Справа № 694/1764/25 провадження № 2/694/844/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

20.10.2025 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області

в складі головуючого судді Смовж О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Тимошенко Н.В.,

розглянувши в приміщенні суду, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання інваліда дитинства,

встановив:

17.06.2025 до суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини з інвалідністю.

В позовній заяві вказувала на те, що 03.07.1993 між нею та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу мають чотирьох повнолітніх дітей, один з яких ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дитиною-інвалідом. 15.12.2023 шлюб розірвано. На час розірвання шлюбу на її утриманні залишився неповнолітній на той час син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовим наказом Звенигородського районного суду від 12.10.2023 з нього стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в примусовому порядку до досягнення ним повноліття. Так як син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 досяг повноліття, стягнення аліментів припинилося.

З дитинства ОСОБА_3 хворіє і має діагноз: виражений нижній спастичний пара парез, плоско-вальгусна деформація обох стоп ІІІ ст., встановлений виражений ступінь обмеження життєдіяльності до пересування, самообслуговування та трудової діяльності, на підставі чого 05.06.2025 ОСОБА_3 визнаний інвалідом з дитинства 2 групи. В зв`язку з хворобою потребує медикаментозного лікування, стаціонарно та амбулаторно, реабілітаційного лікування, ЛФК, масаж на що необхідні кошти. Відповідач працює в місцевому СТОВ ім.. Гришка, стабільно отримує заробітну плату розмір якої їй невідомий, але не надає ніякої допомоги сім`ї. Їхній син ОСОБА_3 на даний час проживає з нею та знаходиться на її повному утриманні і догляді. А до 30.06.2025 вона перебувала на обліку у Звенигородському управлінні соціального захисту населення по догляду за дитиною з «Інвалідністю і отримувала тільки допомогу особам з інвалідністю, у зв`язку з чим влаштуватися на роботу не мала можливості. В даний час її зняли з обліку, позивач оформлює пенсію на підставі ст. 17 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» при досягненні 50 років та в майбутньому буде отримувати пенсію. Так як відповідач взагалі не надає ніякої матеріальної допомоги дитині, і угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто, вона вимушена звернутися до суду про примусове стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини - інваліда. Інших стягнень з відповідача за виконавчими документами не проводиться.

Враховуючи те, що син є інвалідом другої групи, потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги, батько дитини такої допомоги не надає, просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , який має другу групу інвалідності з дитинства у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту подання позову до суду на строк інвалідності.

Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області (суддя Смовж О.Ю.) від 14.07.2025 відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Рекомендоване повідомлення про вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі повернулося на адресу суду з відміткою «вручено особисто 01.08.2025».

Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, крім того на сайті суду розміщено відповідне оголошення про день, час та місце розгляду справи, суд розглядає справу за його відсутності та згідно з ч.4 ст.223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 03.07.1993 року перебували в зареєстрованому шлюбу, який рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 15.12.2023 року розірвано.

Від даного шлюбу у сторін народилось четверо дітей, які на даний час повнолітні, батьком дітей записаний ОСОБА_2 .

Як вбачається з посвідчення серії НОМЕР_1 та медичного витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 57/25/699/В від 05.06.2025, син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має другу групу інвалідності з дитинства.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з матір`ю та перебуває на повному її утриманні та догляді.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 проживає разом з позивачем, знаходиться на повному її утриманні, оскільки відповідач не надає добровільної матеріальної допомоги на її утримання.

Відповідно до статті 198 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Дитина після досягнення 18 років за умови її непрацездатності ( у тому числі наявність інвалідності) має право на отримання матеріальної допомоги від батьків, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Аліменти повнолітнім непрацездатним дочці, сину, які потребують матеріальної допомоги, у разі визнання їх особами з інвалідністю І, II групи присуджуються на строк інвалідності.

Згідно статті 88 Сімейного кодексу України якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружися може надавати матеріальну допомогу.

Позивач вважає, що батько, може сплачувати аліменти на рівні 1/4 частини з усіх видів доходу, оскільки має доходи, інших утриманців не має.

Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та його виконання регулюються главою 16 СК України (статті 198-201 цього Кодексу), яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина.

Так, відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Згідно з статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів із урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів із одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, закон покладає на батьків обов`язок утримувати свою повнолітню дочку (сина) при наявності одночасно трьох умов: дочка (син) є непрацездатними; дочка (син) потребує матеріальної допомоги; батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати дочку (сина).

Тобто, для виникнення обов`язку матері, батька утримувати повнолітніх дочку, сина необхідна сукупність таких умов: повнолітні дочка, син є непрацездатними, тобто особами з інвалідністю І, ІІ чи ІІІ групи; потребують матеріальної допомоги: під якою розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги, пенсії та допомоги у зв`язку з інвалідністю; матір, батько здатні утримувати повнолітніх дочку, сина, тобто їхній заробіток (доходи) дозволяють їм здійснювати таке утримання.

Працездатність це здатність до праці, що залежить від стану здоров`я, фізичного, духовного розвитку (розумових та емоційних можливостей), а також професійних знань, уміння і досвіду працівника, що дає йому змогу виконувати роботу визначеного обсягу, характеру та якості. Тобто здатність людини до праці оцінюється не лише за можливістю виконання роботи та функціональним станом організму, а й за додатковими критеріями (стан здоров`я, професійні знання, вміння, досвід).

Законодавство України не визначає поняття працездатності, натомість повніше його зміст розкривається через використання понять «непрацездатність» та «втрата працездатності», які вживаються в трудовому праві, праві соціального забезпечення, тощо. Аналіз правових норм дозволяє дійти висновку, що втрата працездатності може бути постійна і тимчасова.

Постійна втрата працездатності це повна чи часткова втрата здатності до загальної чи професійної праці. Повна втрата працездатності означає непрацездатність особи.

Непрацездатність це стан здоров`я (функцій організму) людини, обумовлений захворюванням, травмою тощо, який унеможливлює виконання роботи визначеного обсягу, професії без шкоди для здоров`я.

Прикладом часткової втрати працездатності є інвалідність. При цьому, необхідно відмітити, що існує два критерії визначення інвалідності медичний та економічний. З медичної точки зору це розлад функцій організму, з економічної точки зору це таке порушення, яке призводить до втрати працездатності: професійної чи загальної.

Інвалідність це стійкий розлад функцій організму, зумовлений захворюванням, наслідком травм або вродженим дефектом, який призводить до обмеження життєдіяльності, до необхідності в соціальній допомозі і захисті. Обмеження життєдіяльності це повна або часткова втрата здатності обслуговувати себе, самостійно пересуватись, орієнтуватись, спілкуватись, контролювати свою поведінку, вчитись, займатись трудовою діяльністю.

Під тимчасовою втратою працездатності розуміють неспроможність особи виконувати свою трудові обов`язки внаслідок короткотривалих обставин об`єктивного характеру. Тимчасова непрацездатність має тимчасовий зворотний характер під впливом лікування та реабілітаційних заходів, триває до відновлення працездатності або встановлення групи інвалідності.

Висновки органів медико-соціальної експертизи про умови і характер праці інвалідів є обов`язковими для власників та адміністрації підприємств, установ і організацій.

Порядок організації та проведення медико-соціальної експертизи встановлюється Кабінетом Міністрів України постановою від 4 квітня 1994 р., № 221. Так, у медико-соціальних експертних комісіях (МСЕК) проходять огляд громадяни, які частково чи повністю втратили здоров`я внаслідок захворювання, травм та уроджених дефектів, що обмежують їх життєдіяльність, а також особи, які за чинним законодавством мають право на соціальну допомогу, з метою виявлення компенсаторно-адаптаційних можливостей особи для реалізації заходів реабілітації та адаптації інвалідів.

Згідно до посвідчення серії НОМЕР_1 та медичним витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 57/25/699/В від 05.06.2025 року, син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має другу групу інвалідності з дитинства.

Непрацездатність ОСОБА_3 доводить його потребу в матеріальній допомозі. При цьому, потреба в матеріальній допомозі означає, що дохід непрацездатної особи не забезпечує йому підтримання нормальної життєдіяльності, яка є критерієм визначення прожиткового мінімуму, та є меншим, ніж це встановлено прожитковим мінімумом на непрацездатну особу.

Вивченням матеріального становища сторін встановлено, що позивач ОСОБА_1 має на утриманні повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є особою з інвалідністю другої групи з дитинства, проживає з матір`ю ОСОБА_1 , оскільки за станом свого здоров`я потребує постійного стороннього догляду.

Вищенаведені обставини, на переконання суду, свідчать про те, що матеріальне становище ОСОБА_3 та матеріальне становище його матері не дозволяють в повній мірі компенсувати витрати на лікування, побутові потреби та навчання.

При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника та одержувача аліментів, бере до уваги наявність у платника аліментів інших утриманців, яких він за законом зобов`язаний утримувати, його можливість матеріально забезпечувати повнолітнього сина в період його непрацездатності.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, тому суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який має Другу групу інвалідності з дитинства - у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з моменту отримання судом позовної заяви на строк інвалідності.

Оскільки в діючому СК України не конкретизовано, до якого саме часу батьки зобов`язані утримувати повнолітню доньку, сина з інвалідністю, суд, відповідно до ч. 1ст. 10 СК України, вважає за доцільне застосувати в цій частині правовідносин норму ст. 79 СК України, відповідно до якої: якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності. У разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це.

Згідно ч. 1ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

За таких обставин суд вважає, що рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, слід допустити до негайного виконання.

Відповідно до ч. 1ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Вказана норма закону застосовується до виниклих правовідносин в силу ст. 201 СК України.

Також суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам ст. 192 СК України, відповідно до якої розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі вищевикладеного та керуючись п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст.ст.16,182,198,200 СК України,ст.ст.2,4, 12, 13,18, 76-77, 81, 141,206,258-268, 247, 273, 274, 352-355 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання інваліда дитинства - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , тел.. НОМЕР_3 ), на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_4 , тел.. НОМЕР_5 ), аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який має Другу групу інвалідності з дитинства - у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 17 червня 2025 року на строк інвалідності.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , тел.. НОМЕР_3 ), на користь держави судовий збір в сумі 1 211 гривень 20 копійок.

В частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць рішення підлягає до негайного виконання.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_4 , тел.. НОМЕР_5 ).

Відповідач: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , тел.. НОМЕР_3 ).

Суддя О.Ю.Смовж