Справа №345/5389/25
Провадження № 2-о/345/196/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.10.2025 р. м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді Юрчак Л.Б., секретаря судового засідання Пилипів Н.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Калуші цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документа,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеною заявою.

Свої вимоги мотивує тим, що в її трудовій книжці не зазначено дату народження повністю вказано лише рік народження. У зв`язку з неправильним (неповним) записом дати народження в трудовій книжці у заявниці виникли труднощі під час оформлення пенсії за віком. Доказами того, що трудова книжка належить саме їй, є свідоцтво про народження, паспорт громадянина України та свідоцтво про шлюб, у яких дата народження заявниці зазначена як ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі викладеного ОСОБА_1 просить суд встановити юридичний факт належності правовстановлюючого документа, а саме що трудова книжка серії НОМЕР_1 , заповнена 13 квітня 1994 року, належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01.10.2025 відкрито провадження у справі і призначено справу до розгляду.

Заявник у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності та долучила до матеріалів справи архівну довідку № 01.7-01/731 від 21 липня 2025 року.

Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в судове засідання не з`явилася, подала суду пояснення, в якому Головне управління зазначило, що доказів звернення ОСОБА_1 до організації, що була її останнім місцем роботи, з проханням здійснити виправлення в трудовій книжці щодо її дати народження не має. Розгляд справи просить проводити без учісті представника Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, враховуючи при цьому подане пояснення.

Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Нормами статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Так в п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 1 ст. 315 ЦПК Україн ипередбачені випадки, у яких суд розглядає справи про встановлення факту.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно п. 1, 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі узв`язку зпораненням, повідомленнявійськових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

За змістом статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Як встановлено в судовому засіданні, у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , заповнена 13 квітня 1994 року, заповнена на ім`я ОСОБА_1 , не зазначено дату народження повністю вказано лише рік народження 1970.

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після укладення шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 їй було присвоєно прізвище « ОСОБА_4 », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , де дата народження заявниці зазначена ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було розірвано.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 дата народження заявниці зазначена ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до паспорта громадянина України серії НОМЕР_6 ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 .

18.08.2025 Головним управлінням ПФУ в Житомирській області було прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 та зазначено, що у трудовій книжці серії НОМЕР_1 на титульній сторінці неповна дата народження заявника.

Суд вважає, що аналіз письмових доказів, які містять в матеріалах справи, а також пояснення заявниці, викладені в заяві, свідчать про те, що у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , яка заповнена на ім`я ОСОБА_1 , не зазначення дати народження повністю (вказано лише рік народження 1970) зумовлене людським фактором.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі Постанова Пленуму) певні юридичні факти можуть підтверджуватися рішенням суду.

За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по- батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше.

Проте, сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджений документом. Таким чином, для заявника важливо, не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту, це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу, згідно пункту 18 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 за № 656 "Про трудові книжки робітників та службовців» № 656, несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Аналогічні норми встановлені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993, відповідно до пункту 1 якого, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Окрім того такі приписи містяться в пункті 4постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 за №301 "Про трудові книжки працівників", зокрема, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права та не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань зарахування трудового стажу на підставі записів у трудовій книжці. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018р. по справі № 677/277/17.

З огляду на наведене, судом може бути встановлено факт належності особі трудової книжки, як документа, що підтверджує трудовий стаж та дає право на призначення пенсії.

Відповідно до п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України № 58 від 29 липня 1993 року, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів.

Згідно з п. 2.2. Інструкції до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Відповідно до п. 2.11 Інструкції відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказується на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Згідно з п. 2.12. Інструкції після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Згідно ч. 3 ст. 48 Кодексу законів про працю України працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу. Студентам вищих та учням професійно-технічних навчальних закладів трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після початку проходження стажування.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення заявника його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Заявник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у її трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто ним, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу заявника. Недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Суд вважає, дані помилки могли мати місце з вини осіб, які оформляли дані правовстановлюючі документи та допустили помилки, а в подальшому не виправили її у визначеному законодавством порядку.

Щодо доводів представника Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відсутність доказів звернення ОСОБА_1 до організації, яка була її останнім місцем роботи, з проханням внести виправлення до трудової книжки щодо дати народження, суд зазначає, що відповідно до архівної довідки № 01.7-01/731 від 21 липня 2025 року ухвалою суду від 19 листопада 2004 року було порушено провадження у справі про банкрутство ВАТ «Калуське будівельне управління механізації», а постановою Господарського суду Івано-Франківської області від 1 березня 2007 року це підприємство визнано банкрутом та припинено його фінансово-господарську діяльність, у зв`язку з чим заявниця позбавлена можливості звернутися до зазначеної організації з проханням про внесення відповідних виправлень до трудової книжки.

Заявниця зазначила, що встановлення факту належності правовстановлюючих документів необхідно їй для для оформлення пенсії за віком.

Таким чином оцінивши усі докази в сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги є обґрунтованими і підтверджені письмовими доказами, тому є всі підстави для задоволення заяви.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 18, 81, 89, 263 - 265, 315 319 ЦПК України, п. п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення»,

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документа- задоволити.

Встановити юридичний факт належності правовстановлюючого документа, а саме, що трудова книжка НОМЕР_7 , заповненої 13 квітня 1994 року, належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя :