Cправа №333/7307/25
Провадження №2/333/4406/25
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 жовтня 2025 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючої судді Круглікової А.В.,
при секретарі судового засідання Єрмоленко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу
до відповідача: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1
про стягнення заборгованості,
Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» (надалі ТОВ «ВІН ФІНАНС») звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 20 992,30 грн. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач вказує, що 10.09.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 304875, за умовами якого надано позику в розмірі 4 000 грн. Однак, відповідачка свої зобов`язання з повернення суми кредиту та відсотків за користування кредитом належним чином не виконала. У зв`язку з чим, за ОСОБА_1 за вказаним договором обліковується заборгованість в загальній сумі 20 992,30 грн., з яких: 4 000 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 2 160 грн. заборгованість за відсотками, 9 880 грн. сума боргу за пенею та штрафами. 12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу №1. 30.01.2019 укладено додаткову угоду №11 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги №12 від 30.09.2019, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 20 992,30 грн. 25.07.2024 відповідно до протоколу загальних зборів №1706 перейменовано ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС». На підставі викладеного, позивач просить суд позов задовольнити, стягнути з відповідача 20 992,30 грн., з яких: 4 000 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 2 160 грн. заборгованість за відсотками, 9 880 грн. сума боргу за пенею та штрафами, 1 444,92 грн 3% річних та 3 507,38 грн. індексу інфляції.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі, просить суд його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідачка ОСОБА_1 в судові засідання жодного разу не з`явилася, причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не надала, про судові засідання повідомлялася шляхом розміщення оголошень про виклик на офіційному сайті Судова влада України.
На підставі викладеного, керуючись ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності відповідачки, на підставі наявних у ній доказів та відповідно до ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача, ухвалити заочне рішення.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного вище Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII).
За змістом статті 12 вказаного Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Як встановлено судом, 10.09.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 304875, за умовами якого надано позику в розмірі 4 000 грн., сторони погодили наступну фіксовану ставку за користування кредитом: 0,01 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом (3,65% річних). Строк дії договору 30 днів.
Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу №1. 30.01.2019 укладено додаткову угоду №11 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги №12 від 30.09.2019, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 16 040 грн., з яких: 4 000 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 2 160 грн. заборгованість за відсотками, 9 880 грн. сума боргу за пенею та штрафами.
Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як встановлено судом, відповідачка прийняті зобов`язання з повернення суми кредиту та відсотків за користування кредитом не виконала, внаслідок чого за останньою обліковується заборгованість в сумі 6 160 грн., яка складається з заборгованості за кредитом (тіло кредиту) 4000 грн. та заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 2 160 грн.
Факт наявності вище наведеної заборгованості підтверджується наявними в матеріалах цієї справи доказами й не спростований відповідачкою.
За таких обставин,суд вважає,що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 наведеної вище заборгованості є доведеними, обґрунтованими, підтвердженими доданими документами, а тому є такими, що підлягають задоволенню.
Розглянувши заявлені вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 9 880 грн боргу за пенею та штрафами, суд виходить з наступного.
За змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Отже, штраф та пеня є різновидом неустойки як юридичної відповідальності. Однак позивач, пред`являючи вимоги про стягнення з відповідачки 9 880 грн боргу за пенею та штрафами не надав суду обґрунтований розрахунок, з якого би вбачалось розмежування заявленої до стягнення суми пені та окремо штрафу.
При цьому, судом враховано, що порядок нарахування штрафу і пені є різним.
Звертаючись до суду із позовом про стягнення грошових коштів, саме позивач зобов`язаний навести обґрунтований розрахунок сум, що стягуються (п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України) і в подальшому довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Вищевказані обставини унеможливлюють дослідження періоду нарахування пені та штрафу, перевірки порядку їх нарахування, як на суму основного боргу (тіло кредиту), так і на суму відсотків за користування кредитом, відповідність такого розрахунку умовам кредитного договору та вимогам чинного законодавства України.
Також, при розгляді справи судом враховано, що «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18 і 19 згідно із Законом № 2120-IX від 15 березня 2022 року, за змістом яких у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
З огляду на положення п.п. 18, 19 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України, враховуючи відсутність обґрунтованого розрахунку заявлених до стягнення штрафу та пені, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог про стягнення з ОСОБА_1 9 880 грн заборгованості за пенею та штрафами.
Також, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 1 444,92 грн за період з 23.09.2019 по 23.02.2022 та 3 507,38 грн індексу інфляції за період з березня 2019 року по лютий 2022 року.
Як встановлено судом, заявлені до стягнення суми 3% річних та індексу інфляції нараховуються позивачем на суму 16 040 грн., яка складається з суми основного боргу (тіло кредиту), відсотків за користування кредитом, пені та штрафів.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс12 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18.
З огляду на викладене, суд визнає необґрунтованим та безпідставним нарахуванням 3% річних та індексу інфляції на суму 9 880 грн, тобто на заявлену до стягнення суму заборгованості за пенею та штрафами, оскільки таке нарахування може бути здійсненне лише на прострочення виконання основного грошового зобов`язання за кредитним договором, що в даному випадку є 4000 грн. боргу за кредитом (тіло кредиту) та 2 160 грн. боргу по відсоткам за користування кредитом.
Таким чином, за розрахунком суду стягненню з відповідача на підставі ст. 625 ЦК України підлягають 1 346,97 грн. індексу інфляції та 554,91 грн. 3% річних, що нараховано за період з 23.09.2019 по 23.02.2022 на суму основного боргу 6 160 грн. (6 160 грн. = 4000 грн боргу за кредитом (тіло кредиту) + 2 160 грн. боргу по відсоткам за користування кредитом).
У задоволенні іншої частини вимог про стягнення індексу інфляції та 3% річних, що нараховані на заявлену до стягнення суму пені та штрафу, судом відмовляється.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 930,30 грн, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог, покладається судом на відповідача.
Крім того, позивач у прохальній частині позову просить суд покласти на відповідача витрати на професійну правничу допомогу.
Як встановлено судом, позивачем у прохальній частині позову не визначено суму, яку позивач просить суд покласти на відповідача за понесені витрати на професійну правничу допомогу. У зв`язку з викладеним, питання щодо понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу не вирішується судом.
Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 268, 273-274, 279, 280-282 ЦПК України, суд

Позов задовольнити частково.
У задоволенні іншої частини позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя А.В.Круглікова