Справа № 342/222/25
Провадження № 22-ц/4808/1440/25
Головуючий у 1 інстанції Андріюк І. Г.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Пнівчук О.В., Баркова В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей та дружину до досягнення дитиною трирічного віку, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Адрусенко Даріюш, на рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Андріюк І.Г. 30 липня 2025 року в м. Городенка Івано-Франківської області, повний текст якого складено 01 серпня 2025 року,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила ухвалити рішення, яким: 1) стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі по 3000 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з подальшою індексацією відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» до досягнення дітьми повноліття; 2) стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень щомісячно з дня пред`явлення позову і до досягнення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох років.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона з відповідачем перебуває у шлюбі з 14.04.2015 року, у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_6 та донька ОСОБА_7 , які є малолітніми та перебувають на її утриманні. Після реєстрації шлюбу вони з відповідачем проживали у його будинку, який той успадкував від свого діда. Вказувала, що у січні 2022 року чоловік виїхав на заробітки до Чеської Республіки, а вона, у зв`язку з поганим самопочуттям через вагітність другою дитиною, перейшла проживати до своїх батьків, які допомагали доглядати та утримувати сина. Через деякий час вона повернулася додому. У січні 2025 раптово помер її батько, вона знову пішла проживати до матері з метою її підтримки. Зазначила, що у цей час їй зателефонував ОСОБА_2 , повідомивши, що має іншу жінку. Батьки чоловіка стали на його захист та не допустили її та дітей до будинку, де вони проживали.

Вказувала, що син ОСОБА_6 навчається у третьому класі, потребує збалансованого харчування, предметів гігієни, шкільного приладдя, одягу та взуття. Доньці ОСОБА_7 , яку чоловік бачив тільки по телефону, та не надто цікавився її життям, всі необхідні речі купувала її мати. Донька також потребує повноцінного харчування, предметів гігієни, іграшок, одягу та взуття, що повинен забезпечувати також і відповідач. Зазначила, що після десяти років спільного проживання, вкладення спільних коштів та трудових затрат у житлове господарство відповідача, останній виставив її з дітьми із дому.

Вона не має можливості працювати, оскільки малолітня дочка потребує постійного догляду та опіки, відповідно жодних доходів не отримує. Відповідач натомість матеріально забезпечений та повинен нести відповідальність за свою сім`ю.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду

Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 30 липня 2025 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей та дружину до досягнення дитиною трирічного віку. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі розмірі по 3000 гривень на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06 березня 2025 і до досягнення дітьми повноліття. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 тисячі гривень щомісячно, з дня звернення з позовом до суду 06.03.2025 року і до досягнення дитиною трирічного віку - до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Розмір аліментів підлягає індексації відповідно до закону. Допущено негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 2422,20 гривень (а.с.83-89).

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Адрусенко Даріюш, подав апеляційну скаргу, в якій вважає рішення незаконним та невмотивованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, зазначає, що під час розгляду справи суд першої інстанції застосував до відповідача принцип негативного доказу, оскільки, визначаючи розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей позивачки, зазначив, що відповідач не надав доказів неможливості сплачувати аліменти у зазначеному позивачкою розмірі. Таким чином, фактично заявлений позивачем розмір аліментів вважається обгрунтованим і доведеним, допоки інша сторона це не спростує (концепція негативного доказу). За умови такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Стверджує, що заявлений позивачем до стягнення розмір аліментів у твердій сумі у розмірі 6000 гривень на місяць на двох дітей жодним чином не обґрунтований. Водночас, якщо позивачка вважає, що для утримання дітей потрібна вказана сума коштів, враховуючи положення статті 180 Сімейного кодексу України, згідно якого обидва з батьків зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тому вказана сума витрат має буде розділена між батьками.

Просить суд звернути увагу, що у відповідача скрутне матеріальне становище, відсутній постійний дохід, тому розмір аліментів може бути встановлений судом лише на мінімальному рівні. Враховуючи це, відповідач визнає позовні вимоги частково - у розмірі по 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Щодо стягнення аліментів на утримання позивачки вказує, що суд першої інстанції, задовольняючи позовну вимогу про стягнення аліментів з відповідача в розмірі 2000 гривень на її утримання, посилався на те, що відповідач працює за кордоном та очевидно є фінансово спроможним сплачувати такі аліменти на утримання позивачки. Вказаний висновок, на думку скаржника, є припущенням суду, оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які документи, які свідчили б про те, що відповідач працює за кордоном, що не відповідає дійсності. Також суд першої інстанції у цій частині знову застосував до відповідача принцип негативного доказу, тобто презумпцію доведеності, що відповідач фінансово спроможний сплачувати аліменти на утримання позивачки, допоки відповідач не спростує це. Апелянт вважає це порушенням принципу змагальності.

Також апелянт звертає увагу суду на те, що шлюб позивачки і відповідача розірвано рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 14.07.2025 р. у справі №342/510/25, вони тривалий час проживають окремо, не ведуть спільного господарства і фактично шлюбні відносини між ними тривалий час припинені, при цьому чинним законодавством передбачено стягнення аліментів на утримання саме одного із подружжя.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги, стягнувши із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дітей у розмірі 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06 березня 2025 року і до досягнення дітьми повноліття, в іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити (а.с.112-114).

Позиція інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Положенням частини першої ст. 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно частини першої статті 369 ЦПК України, частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст. 367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, зважаючи на таке.

В силу ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 , виданого 14.04.2015 року виконкомом Серафинецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, позивач ОСОБА_2 (до шлюбу мала прізвище « ОСОБА_8 ») та відповідач ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 14.04.2015 року (а.с.6).

У шлюбі народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено свідоцтвами про народження: серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 , виданими відповідно 23.11.2015 та 10.09.2022 (а.с.4, 5).

Згідно довідок Серафинецького старостинського округу Городенківської міської ради від 10.02.2025 №17-78, позивач ОСОБА_1 , яка перебуває у шлюбі з чоловіком ОСОБА_2 , разом з дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично проживала у АДРЕСА_1 . На момент видачі довідки діти проживають з матір`ю ОСОБА_1 у будинку у АДРЕСА_2 (а.с.11).

Згідно акту Серафинецького старостинського округу Городенківської міської ради від 06.02.2025 позивачку ОСОБА_1 не допускають до будинку у АДРЕСА_1 , де вона з дітьми проживала з чоловіком ОСОБА_2 (а.с.10).

Також судом апеляційної інстанції отримано дані про доходи позивача та відповідача з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми доходів. Зокрема, позивач з 2024 до червня 2025 року отримує тільки соціальні виплати від управління праці та соціального захисту населення у розмірі 860 грн щомісячно, інших доходів немає (а.с.122).

Відповідач у березні 2025 року отримав дохід від надання у користування земельної ділянки сільськогосподарського призначення в розмірі 3246 грн. (а.с.121).

Позивач та відповідач не мають у власності транспортних засобів чи нерухомого майна (а.с.123-126).

Задовольняючи позов, суд керувався тим, що, з урахуванням визначеного законом мінімального рекомендованого розміру аліментів на дітей, забезпечення рівності прав обох дітей на утримання від батька, аліменти на дітей підлягають стягненню у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, що буде відповідати їхнім інтересам. Також суд дійшов висновку, що відповідач є особою працездатного віку, що не спростовано стороною відповідача, працює за кордоном та очевидно є фінансово спроможним, тому може сплачувати аліменти на утримання дружини, з якою проживає двоє неповнолітніх дітей. При цьому, суд вважав, що позивачка має право на отримання аліментів від відповідача на утримання, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дочкою ОСОБА_4 трирічного віку. Оскільки на момент розгляду справи в суді дитині виповнилося три роки, суд задовольнив позовну вимогу про стягнення аліментів з відповідача в розмірі 2000 гривень на утримання позивачки з моменту подачі позову до суду 06.03.2025 року і до досягнення дитиною трирічного віку ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З таким висновком апеляційний суд погоджується з огляду на таке.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом ч.1, 2 ст.184 СК України Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Згідно ч. 1 статті 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

При цьому ч. 2 ст. 182 передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В силу статті 8 Закону України "Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 1 січня 2025 року установлено прожитковий мінімум для дітей: віком до 6 років 2 563 грн; віком від 6 до 18 років - 3196 гривень.

Положеннями ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, у тому числі, дітей віком до 6 років.

Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, колегія суддів виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини.

Однак, цей розмір є мінімальною межею. Максимальна межа, навпаки, не встановлена, а розмір утримання залежить від доходів та матеріального становища батьків.

При вирішенні спору, якщо частка аліментів перевищує мінімальну прожиткову гарантію (прожитковий мінімум) слід виходити із критеріїв достатності, необхідності розміру аліментів та потреб дитини.

Визначаючи розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей позивачки, суд першої інстанції правильно врахував факт проживання дітей з матір`ю, відсутність у неї доходів, вік дітей, зростання вартості життя, той факт, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, яка не має можливості працевлаштуватися, оскільки здійснює догляд за малолітньою дочкою, так і батька - відповідача, інтереси дітей, ненадання доказів щодо неможливості відповідача сплачувати аліменти у зазначеному позивачкою розмірі, те, що відповідач є особою працездатного віку, не надав протипоказань до працевлаштування, немає інших утриманців.

Враховуючи докази в їх сукупності, з урахуванням визначеного законом мінімального рекомендованого розміру аліментів на дітей, забезпечення рівності прав обох дітей на утримання від батька, місцевий суд правильно вважав, що розмір аліментів на дітей підлягає стягненню у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, що буде відповідати їхнім інтересам.

Будь-яких доказів, які б свідчили, що відповідач не має можливості надавати такий розмір утримання чи за станом здоров`я працювати, в матеріалах справи немає.

Твердження представника відповідача в апеляційній скарзі про те, що заявлений позивачем до стягнення розмір аліментів у твердій сумі у розмірі 6000 гривень на місяць на двох дітей жодним чином не обґрунтований, колегія суддів вважає таким, що спростовується матеріалами справи.

Також доводи апеляційної про те, що у відповідача скрутне матеріальне становище, відсутній постійний дохід, тому розмір аліментів може бути встановлений судом лише на мінімальному рівні, тому відповідач визнає позовні вимоги частково - у розмірі по 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину, не заслуговують на уваги, оскільки суд першої інстанції з урахуванням усім обставин, що мають значення для справи, дійшов обґрунтованого висновку, що розмір аліментів у твердій грошовій сумі - 3000 гривень щомісячно на кожну дитину буде відповідати інтересам дітей.

Більше того, у постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 зазначено, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку суд апеляційної інстанції враховує таке.

Питання утримання дружини батьком дитини врегульовано нормами Сімейного кодексу України.

Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною 3 років.

Частина 4 ст. 84 СК України визначає право на утримання вагітної дружини, а також дружини, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком під час її вагітності, а також до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Судом встановлено, що інших доходів, окрім щомісячних соціальних виплат у розмірі 860 грн, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми доходів, позивачка не отримує, що підтверджує її потребу у матеріальній допомозі.

За правилами ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу (ч.1 ст. 75 СК України).

Отже, для призначення судом утримання дружини, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років від чоловіка - батька дитини, суд має дослідити, чи проживає з позивачем дитина, матеріальне становище дружини, з якою проживає дитина, правового значення не має, а вирішальним є наявність у чоловіка - батька дитини можливості надавати матеріальну допомогу дружині.

Аналізуючи зібрані у справі докази та встановлені судом обставини, місцевий суд дійшов правильного висновку, що відповідач є особою працездатного віку, що не спростовано його представником, працює за кордоном та очевидно є фінансово спроможним, тому, враховуючи те, що неповнолітні діти проживають разом з позивачкою, вона має право на утримання від відповідача, починаючи з подання позову до суду і до досягнення дочкою ОСОБА_4 трирічного віку. При цьому, суд правильно зазначив, що оскільки, на момент розгляду справи в суді дитині ОСОБА_4 виповнилося три роки, позовна вимога про стягнення аліментів з відповідача в розмірі 2000 гривень на утримання позивачки підлягає задоволенню частково з моменту подачі позову до суду 06.03.2025 року і до досягнення дитиною трирічного віку ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В апеляційній скарзі представник відповідача вважає припущенням висновок суду про матеріальну спроможність відповідача надавати утримання позивачці, оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б свідчили про те, що відповідач працює за кордоном. Колегія суддів вважає, що такі доводи не спростовують правильних висновків суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на утримання позивачки.

Доводи апеляційної скарги про те, що шлюб позивачки і відповідача розірвано рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 14.07.2025 р. у справі №342/510/25, вони тривалий час проживають окремо, не ведуть спільного господарства і фактично шлюбні відносини між ними тривалий час припинені, при цьому чинним законодавством передбачено стягнення аліментів на утримання саме одного із подружжя, колегія суддів вважає такими, що не мають правового значення, оскільки згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень вищевказане рішення про розірвання шлюбу набрало законної сили 14.08.2025 року, тобто після ухвалення судом рішення у цій справі. Водночас, згідно ч.6 ст. 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже з врахуванням викладеного, слід дійти висновку, що оскаржуване рішення судом першої інстанції постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості, підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

При цьому, сторони не позбавлені можливості згодом, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (ч.1 ст.192 СК України).

Згідно вимог пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 3 частини 6 статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому судове рішення у цій справі в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Адрсенко Даріюш, залишити без задоволення, а рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 30 липня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2. ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: О.В. Пнівчук

В.М. Барков