У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Лапченко О.М., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи - ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Соболєв Дмитро Володимирович про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и в:

представник позивача ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, згідно якого просить визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки (кадастровий номер :02:011:0018) від 18.09.2025 року, серія та номер 1184, виданий 18.09.2025 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соболєвим Д.В., витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 земельну ділянку площею 1,9082 га з кадастровим номером :02:011:0018, розташовану на території Мироцької сільської ради Бучанського району Київської області.

Разом із позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на земельну ділянку площею 1,9082 га з кадастровим номером :02:011:0018, розташовану на території Мироцької сільської ради Бучанського району Київської області, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_3 , заборонити органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь які реєстраційні дії щодо вказаної земельної ділянки, та заборонити ОСОБА_3 та будь-яким іншим фізичним і юридичним особам знаходитись на території земельної ділянки, площею 1,9082 га з кадастровим номером :02:011:0018, та вчиняти будь-які дії стосовно зазначеної земельної ділянки.

В обґрунтування вимог заяви представник позивача посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 . Після смерті ОСОБА_5 спадкоємцем першої черги за законом була його донька ОСОБА_6 . ОСОБА_7 перебувала у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_4 . Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 05.11.2015 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 розірвано. Від цього шлюбу у них народилась дитина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В подальшому ОСОБА_7 перебувала з зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10 . Шлюб зареєстровано 01.03.2018 року. Від цього шлюбу у них народилась дитина - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після смерті дружини позивач ОСОБА_10 подав до третьої Криворізької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини від себе та спільного сина. Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі 16.01.2025 року відкрита спадкова справа після смерті ОСОБА_7 . З наведеного вбачається, що позивач та його малолітній син ОСОБА_11 , а також син померлої ОСОБА_7 - ОСОБА_9 мають право на спадщину після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_7 . За життя ОСОБА_5 на праві приватної власності належала земельна ділянка, площею 1,9082 га з кадастровим номером :02:011:0018, розташована на території Мироцької сільської ради Бучанського району Київської області, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 581150, виданим 28.12.2005 року. 24.03.2025 року невідомі особи намагались здійснити незаконне самовільне зайняття земельної ділянки площею 1,9082 га з кадастровим номером :02:011:0018, розташованої на території Мироцької сільської ради Бучанського району Київської області. Після вивчення документів позивачу стало відомо, що право власності на земельну ділянку було зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 1184, виданий 18.09.2025 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соболєвим Д.В. Фактично ОСОБА_3 здійснив рейдерське захоплення земельної ділянки через фальсифікацію документів. Позивачу достовірно відомо, що за життя ОСОБА_5 будь-яких договорів про відчуження вищевказаної земельної ділянки не укладав і на момент смерті ОСОБА_5 земельна ділянка перебувала у його власності. Таким чином, за невідомих позивачу обставин правочин з реалізації належної ОСОБА_5 земельної ділянки було вчинено більш ніж через рік після смерті власника ОСОБА_5 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто відчуження земельної ділянки відбулося незаконно та порушило законні права та інтереси позивача та його малолітнього сина. Поряд із цим, реєстрація права власності на земельну ділянку за ОСОБА_3 порушує права спадкоємців щодо володіння, користування та розпорядження будинком, який знаходиться на цій земельній ділянці, що підтверджується технічним паспортом на садибний житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовленим 31.08.2010 року (інвентаризаційна справа № 555). Право власності на зазначену земельну ділянку зареєстроване за відповідачем, а тому в зв`язку з конфліктом між сторонами існує реальний ризик, що відповідач з метою ухилення від виконання рішення відчужить або обтяжить земельну ділянку.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, пропорційність.

Відповідно до п. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зміст і форма заяви відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2 ст. 149 ЦПК України).

Пунктом 1 частини 1 ст. 150 ЦПК України передбачений такий вид забезпечення позову як накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Суд, дослідивши матеріали справи та надані письмові документи, вважає, що вимоги заявника щодо арешту земельної ділянки підлягають задоволенню з огляду на таке.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка площею 1,9082 га з кадастровим номером :02:011:0018 на підставі договору купівлі-продажу від 18.09.2025 року належить відповідачу ОСОБА_3 .

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку від 28.12.2005 року ОСОБА_5 на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 1,9082 га з кадастровим номером :02:011:0018, розташована на території Мироцької сільської ради Бучанського району Київської області.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження №14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, не порушує речове право володіння особи майном, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте, тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання значної шкоди позивачам.

Предметом вказаного спору є земельна ділянка площею 1,9082 га з кадастровим номером :02:011:0018, що розташована на території Мироцької сільської ради Бучанського району Київської області.

А тому, враховуючи предмет позову та той факт, що відчуження може призвести до утруднення виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, з урахуванням обставин, на які посилається позивач, приймаючи до уваги те, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер та направлені на захист прав позивача, суд вважає можливим вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на зазначену земельну ділянку.

При цьому суд не вважає за доцільне вживати такий захід забезпечення позову як заборона державним реєстраторам, нотаріусам та іншим суб`єктам державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вказаної земельної ділянки. Разом з тим, суд зазначає, що арешт як заборона на право розпоряджатися майном, включає і обмеження на розпорядження таким майном.

Вказаний висновок суду відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду у справі 567/459/23 від 24 липня 2024 року, згідно з яким при накладенні арешту на майно вжиття додаткових заходів забезпечення, направлених на обмеження розпорядження таким майном, не є необхідним.

Крім того, позивач просить заборонити ОСОБА_3 та будь-яким іншим фізичним і юридичним особам знаходитись на території земельної ділянки площею 1,9082 га з кадастровим номером :02:011:0018 та вчиняти будь які дії стосовно земельної ділянки площею 1,9082 га з кадастровим номером :02:011:0018, розташованої на території Мироцької сільської ради Бучанського району (раніше Києво-Святошинського району) Київської області, а саме - відчуження, користування та розпорядження вищезазначеною земельною ділянкою.

Щодо такого виду забезпечення позову суд зазначає про таке.

Обираючи конкретний захід забезпечення позову, позивач має враховувати, що він повинен бути співмірним та адекватним, а також не повинен суперечити обмеженням, встановленим ч. ч. 4 -12 ст. 150 ЦПК України.

Зокрема, відповідно до ч. 10 ст. 150 ЦПК України, недопустимим є вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Згідно з ч. 3 ст. 258 ЦПК України розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Отже, на більш ранніх стадіях процесу, тобто до ухвалення рішення, суд не вирішує спір по суті, а тому і не може застосовувати заходи забезпечення позву, які змістовно тотожні позовним вимогам.

Суд вважає, що забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 та будь-яким іншим фізичним і юридичним особам знаходитись на території земельної ділянки площею 1,9082 га з кадастровим номером :02:011:0018 є тотожним (схожим по своїй суті) з заявленими позивачем позовними вимогами щодо позбавлення його права власності на земельну ділянку.

Натомість застосований судом вид забезпечення позову у вигляді накладення арешту є достатнім та співмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки арешт вже включає заборону щодо розпорядження майном, в тому числі й заборону на відчуження обтяженого майна.

З огляду на викладене, враховуючи співмірність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст. 149-153, 157, 260, 261, 353-354 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и л а:

заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи - ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Соболєв Дмитро Володимирович про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння задовольнити частково.

Накласти арешт на земельну ділянку площею 1,9082 га з кадастровим номером :02:011:0018, розташовану на території Мироцької сільської ради Бучанського району Київської області, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_3 , до набрання законної сили рішення суду по даній справі.

В решті заяви про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала про забезпечення позову набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову три роки.

Інформація про позивача: ОСОБА_10 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

Інформація про відповідача: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя - Лапченко О.М.