в заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 16 лютого 2023 року наявний підпис відповідача ОСОБА_1 , і в ній встановлені умови кредитування. За даними позивача, відповідачка отримала кредитну картку «Універсальна Gold» № НОМЕР_1 .

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що кредитний договір було укладено між сторонами на умовах, зазначених у заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 16 лютого 2023 року.

Однак, суд першої інстанції під час оцінки письмових доказів не взяв до уваги відомості, зазначені в заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг, та відомості зазначені у паспорті споживчого кредитування, та помилково дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь банку прострочених відсотків.

Висновок суду першої інстанції про те, що з наданого позивачем договору неможливо встановити строк кредитування кредитом розмір облікової ставки, суд апеляційної інстанції вважає помилковими, оскільки відповідач був повідомлений та знав про умови кредитування, зокрема, про типи кредитної лінії та відсоткові ставки, умови чого зазначені в Заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг, яка містить особистий підпис відповідача, а також у паспорті споживчого кредиту, який також підписала відповідачка.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 сформульований висновок, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки) базується на римській правовій максимі - non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Розрахунок заборгованості містить розмір відсоткової ставки, суми нарахувань за кожний окремий проміжок часу, у тому числі окремо по відсотках, тілу кредиту, суму нарахувань по кожному з видів зобов`язань.

Апеляційний суд також враховує доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк», що у даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, а позивачем при цьому доведено обставини, на які він посилався на підтвердження своїх вимог, в частині наявності підстав для нарахування відсотків за користування кредитними коштами і їх розміру.

Суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачка не виконала своїх зобов`язань перед АТ КБ «Приватбанк», що призвело до порушення прав останнього.

Оскільки наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт укладення між сторонами договору та факт існування за договором заборгованості внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків по сплаті кредиту, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, є вимога позивача про стягнення з відповідачки відсотків за користування кредитними коштами станом на 22.09.2024 року у розмірі 22 648,84 грн, обов`язковість сплати яких позичальником передбачена положеннями договору та нормами цивільного законодавства.

При вирішенні даного спору суд першої інстанції мав виходити із положень ст.ст. 536, 1048, 1056-1 ЦК України.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно доч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи звертаючись з апеляційною скаргою позивач сплатив судовий збір у розмірі 3633,60 грн.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3633,60 грн.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції в цій частині ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, що полягало у невірному наданні оцінці доказів та тлумаченні закону, і підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог в цій частині відповідно до ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 21 липня 2025 року скасувати в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за простроченим відсотками за користування кредитом та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 16 лютого 2023 року у розмірі 22 648 (двадцять дві тисячі шістсот сорок вісім) грн 84 коп., яка складається з заборгованості за простроченим відсотками за користування кредитом.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3633 (три тисячі шістсот тридцять три) грн 60 коп..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», , адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Повний текст постанови складено «23» жовтня 2025 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Є.В. Болотов

С.Г. Музичко