ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року м.Кривий Ріг

Справа № 184/1165/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України,без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Вовк Михайло Вадимович, на рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 06 серпня 2025 року, яке ухвалено суддею Козлов Д.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 06 серпня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (надалі - ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що ТОВ «Авентус Україна» є фінансовою установою, з якою 15.09.2023 року ОСОБА_1 уклав електронний договір № 7072849 про надання споживчого кредиту на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», за яким відповідач отримав кредит в сумі 11200,00 грн., на 350 днів, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача зі сплатою ним відсотків за користування кредитом.

Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором, 27.05.2024 між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як фактором, було укладено Договір факторингу № 27.05./24-Ф, за яким клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором № 7072849, про що відповідача було повідомлено. Рішенням №251124/1 єдиного учасника ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» від 25.11.2024 року змінено найменування ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал».

Заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» за кредитним договором №7072849 становить 37444,12 грн., з яких: 8707,40 грн. тіло кредиту; 12101,84 грн. сума процентів за користування кредитом; 16634,88 грн. нараховані відсотки за 96 календарних днів.

На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заборгованість за кредитни договором у загальному розмірі 37444,12 грн., судовий збір у сумі 2422,40 грн., 10000 грн. витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 06 серпня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заборгованість в розмірі 37444 грн. 12 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» витрати з оплати судового збору в сумі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.

У задоволенні решти вимог позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Вовк М.В., просить дослідити нові докази, а саме: копію Наказу №246 від 30.08.2023 року про зарахування в списки особового складу військової частини НОМЕР_1 ; копію Сертифікату про закінчення школи загальновійськової підготовки; копію Довідки Форми 5 №18337. Рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договорам задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 7072849 від 15 вересня 2023 року у розмірі 3 400,40грн. В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення за безпідставністю. Також, просить стягнути із ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 906,88грн. та судові витрати на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що на час укладення кредитного договору відповідач мав статус військовослужбовця та на нього поширювались пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», тобто проценти за користування кредитом йому не нараховуються.

При цьому, у період з 15.09.2023 по 26.05.2024, відповідачем здійснено оплати на рахунок первісного кредитора в розмірі 7800,00 грн., які спрямовані на оплату тіла кредиту в розмірі 2492,60 грн. та оплату процентів за користування грошовими коштами у розмірі 5307,40 грн. Детальний розрахунок заборгованості та оплат, здійснених відповідачем, зазначений в Картці обліку Договору (розрахунок заборгованості), котра надана позивачем до позовної заяви.

З врахуванням того, що відповідач звільнений від сплати процентів на підставі ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зарахована кредитором сума 5307,40 грн. на погашення процентів повинна бути зарахована на погашення тілу кредиту. Таким чином, заборгованість відповідача за кредитним договором №7072849 становить: 3 400,40грн. (8707,40 грн. - 5307.40грн.) - заборгованість за тілом кредиту.

Відповідач належним чином не був повідомлений про розгляд справи, позовну заяву та ухвалу про відкриття провадження не отримував, а відтак не мав можливості надавати пояснення суду щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. Однак, відповідач погоджується з висновком суду першої інстанції, що розмір витрат на правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн. є співмірним складністю справи та часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та підлягало зменшенню до цієї суми на підставі ст. 137 ЦПК України, що відповідач просить врахувати у разі зміни апеляційним судом розподілу судових витрат.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15 вересня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 , за допомогою електронного підпису, шляхом використання одноразового ідентифікатора, було укладено договір про надання споживчого кредиту № 7072849, за умовами якого кредитор надав боржнику кредит у сумі 11200,00 грн., строком на 350 днів, за яким нараховується загальні відсотки в розмірі 1,99% на добу.

Згідно п. 1.3 кредитного договору № 7072849 сума кредиту (загальний розмір ) складає 11200,00 грн.

Згідно п. 1.4 кредитного договору № 7072849 строк кредиту становить 350 днів. Періодичність плати процентів кожні 25 днів.

Згідно п. 1.5.1 кредитного договору № 7072849 стандартна процента ставка становить 1,99 % в день, та застосовується у межах строку кредиту вказаного в п. 1.4 цього Договору.

Згідно п. 2.1 кредитного договору № 7072849 кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_2 .

Згідно відповіді АТ КБ «ПРИВАТБАНК» №20.1.0.0.0/7-250626/81905-БТ від 02.07.2025 на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , емітована картка № НОМЕР_4 , на яку 15.09.2023 здійснено грошовий переказ у сумі 11200 грн.

27.05.2024 між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як фактором, було укладено Договір факторингу №27.05/24-Ф, за яким клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором № 7072849, що підтверджується актом прийому-передачі Реєстру Боржників та витягом з такого реєстру боржників, де вказано, що заборгованість відповідача становить за обновою сумою боргу 8707,40 грн., заборгованість з відсотків становить 12101,84 грн.

Рішенням №251124/1 єдиного учасника ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» від 25.11.2024 року змінено найменування ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал».

З наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що з 27.05.2024 року по 30.08.2024 року у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору, останньому були нараховані відсотки в загальному розмірі 16 634,88 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем підтверджений факт укладення з відповідачем кредитного договору та порушення ним взятих на себе зобов`язань. Розмір заборгованості за кредитним договором підтверджується розрахунком, наданим позивачем, який є повним, чітким, узгоджується з умовами кредитного договору, відповідачем не спростований.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками, з огляду на таке.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору (п. 3 ч. 1ст. 3 ЦК України).

Спірні відносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, і як наслідок виникнення заборгованості, про стягнення якої позивач і звернувся з цим позовом до суду.

Правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію».

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною першою статті 526 ЦК Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до положень статті 207 ЦК України, електронний документ прирівнюється до письмової форми правочину.

Спеціальне законодавство у сфері електронної комерції (Закони України «Про електронну комерцію» та «Про електронні документи та електронний документообіг») не заперечує юридичної сили електронних документів та договорів, укладених шляхом обміну електронними повідомленнями.

Встановлено та не оспорюється сторонами, що 15 вересня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 , за допомогою електронного підпису, шляхом використання одноразового ідентифікатора, було укладено договір про надання споживчого кредиту № 7072849, за умовами якого кредитор надав боржнику кредит у сумі 11200,00 грн., строком на 350 днів, за яким нараховується загальні відсотки в розмірі 1,99% на добу.

Разом з тим, згідно витягу з наказу командира військової частини№ НОМЕР_1 (по стройовій частині) №246 від 30.08.2023 року, відповідача ОСОБА_1 прийнято на військову служби за контрактом на посаду «курсант» та зараховано до списків особового складу частини з 30 серпня 2023 року.

У листі Міністерства оборони України від 09 жовтня 2020 року № 321/6192 , зазначено, що військовослужбовцями є курсанти та слухачі вищих військових навчальних закладів Збройних Сил України.

Після закінчення школи загальновійськової підготовки, відповідач ОСОБА_1 був направлений до військової частини НОМЕР_5 ( АДРЕСА_1 ) для проходження військової служби в званні солдата.

Відповідно до п.п. 3 п. 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Пунктом 3 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію п.п. 3 п. 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.

Згідно з положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року.

За змістом ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу.

У ч. 4 ст. 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду.

Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду.

Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надано визначення поняттю демобілізації як комплексу заходів, спрямованих, серед іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, на організацію і штати мирного часу.

Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду в розумінні Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17 дійшла висновку про те, що за змістом наведених вище визначень, навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи.

Відповідно до п. 13 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення.

Аналіз ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» дає підстави зробити висновок, що перелік пільг військовослужбовців та членів їх сімей закріплений у п. 1-12 цього Закону та право на отримання саме цих пільг потребує наявність відповідного посвідчення.

Разом з цим, п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.

Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц.

Крім того, указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/202 в Україні введено воєнний стан, який наразі триває.

Таким чином, ОСОБА_1 , як військовослужбовцю, не повинні були нараховуватися проценти за кредитними договорами, оскільки на нього поширювалися пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом є помилковим, а тому позовні вимоги у вказаній частині задоволенню не підлягають.

Крім того, у період з 15.09.2023 по 26.05.2024, відповідачем здійснено оплати на рахунок первісного кредитора ТОВ «Авентус Україна» в розмірі 7800,00 грн., які спрямовані на оплату тіла кредиту в розмірі 2492,60 грн. та оплату процентів за користування грошовими коштами у розмірі 5307,40 грн.

З врахуванням вищевикладеного, зарахована кредитором сума 5307,40 грн. на погашення процентів повинна бути зарахована на погашення тілу кредиту.

Таким чином, заборгованість відповідача за кредитним договором № 7072849 становить 3 400,40 грн. (8707,40 грн. 5307,40 грн.) та складається із заборгованості за тілом кредиту.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

27.05.2024 між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (на теперішній час - ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал»), як фактором, було укладено Договір факторингу №27.05/24-Ф, за яким клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором № 7072849, у зв?язку з чим ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 , що фактично не оспорюється відповідачем в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Положеннями ст. ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до ст.137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року по справі № 596/2305/18.

Таким чином, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).

Вказана правова позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони узгоджується із правовою позицією, викладеною: в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19; у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 (провадження № 61-2679св20), від 19 серпня 2020 року у справі № 195/31/16-ц (провадження № 61-15811св19); у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: від 18 листопада 2020 року у справі №922/3706/19, від 17 грудня 2020 року у справі № 922/3708/19.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до п.8 ч.2 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У позові позивач просив стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано суду: договорір № 10/12-2024 від 10.12.2024 року про надання правничої допомоги адвокатом Столітнім М.М.; ордер на надання правничої допомоги, заявку №8278 на виконання доручення до Договору №10/12-2024; акт №8278 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) на загальну суму 15000,00 грн.; рахунок на оплату №8278-12/05-2025 від 12.05.2025 року.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Вовк М.В., зазначає, що розмір витрат позивача ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал»на правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн. є співмірним складністю справи та часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.

Крім того, відповідач ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції стягнути із позивача на свою користь судові витрати на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн., понесення яких підтверджено: Договором про надання правничої допомоги №01/09/2025-Н від 01 веерсня 2025 року та Актом приймання-передачі правничої допомоги від 11 вересня 2025 року, згідн яких вартість однієї години роботи Адвоката щодо складання процесуальної документації до суду складає 1 000,00 грн., але не менше ніж 1 000,00 грн. за складання будь якого процесуального документу, а всього надано послуг на суму 4 000,00 грн., які сплачено ОСОБА_1 у повному обсязі.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №75/9215/15-ц вказано, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.

Однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.

Враховуючи, складність справи, час, витрачений адвокатами, як сторони позивача, так і сторони відповідача, на виконання наданих послуг, обсяг наданих адвокатами послуг та виконаних робіт, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн, а з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 4 000,00 грн, що є співмірним з наданим обсягом послуг, які відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подачу позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., за подачу апеляційної скарги відповідачем 3 633,60 грн., а тому з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог (9%) з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати зі сплати судового збору у розмірі 218,00 грн., а з позивача на користь відповідача 2 943,21 грн.

Частиною 10 статті 141 ЦПК України визначено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Колегія суддів, враховуючи викладене вважає, що розподіл та взаєморозрахунок судового збору між сторонами повинен бути вирішений шляхом зменшення розміру стягнення присудженого відповідачеві ОСОБА_1 судового збору 2 943,21 грн. із ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» на суму збору стягнутого із нього на користь позивача - 218,00 грн та становити 2 725,21 грн., звільнивши сторони від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Крім того, колегія суддів зобов`язує ОСОБА_1 як сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат на професійну правничу допомогу, сплатити різницю на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» у розмірі 1 000,00 грн., виходячи з наступного розрахунку: 5 000,00 грн - 4 000,00 грн, звільнивши сторони від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину цих судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Вовк Михайло Вадимович, - задовольнити.

Рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 06 серпня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за кредитним договором- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 7072849 від 15 вересня 2023 року у розмірі 3 400 (три тисячі чотириста) гривень 40 (сорок) копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал»- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень 00 (нуль) копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал»на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору у розмірі 2 725 (дві тисячі сімсот двадцять п?ять) гривень 21 (двадцять одна) копійка.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 23 жовтня 2025 року.

Головуючий:

Судді: