Головуючий у суді першої інстанції: П`ятничук І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Шпирук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02 травня 2025 року, ухвалене у м. Києві, у складі судді П`ятничук І.В., повний текст якого складено 02 травня 2025 року, у справі № 759/12914/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Балкова-Петренко Таміла Михайлівна, про визнання договору дарування недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Балкова-Петренко Т.М., про визнання договору дарування недійсним. Зазначив, що у квітні 2023 року він звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом про стягнення з ОСОБА_4 на його користь суми боргу за договором позики від 20 березня 2021 року з урахуванням трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України, в розмірі 6 478 826,32 грн. 14 вересня 2023 року Святошинським районним судом м. Києва в справі № 759/7103/23 ухвалено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_4 на його користь грошові кошти за договором позики від 20 березня 2021 року в сумі 6 478 826,32 грн. 06 лютого 2024 року Київським апеляційним судом рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 вересня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_4 на його користь грошові кошти за договором позики від 20 березня 2021 року у розмірі 4 987 984,53 грн. 25 березня 2024 року Святошинським районним судом міста Києва було видано виконавчий лист №759/7103/23, на підставі якого 25 березня 2024 року приватним виконавцем Кошарним О.В. було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1. В рамках здійснення вказаного виконавчого провадження стало відомо про те, що у боржника ОСОБА_4 відсутнє рухоме чи нерухоме майно, на яке можна звернути стягнення. 24 жовтня 2023 року ОСОБА_4 було укладено договір дарування 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 з її матір`ю ОСОБА_3 .

Посилаючись на те, що вказаний договір дарування ОСОБА_4 частки квартири її матері ОСОБА_3 є фіктивним, спрямований не на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором дарування, а на фіктивний перехід права власності на частку квартири з метою приховання цього майна від наступного звернення стягнення на нього в рахунок виконання рішення суду, про існування якого ОСОБА_4 було достовірно відомо, позивач ОСОБА_2 просив визнати недійсним з моменту вчинення договір дарування 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , укладений 24 жовтня 2023 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ; скасувати рішення реєстратора Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Балкової-Петренко Т.М. про проведену державну реєстрацію нерухомого майна - 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 (номер відомостей про речове право (номер запису про право власності/довірчої власності): 52247972; Індексний номер рішення: 69889998; Дата державної реєстрації: 24 жовтня 2023 року; Державний реєстратор: приватний нотаріус Балкова-Петренко Т.М., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ) з одночасним припиненням права власності ОСОБА_3 на вказане нерухоме майно - 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 02 травня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким його позов задовольнити в повному обсязі. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. На думку ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення його позову про визнання недійсним договору дарування , оскільки в ході судових засідань по справі встановлено, що ОСОБА_4 , достовірно знаючи про порушене нею грошове зобов`язання перед ним, що зокрема встановлено рішенням Святошинського суду міста Києва від 17 вересня 2023 року по справі № 759/7103/23, 24 жовтня 2023 року вчинила безоплатний правочин та уклала договір дарування належної їй 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 з ОСОБА_3 , яка є її матір`ю. Внаслідок укладення вказаного договору дарування у ОСОБА_4 вибуло єдине належне їй ліквідне майно, на яке може бути звернуто стягнення, що підтверджено також відкритим виконавчим провадженням № НОМЕР_1, а також не спростовано самою відповідачкою. Таким чином, є очевидним, що договір дарування від 24 жовтня 2023 року порушує його майнові інтереси як кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно ОСОБА_4 , що є підставою для визнання такого договору недійсним. При цьому, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що вказаний договір був укладений на виконання іншого рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 квітня 2023 року по цивільній справі № 759/16714/22 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованості, оскільки це суперечить діям відповідачів та змісту самого договору як безоплатного. Крім того, в судовому засіданні було з`ясовано, що в Святошинському ВДВС у місті Києві ЦМУМЮ окремо було відкрите виконавче провадження № НОМЕР_2 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошових коштів. Із заявами про укладення мирової угоди про передачу нерухомого майна в рахунок погашення боргу в рамках зазначеного виконавчого провадження, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не звертались. Відтак, вважає, що отримання ОСОБА_4 рішення про стягнення заборгованості на користь своєї матері є нічим іншим як створенням штучних боргів.

ОСОБА_5 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позов ОСОБА_2 .

Адвокат Молинь Р.П., який діє в інтересах ОСОБА_4 , подав відзив на апеляційну скаргу. Просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні ОСОБА_2 , який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з наведених у ній підстав.

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Балкова-Петренко Т.М., в судове засідання не з`явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином. ОСОБА_3 подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку із перебуванням на лікарняному на підтвердження чого надано консультативний висновок невролога від 22 вересня 2025 року. Разом з тим, колегія суддів враховує ту обставину, що в доданому до клопотання ОСОБА_3 консультативному висновку відсутні відомості про госпіталізацію останньої, при цьому, вказане клопотання подане до суду в день огляду особисто ОСОБА_3 , тобто погіршення стану здоров`я, на яке посилалася ОСОБА_3 , як на підставу для відкладення розгляду справи, не завадило останній прибути до Київського апеляційного суду та особисто подати відповідне клопотання. При цьому, ОСОБА_3 не була позбавлена можливості брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Адвокат Молинь Р.П., який діє в інтересах ОСОБА_4 , також подав клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку із його зайнятістю в іншому судовому засіданні у Вищому антикорупційному суді, яке призначене на 23 вересня 2025 року о 10:00 год. Проте, колегія суддів звертає увагу на значний проміжок часу між судовим засіданням у Вищому антикорупційному суді та судовим засіданням у даній справі, яке було призначене на 14:00 год. При цьому, представник ОСОБА_4 не був позбавлений можливості брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Відтак, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 20 березня 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 передав у борг ОСОБА_4 у позику кошти в сумі 4 987 984,53 грн. строком повернення до 30 грудня 2021 року.

У квітні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із позовом про стягнення із ОСОБА_4 заборгованості за вказаним договором.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14 вересня 2023 року в справі № 759/7103/23 стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошові кошти за договором позики від 20 березня 2021 року в сумі 6 478 826,32 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 вересня 2023 року в справі № 759/7103/23 скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошові кошти за договором позики від 20 березня 2021 року у розмірі 4 987 984,53 грн.

На виконання вказаного рішення 25 березня 2024 року Святошинським районним судом міста Києва було видано виконавчий лист № 759/7103/23, на підставі якого 25 березня 2024 року приватним виконавцем Кошарним О.В. було відкрито виконавче провадження НОМЕР_3.

Також, встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11 квітня 2023 року по цивільній справі № 759/16714/22 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення коштів, було стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 25 000,00 доларів США, що становить 914 000,00 грн. та 18 000,00 Євро, що становить 679 680,00 грн. та 12 405,00 грн. судового збору.

24 жовтня 2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Балковою-Петренко Т.М. було посвідчено договір дарування 1/3 частки квартири, відповідно до якого дарувальник ОСОБА_4 передає у власність обдарованій ОСОБА_3 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 (а.с. 22 т. 1).

ОСОБА_2 порушив перед судом питання про визнання недійсним договору дарування 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , укладеного 24 жовтня 2023 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ; скасування рішення реєстратора Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Балкової-Петренко Т.М. про проведену державну реєстрацію нерухомого майна - 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 з одночасним припиненням права власності ОСОБА_3 на вказане нерухоме майно.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 .

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем ОСОБА_2 в ході судового розгляду не було надано належних та допустимих доказів відсутності у ОСОБА_4 іншого нерухомого майна на яке може бути звернено стягнення. Крім того, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 квітня 2023 року по цивільній справі № 759/16714/22 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 25 000,00 доларів США, що становить 914 000,00 грн. та 18 000,00 Євро, що становить 679 680,00 грн. було винесено раніше ніж рішення суду про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 4 987 984,53 грн.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такого рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист у суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним (п. 2 ч. 12 ст. 16 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Статтею 717 ЦК України визначено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

За положеннями статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Зазначені правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 року у справі №6-197цс14, постановах Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі №379/1256/15-ц, від 08.02.2018 року у справі №756/9955/16-ц.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) й дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Як було встановлено судом, ОСОБА_4 не виконала свої зобов`язання за договором позики, укладеним із позивачем ОСОБА_2 20 березня 2021 року, у зв`язку з чим ОСОБА_2 у квітні 2023 року звернувся до суду. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14 вересня 2023 року у справі № 759/7103/23 стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошові кошти за договором позики від 20 березня 2021 року в сумі 6 478 826,32 грн. Постановою Київського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 вересня 2023 року в справі № 759/7103/23 скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошові кошти за договором позики від 20 березня 2021 року у розмірі 4 987 984,53 грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, ОСОБА_2 посилався на те, що договір дарування 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , укладений 24 жовтня 2023 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , підлягає визнанню недійсним, як такий, що укладений йому на шкоду, як кредитора за договором позики.

Разом з тим, позивачем не було надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що у ОСОБА_4 відсутнє інше майно та доходи, за рахунок яких можна задовольнити вимоги ОСОБА_2 .

Також, як було встановлено, укладаючи оспорюваний договір дарування 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 від 24 жовтня 2023 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , мали на меті передачу майна в рахунок погашення боргу, який існував у ОСОБА_7 перед ОСОБА_3 на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 квітня 2023 року по цивільній справі № 759/16714/22, яке було ухвалене до ухвалення рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 вересня 2023 року в справі № 759/7103/23 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошових коштів за договором позики від 20 березня 2021 року.

При цьому саме по собі оформлення такого правочину у формі договору дарування та наявність родинних зв`язків між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не вказує на його фраудаторність.

Позивачем не доведено того, що оспорюваний договір дарування був укладений з метою приховання майна від звернення стягнення, з урахуванням також і дати набрання законної сили рішенням про стягнення на його користь боргу.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про недоведеність вчинення фіктивного правочину між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , та наявністю умислу відповідачів на укладення договору без наміру створення правових наслідків, які ними обумовлювалися.

Оскільки відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору дарування 1/3 частки квартири від 24.10.2023 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку й про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про скасуванням відповідних записів про державну реєстрацію нерухомого майна з одночасним припинення права власності ОСОБА_3 , оскільки такі вимоги є похідними від основної вимоги.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відтак, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам заявника належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе судове рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 29 вересня 2025 року.

Суддя-доповідач

Судді