Номер провадження: 22-ц/813/1405/25
Справа № 504/1609/24
Головуючий у першій інстанції Барвенко В.К.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Карташова О.Ю., Кострицького В.В.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника Скрипниченко Катерини Григорівни

на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 15 квітня 2024 року, постановлену Комінтернівським районним судом Одеської області у складі: судді Барвенка В.К. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третьої особи Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» про відшкодування матеріального та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП,

в с т а н о в и в :

Предметом апеляційного перегляду є ухвала Комінтерновського районного суду Одеської області від 15 квітня 2024 року, якою заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Скрипниченко К.Г. про забезпечення позову залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач в особі свого представника просить скасувати зазначену ухвалу та задовольнити заяву представника позивача адвоката Скрипниченка К.Г. про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріального та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП, та накласти арешт із забороною відчуження на майно, що належить ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на праві власності, а саме на:

- земельну ділянку, кадастровий номер :06:000:0049, площею 17,2398 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

- земельну ділянку, кадастровий номер :06:000:0050, площею 8,3644 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

- земельну ділянку, кадастровий номер :05:000:0027, площею 9,3859 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

- квартиру двокімнатну: АДРЕСА_1 , загальна площа 73,3 кв.м., житлова площа 32,3 к.в. м.;

- причеп СЗАП 8551, (1991), № шасі НОМЕР_2 ;

- транспортний засіб КАМА3 53212 10850, (1991), № шасі НОМЕР_3 ;

- транспортний засіб ВА3 2107 30 1596, (2010), № куз. НОМЕР_4 ;

- транспортний засіб ВАЗ 2109 3 1500, (2000), № куз. НОМЕР_5 . із внесенням у відповідний реєстр відомостей про накладення арешту та заборони відчуження.

Доводами апеляційної скарги заявника є наявність у відповідача всіх можливостей для відчуження належного йому майна, унаслідок чого виконати рішення по даній справі (у випадку його винесення на користь позивача) буде значно утруднене, оскільки ОСОБА_2 є пенсіонером, а можливі стягнення з його пенсії триватимуть велику кількість років для покриття боргу у повному обсязі. Тому посилання суду по недоведеність позивачем конкретних дій відповідача, спрямованих на ухилення від виконання судового рішення чи зменшення майна, є помилковими.

Помилково зазначено в оскаржуваній ухвалі і про те, що ОСОБА_2 не є власником джерела підвищеної небезпеки, проте позивачем надано Витяг з Єдиного державного реєстру транспортних засобів.

Не може бути підставою для відмови у задоволенні позову посилання суду на те, що позивачем не надано доказів того, що ОСОБА_2 перебуває у трудових правовіодносинах з відповідачем ОСОБА_3 .

Оскільки позивач звертається до суду з майновими вимогами, які мають грошовий еквівалент, тому існує реальна ймовірність вчинення з боку відповідача дій, спрямованих на відчуження належного йому майна.

У судове засідання сторони, належно повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилися, зокрема: позивач належним чином у відповідності до вимог ч. 5 ст. 130 ЦПК України, в установленому законом порядку, оскільки її представник повістку отримав 29.08.2025 9:08:17 в особистому кабінеті підсистеми (модуля) ЄСІТС Електронний суд, що підтверджується довідкою (а.с. 212), відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 шляхом отримання особисто рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, про що свідчать їх підписи (а.с. 123, 124).

Вказане відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Матеріалами справи підтверджено, що у квітні 2024 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Підставою позову зазначає те, що 24 листопада 2023 року сталася ДТП за участю транспортного засобу марки «Камаз 53212» д.н.з. НОМЕР_6 з причепом СЗАП, д.н.з. НОМЕР_7 , що належить ОСОБА_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який при виконанні повороту ліворуч не надав перевагу у русі зустрічному транспортному засобу марки «Рено», д.н.з. НОМЕР_8 , що належить позивачу, під керування водія ОСОБА_4 та здійснив з нім зіткнення, в результат чого транспортний засіб позивача отримав механічні ушкодження.

Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 25 грудня 2023 року по справі № 504/5290/23 ОСОБА_3 визнано винуватим та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

ПрАТ «СК «Євроінс України», де було застраховано цивільно-правову відповідальність ОСОБА_2 , відшкодувала позивачу страхове відшкодування 147204,79 грн.

Проте, оскільки загальна вартість відновлювального ремонту з урахуванням ПДВ становить 380010,20 грн, і відповідно до Акту виконаних робіт № 179 від 01.02.2024 загальна вартість робіт (послуг) складає 380010,20 грн, то вона просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь на відшкодування матеріальної шкоди 232805, 41 грн та з ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди 20000 грн, а також стягнути з відповідачів судові витрати.

Одночасно позивачка подала суду заяву про забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволенні такої, суд виходив із її необґрунтованості, оскільки з поданих суду матеріалів відсутні будь-які докази, які б підтверджували наведені позивачем у заяві про забезпечення позову обставини, якими останній обґрунтовує необхідність вжиття судом заходів забезпечення позову у справі; позивачем не наведено у заяві про забезпечення позову і обставин на підтвердження вчинення відповідачем конкретних дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після подання позову до суду, в тому числі і дій спрямованих на реалізацію належного йому майна, безпідставного витрачання ним коштів, приховування активів, тощо; посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість настання в майбутньому негативних наслідків, без надання відповідного обґрунтування, в тому числі доказів вчинення відповідачем певних реальних дій, спрямованих на ухилення від виконання судового рішення чи зменшення його майна, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову; представник позивача не надав жодних доказів, що ОСОБА_2 є власником джерела підвищеної небезпеки та перебуває в трудових відносинах з ОСОБА_3 .

Крім того, з поданих матеріалів не вбачається, що між позивачем та ОСОБА_2 виникли будь-які правовідносини, що водночас виключає можливість застосування заходів забезпечення позову.

Переглядаючи вказане судове рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною другою статті 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Із системного аналізу зазначених норм права убачається, що підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача.

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Окрім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суди повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів (пункти 3, 4 частини першої, частина п`ята статті 151 ЦПК України).

Отже, від заявника вимагається вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений статтею 150 ЦПК України, та обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 зроблено висновок, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

За обставинами даної справи, звертаючись до суду із позовом, позивачка ставила питання про стягнення матеріальної шкоди з власника джерела підвищеної небезпеки ОСОБА_2 у сумі 232805,41 грн, так і з ОСОБА_5 як володільця джерела підвищеної небезпеки про стягнення моральної шкоди.

Позивач вірно посилається у доводах апеляційної скарги на те, що разом із позовною заяву до суду було подано заяву про забезпечення позову, в обґрунтування якої позивач посилався на те, що предметом спору є відшкодування йому шкоди, і заявив таку саме до власника джерела підвищеної небезпеки ОСОБА_2 , про що надав Інформацію з Єдиного державного реєстру транспортних засобів (а.с. 16-17), проте суд помилково не взяв цю інформацію до уваги.

Щодо відсутності доказів перебування відповідача ОСОБА_2 у трудових відносинах з відповідачем ОСОБА_3 , то таких даних у позивача не може бути, і такі обставини мають з`ясовуватися судом під час розгляду справи, на що також слушно посилається позивач, а не під час вирішення процесуального питання про забезпечення позову.

Натомість, матеріально-правову вимоги позивачем про відшкодування матеріальної шкоди заявлено позивачем саме до ОСОБА_2 , щодо наявності у власності якого певного майна позивачем надані достатні докази.

Отже, судом під час вирішення питання про забезпечення позову слід керуватися наявністю матеріально-правової вимоги позивача до певного відповідача та наданими доказами наявності у власності останнього майна (нерухомого та рухомого).

Як помилковими є і висновки суду, що заява про забезпечення позову не містить аргументів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, а також доказів, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, оскільки без вжиття заходів забезпечення позову відповідач має можливість безперешкодно відчужити спірне нерухоме і рухоме майно. Водночас відсутні підстави вважати, що застосування такого заходу забезпечення позову призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки майно залишається в його володінні та користуванні.

Крім того, Верховний Суд сформулював та підтримує сталу правову позицію про те, що у разі подання позову про стягнення коштів відповідач, якщо немає відповідних обмежень, може у будь-який момент розпорядитися коштами та відчужити майно. І це у майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача (постанова від 11.12.2023 у справі № 904/1934/23).

Отже, хоча і посилання позивача на те, що відповідач може відчужити спірне майно на користь третіх осіб не підкріплене відповідними доказами, проте апеляційний суд з огляду на наведену практику ВС вважає, що вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування у разі вимоги надання відповідних доказів завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Крім того, якщо власник майна не має наміру його відчужувати до ухвалення рішення суду, то фактично саме по собі накладення арешту на таке майно будь-яким чином не порушує його прав та інтересів, оскільки він не обмежений у праві володіння та користування цим майном. Порушення таких прав настає лише тоді, коли власник бажає відчужити майно, але ухвала про арешт такого майна є перешкодою у вчиненні цих дій.

Застосований захід забезпечення позову у такому разі спрямований на збереження існуючого становища у спірних правовідносинах до завершення розгляду справи.

Колегія суддів наголошує, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача. Таке тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 14 лютого 2022 року у справах № 644/3734/21, № 367/3628/21.

Натомість, ціна позову в межах заявлених вимог до відповідача ОСОБА_2 становить 232805,41 грн (майнова шкода), що вочевидь не відповідає вартості майна, на яке просить заявник накласти арешт в забезпечення позову: земельні ділянки сільськогосподарського призначення площею 17,2398 га, 8,3644 га, 9,3859 га, квартира двокімнатна площею 73,3 кв.м, причеп, три транспортних засоби.

Тому колегія суддів вважає, що достатнім та таким, що відповідає заявленим повним вимогам позивача (в межах ціни позову), буде забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, кадастровий номер :06:000:0049, площею 17,2398 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; земельну ділянку, кадастровий номер :06:000:0050, площею 8,3644 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Щодо іншого майна, то відсутні підстави для такого забезпечення, виходячи із ринкової вартості такого майна та його призначення як-то житлова квартира, тощо.

Тому доводи апеляційної скарги позивача заслуговують на увагу та свідчать про неправильне застосування судом першої інстанцій норм процесуального права та суперечність висновків суду судовій практиці Верховного Суду.

Відповідно до п. 1-3 ч. 1, абз. 1 ч. 2, ч. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника Скрипниченко Катерини Григорівни задовольнити частково.

Ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 15 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - ПрАТ «Страхова компанія «ЄВРОІНС УКРАЇНА» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, забезпечити позов шляхом накладення арешту на:

- земельну ділянку, кадастровий номер :06:000:0049, площею 17,2398 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

- земельну ділянку, кадастровий номер :06:000:0050, площею 8,3644 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_9 ) ,

Відповідач - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ),

Відповідач - ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 РНОКПП не встановлений)

Третья особа ПрАТ «Страхова компанія «ЄВРОІНС УКРАЇНА» (м. Київ, вул. Велика Васильківська, 102, )

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 14 жовтня 2025 року

Головуючий М.В. Назарова

Судді: О.Ю. Карташов

В.В. Кострицький