КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 759/18262/24

номер провадження: 22-ц/824/9581/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 лютого 2025 року у складі судді Кравченка Ю.В., у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 15 травня 2023 року товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі - ТОВ «Авентус Україна») і ОСОБА_1 уклали договір про надання споживчого кредиту № 663506 на суму 10 000 грн 00 коп., а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі у строки, визначені договором. Кредитні кошти були фактично перераховані на банківську картку позичальника, що підтверджується довідкою платіжного провайдера. Водночас відповідач умов договору не виконав, належних платежів не здійснив, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.

Позивач зазначав, що кредитний договір укладено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора (коду), що підтверджує волевиявлення відповідача та прирівнюється до власноручного підпису. На підтвердження укладення договору позивач надав копії кредитного договору, додатка до нього, паспорта споживчого кредиту, інформаційного повідомлення, довідки про ідентифікацію та розрахунку заборгованості. Кредит вважається наданим і договір належно укладеним, оскільки кошти фактично перераховані позичальнику.

Вказував, що відповідач, отримавши грошові кошти, не виконав обов`язок щодо повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого станом 04 вересня 2024 року заборгованість за кредитом становить 27 910 грн 00 коп., з яких: 10 000 грн 00 коп. - тіло кредиту, 17 910 грн 00 коп. - нараховані відсотки.

Зазначав, що 14 лютого 2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі - ТОВ «Авентус Україна») та позивачем ТОВ «ФК «Кредит -Капітал» укладено договір факторингу № 14.02/24-Ф, за яким новий кредитор ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права вимоги заборгованості за цим кредитним договором. До позову додано копії договору факторингу, реєстру боржників, платіжних документів та підтвердження повноважень представника позивача. Таким чином, право вимоги до відповідача належить саме позивачу.

Вказував, що до звернення до суду товариство неодноразово направляло на адресу відповідача листи та повідомлення з вимогою погасити борг, зокрема лист-повідомлення № 4216 від 29 лютого 2024 року. Проте відповідач вимоги не виконав і заборгованість не сплатив, що свідчить про відсутність наміру добровільно врегулювання спору.

З урахуванням наведеного, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 6663506 від 15 травня 2023 року у розмірі 27 910 грн 00 коп.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 27 лютого 2025 року в позові ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» задовольнити, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 15 травня 2023 року був укладений кредитний договір № 6663506, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, що відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» є належним способом ідентифікації сторін і має юридичну силу письмового договору. Підписання договору відбулося через особистий кабінет позичальника на сайті товариства, що підтверджує волевиявлення відповідача на укладення договору, а тому висновок суду про те, що договір не був укладений, є безпідставним та суперечить положенням ст.ст. 11, 207 ЦК України і Закону України «Про електронну комерцію».

Стверджує, що після укладення договору кошти в сумі 10 000 грн 00 коп. були перераховані на платіжну картку № НОМЕР_1 , відкриту на ім`я відповідача, що підтверджується довідкою ТОВ «Авентус Україна» та супровідними документами. Однак суд дійшов помилкового висновку, що ці документи не є первинними бухгалтерськими і не підтверджують факт переказу коштів, при цьому не врахував, що відповідно до ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» така інформація є банківською таємницею і може бути отримана лише на запит суду. Суд мав можливість витребувати у банку інформацію про належність картки № НОМЕР_1 відповідачу та про рух коштів, але безпідставно цього не зробив.

Звертає увагу, що суд не врахував правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 14 лютого 2024 року у справі № 911/94/23 та від 20 грудня 2024 року у справі № 910/21682/15, відповідно до яких договір, що містить узгоджені сторонами умови і за яким хоча б одна сторона виконала свої обов`язки, вважається чинним навіть після закінчення строку його дії, а при розгляді справ суд зобов`язаний досліджувати усі докази в сукупності з дотриманням принципів повноти та всебічності розгляду.

Вказує, що суд не врахував належним чином обставин передачі прав вимоги від первісного кредитора ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». Відповідно до укладеного договору відступлення права вимоги, саме позивач набув статусу нового кредитора та має право вимагати від відповідача виконання зобов`язань за кредитним договором, проте суд безпідставно позбавив його цього права.

Зазначає, що матеріалами справи підтверджується факт невиконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості. Відповідач не повернув отримані кредитні кошти, не сплачував відсотки та інші передбачені договором платежі, внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 27 910 грн 00 коп. Однак суд першої інстанції, всупереч положенням ст.ст.1048, 1050 та 625 ЦК України, безпідставно не визнав ці вимоги обґрунтованими.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 27 910 грн 00 коп., що менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 травня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» (товариство) і ОСОБА_1 (споживач) було укладено договір про надання споживчого кредиту № 663506 (далі - кредитний договір).

Пунктом 1.2 цього кредитного договору визначено, що на умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Відповідно до п.1.3 кредитного договору, сума кредиту (загальний розмір) становить 10 000 грн 00 коп.

У відповідності до п. 1.4 кредитного договору, строк кредиту - 360 днів.

Згідно з п. 1.5 кредитного договору, тип процентної ставки - фіксована.

Стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного у п. 1.4 цього договору (пункт 1.5.1 кредитного договору).

Знижена процентна ставка становить 1,89% в день та застосовується, якщо споживач до 14 червня 2023 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту (пункт 1.5.2 кредитного договору).

Мета отримання кредиту - споживчі (особисті) потреби.

Відповідно до п. 2.1 кредитного договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .

Матеріалами справи підтверджено, що договір підписаний споживачем 15 травня 2023 року о 10:40:06 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором С4896.

Також згідно з паспортом споживчого кредиту, який не невід`ємною частиною кредитного договору, сума/ліміт кредиту становить 10 000 грн 00 коп.; строк кредитування - 360 днів; стандартна процентна ставка 726,35 % річних (1,99 % в день), знижена процентна ставка 690,03 % річних (1,89% в день), загальні витрати за кредитом за стандартною процентною ставкою 71 640 грн 00 коп., загальні витрати за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 71 341 грн 50 коп., періодичність внесення платежів кожні 30 днів (а.с.22-23).

Паспорт споживчого кредиту також підписаний споживачем 15 травня 2023 року о 10:40:06 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором С4896.

У листі ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» № 4216 від 29 лютого 2024 року повідомило про успішність операції згідно з договором з ТОВ «Авентус Україна» №087/20-П від 08 липня 2020 року: номер транзакції ; сума 10 000 грн 00 коп.; дата прийняття 15 травня 2023 року о 10:41; номер замовлення 36009369; номер картки НОМЕР_1 ; статус прийнято. Цей лист підписаний Генеральним директором ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» ОСОБА_2 у сервісі Вчасно 29.02.2024 о 16:33 (а.с.32).

Згідно з карткою обліку договору (розрахунком заборгованості) за кредитним договором, складеним ТОВ «Авентус Україна», станом на 13 лютого 2024 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 27 910 грн 00 коп., з яких: 10 000 грн 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 17 910 грн 00 коп. - заборгованість за відсотками (а.с. 33-40).

По справі встановлено, що 14 лютого 2024 року між ТОВ «ФК «Кредит Капітал» (фактор) та ТОВ «Авентус Україна» (клієнт) укладено договір факторингу № 14.02/24-Ф (а.с.41-45).

Згідно з пунктом 1.1 договору факторингу, за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належать клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно з Додатком №1, який є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 1.2 договору факторингу, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання сторонами Акта прийому-передачі Реєстру боржників, згідно з Додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонам Акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

Ціна продажу за договором становить 1 280 234 грн 27 коп., фактор сплачує клієнту 100 відсотків ціни продажу протягом п`яти робочих днів з моменту передачі за Актом прийому-передачі Реєстру боржників шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок клієнта (пункти 3.3, 3.4 договору факторингу).

Пунктом 3.6 договору факторингу передбачено, що моментом виконання фактором грошового зобов`язання сторони визначають момент надходження ціни продажу за цим договором на рахунок клієнта.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 14.02/24-Ф від 14 лютого 2024 року (додаток № 1 до договору факторингу) клієнт передав, а фактор прийняв право вимоги до ОСОБА_1 на суму 27 910 грн 00 коп. (а.с. 46).

У відповідності до платіжної інструкції № 75117 від 14 лютого 2024 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перерахувало ТОВ «Авентус Україна» грошові кошти в сумі 1 280 234 грн 27 коп, без ПДВ; призначення платежу: плата за відступлення права вимоги згідно з договором факторингу № 14.02/24-Ф від 14 лютого 2024 року (а.с. 47).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів факту надання відповідачеві грошових коштів за кредитним договором, а отже відсутні належні, допустимі та достовірні докази виникнення заборгованості. Суд зазначив, що наданий лист ТОВ «ФК «Контрактовий дім» не є первинним бухгалтерським документом і не містить відомостей, які б дозволили ідентифікувати належність платіжного засобу саме відповідачеві. Так само розрахунок заборгованості є лише одностороннім внутрішнім документом кредитора, який не підтверджує факту перерахування кредитних коштів. Крім того, позивач не надав суду акта приймання-передачі реєстру боржників, що підтверджував би перехід до нього права вимоги за договором факторингу. У зв`язку з відсутністю доказів фактичного надання кредиту та належного переходу права вимоги, суд дійшов висновку про відсутність порушених прав позивача і відмовив у позові повністю.

Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Так, за правилом ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.ст. 6, 627 ЦК України).

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України).

Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі (абз. 2 ч.2 ст.639 ЦК України).

Згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

У відповідності до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно з ч.2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з п.6 ч. 1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Також за правилом ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.

Частиною 5 ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ч.6 ст.6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

У ч.1 ст.11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.

Матеріалами справи підтверджується, що договір про надання споживчого кредиту №6716264 від 30 травня 2023 року укладений в електронній формі, що відповідає приписам ст.207 ЦК України із застосуванням Закону України «Про електронну комерцію» та підписаний сторонами, відповідно до вимог ст.12 вказаного Закону, а саме, з боку кредитодавця засвідчено кваліфікованою електронною печаткою, а з боку позичальника за допомогою одноразового ідентифікатору С4896, та за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Із копії кредитного договору та довідки про ідентифікацію вбачається, що відповідач ОСОБА_1 ідентифікував себе в інформаційно-телекомунікаційній системі, надавши ТОВ «Авентус Україна» свої персональні дані, після чого кредитор надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач використав для підтвердження підписання кредитного договору.

Ідентифікація позичальника як споживача фінансових послуг на веб-сайті товариства проведена відповідно до закону, оскільки ОСОБА_1 передав кредитору персональні дані паспорта, ідентифікаційного номера, номер телефону, адресу електронної пошти.

Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» кредитний договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, суд має сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з положеннями ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору за власною ініціативою, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з наявними у справі доказами, які не було оспорено чи поставлено під сумнів відповідачем, позичальник ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати відсотків не виконав у строки, передбачені графіком погашення кредиту, кредит та відсотки за його користування не сплатив, внаслідок чого станом на 13 лютого 2024 року у нього виникла заборгованість у розмірі 27 910 грн 00 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у сумі 10 000 грн 00 коп., прострочена заборгованість за відсотками - 17 910 грн 00 коп.

При цьому відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно із ч.1 ст.513 цього Кодексу правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні обсязі на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять даних про те, що укладений 14 лютого 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» і ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» договір факторингу № 14.02/24-Ф, за яким новий кредитор ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права вимоги заборгованості за кредитним договором, укладеним 15 травня 2023 року ТОВ «Авентус Україна» і ОСОБА_1 № 663506, у встановленому законом порядку визнаний недійсним або є нікчемним в силу закону і таких доказів суду не надано.

Тому цей договір факторингу № 14.02/24-Ф від 14 лютого 2024 року в силу ст.204 ЦК України є правомірним.

Відтак, набуте ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за договором факторингу № 14.02/24-Ф від 14 лютого 2024 року право вимоги до позичальника ОСОБА_1 щодо вимоги стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним 15 травня 2023 року ТОВ «Авентус Україна» і ОСОБА_1 № 663506 - презюмується.

Однак суд першої інстанції вказаних вище вимог закону та фактичних обставин справи належним чином не врахував, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про недоведеність факту надання грошових коштів відповідачу на підставі кредитного договору, а також про відсутність належного підтвердження переходу права вимоги до позивача, оскільки матеріали справи беззаперечно спростовують такі висновки суду. Електронний кредитний договір № 663506 від 15 травня 2023 року укладено із використанням одноразового ідентифікатора С4896. Це відповідає як вимогам ст.207 ЦК України та положенням Закону України «Про електронну комерцію» щодо належної ідентифікації особи при укладенні правочину в електронній формі. Договір, паспорт споживчого кредиту, графік платежів та інші документи підписані відповідачем саме цим одноразовим ідентифікатором, що підтверджує погодження всіх істотних умов договору і волевиявлення на його укладення.

Факт надання відповідачу грошових коштів підтверджується листом ТОВ «ФК Контрактовий дім» № 4216 від 29 лютого 2024 року, у якому зазначено деталі транзакції: картка отримувача № НОМЕР_1 , дата і час переказу - 15 травня 2023 року о 10:41, сума - 10 000 грн 00 коп., статус - «прийнято». З огляду на довідку про ідентифікацію, а також персональні дані, які відповідач самостійно вніс під час реєстрації в системі кредитора, можна однозначно стверджувати, що кошти були перераховані саме на банківську картку, яка належить відповідачу. Цей платіж є виконанням з боку кредитора істотної умови договору щодо надання суми кредиту.

Висновок суду про те, що лист ТОВ «ФК «Контрактовий дім» не є первинним бухгалтерським документом і не дозволяє ідентифікувати належність платіжного засобу відповідачеві, є помилковим, оскільки цей лист містить детальні відомості про номер картки, дату, час і суму транзакції, які збігаються з персональними даними, наданими відповідачем під час проходження електронної ідентифікації в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитора, що у сукупності дозволяє беззаперечно ідентифікувати особу одержувача коштів.

Факт виникнення заборгованості документально підтверджений розрахунком заборгованості, складеним ТОВ «Авентус Україна» станом на 13 лютого 2024 року, згідно з яким відповідач має заборгованість у розмірі 27 910 грн 00 коп., з яких: 10 000 грн 00 коп. - неповернене тіло кредиту, 17 910 грн 00 коп. - нараховані, але несплачені відсотки.

Вказаний розмір заборгованості відповідачем не спростовано, контррозрахунку суду не надав.

Щодо переходу права вимоги, то він підтверджується укладеним 14 лютого 2024 року договором факторингу № 14.02/24-Ф між ТОВ «Авентус Україна» (первісним кредитором) та ТОВ «ФК Кредит-Капітал» (новим кредитором). Колегія суддів враховує, що у матеріалах справи наявні витяг з реєстру боржників, в якому чітко вказано ОСОБА_1 як боржника на суму 27 910 грн 00 коп., а також акт приймання-передачі реєстру боржників. Факт сплати вартості прав вимоги новим кредитором підтверджено платіжною інструкцією № 75117 від 14 лютого 2024 року на суму 1 280 234 грн 27 коп.

Таким чином, у розумінні ст.ст.512-514 ЦК України, позивач належним чином набув статусу нового кредитора у зобов`язанні, що в силу приписів ст.204 ЦК України презюмується.

Суд першої інстанції не оцінив надані позивачем докази в їх сукупності, не дав належної оцінки технічним нюансам верифікації укладених договорів в електронній формі та їх правове регулювання, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про недоведеність факту видачі кредитних коштів відповідачу та правонаступництва позивача у зобов`язанні, що призвело до необґрунтованої відмови у позові ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованість за кредитним договором № 6663506 від 15 травня 2023 року.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

За таких обставин рішення суду першої відповідно до ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», стягнувши із відповідача на користь позивача загальну суму заборгованості за кредитним договором № 6663506 від 15 травня 2023 року у розмірі 27 910 грн 00 коп.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за подання позову до суду сплатило судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп., а за подання апеляційної скарги - 3 633 грн 60 коп., що разом становить 6 056 грн 00 коп.

Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення та задовольняє позов ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» повністю, то з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 6 056 грн 00 коп.

Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНКОПП НОМЕР_2 ), на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»() заборгованості за кредитним договором № 6663506 від 15 травня 2023 року у розмірі 27 910 (двадцять сім тисяч дев`ятсот десять) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНКОПП НОМЕР_2 ), на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»() судовий збір у розмірі 6 056 грн 00 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: