Єдиний унікальний номер судової справи: 484/4819/25
Провадження № 22-ц/812/1859/25 Доповідач суду апеляційної інстанції Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

20 жовтня 2025 року м. Миколаїв Справа № 484/4819/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 вересня 2025 року, постановлену суддею Шикерєю І.А., у приміщенні цього суду у м. Первомайську, повний текст судового рішення складено того ж дня, за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з розподілу природного газу,

встановив:

30 травня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» ( далі ТОВ «Газорозподільні мережі України» або Товариство) звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 , як споживача, на якого відкрито особовий рахунок за адресою: АДРЕСА_1 заборгованості за послуги з розподілу природного газу в сумі 3241,58 грн, заборгованості за технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем газопостачання в сумі 213,40 грн, 3 % річних в сумі 41,92 грн, інфляційних збитків в сумі 131,44 грн та судового збору в розмірі 302,80 грн.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 вересня 2025 року відмовлено ТОВ «Газорозподільні мережі України» у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з розподілу природного газу.

Судове рішення мотивоване тим, що ОСОБА_1 є власником 1/2 частки квартири за адресою, вказаною в заяві про видачу судового наказу: АДРЕСА_1 , однак, даних про те, що за вказаною адресою існує 2 особових рахунки, один з яких належить боржнику матеріали справи не містять. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу, оскільки

із заяви вбачається спір про право, а грошова вимога, з якою звертається заявник, не обумовлена доданими до заяви документами, поза розумним сумнівом.

В апеляційній скарзі ТОВ «Газорозподільні мережі України», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просило скасувати ухвалу і направити справу для продовження розгляду.

Товариство зазначало, що місцевим судом не взято до уваги та не надано належної правової оцінки тому факту, що боржник, в силу пункту 7 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ є споживачем послуги з розподілу природного газу, яка надається апелянтом.

Крім того, судом першої інстанції не враховано, що саме між апелянтом та боржником, а не іншими співвласниками будинку, існують договірні правовідносини з приводу розподілу природного газу до квартири боржника за вказаною адресою.

Одночасно судом не взято до уваги той факт, що чинним законодавством не передбачений обов`язок апелянта здійснювати розрахунок вартості послуги з розподілу природного газу пропорційно до належної кожному із співвласників частки у праві спільної часткової власності на нерухоме майно, до якого надаються послуги з розподілу природного газу.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу боржник не скористався.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Згідно частини 2 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи та без їх виклику.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене, апеляційна скарга ТОВ «Газорозподільні мережі України» на ухвалу про відмову у видачі судового наказу підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у видачі судового наказу про стягнення боргу за розподіл природного газу суд послався на те, що ОСОБА_1 є власником 1/2 частки квартири за адресою, вказаною в заяві про видачу судового наказу: АДРЕСА_1 , однак, даних про те, що за вказаною адресою існує 2 особових рахунки, один з яких належить боржнику матеріали справи не містять. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу, оскільки із заяви вбачається спір про право, а грошова вимога, з якою звертається заявник, не обумовлена доданими до заяви документами, поза розумним сумнівом.

Колегія суддів не погоджується з такими мотивами з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг з телебачення чи радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості. Видача судового наказу за цими вимогами не пов`язується з визначенням частки у праві спільної часткової власності на нерухоме майно.

Для видачі судового наказу заявник подає заяву, оформлену відповідно до вимог, визначених статтею 163 ЦПК України, а саме: у письмовому вигляді, яка підписана уповноваженим представником; у заяві визначається коло осіб, вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; перелік доказів, доданих до заяви; документ про сплату судового збору; документ, що підтверджує повноваження представника; копії договору, за яким пред`явлено вимогу.

Відносини, що виникли між газопостачальним підприємством, газорозподільним підприємством та фізичною особою (населенням) побутовим споживачем газу, регулюються: Законом України «Про житлово-комунальні послуги»; Кодексом газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30 вересня 2015 року №2494 (далі Кодекс ГРМ); Правилами постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30 вересня 2015 року № 2496 (далі Правила); постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 20 червня 2013 року №709 «Про підвищення якості обслуговування споживачів природного газу»; Порядком відшкодування збитків, завданих газопостачальному або газорозподільному підприємству внаслідок порушення газопостачальним або газорозподільним підприємством Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28 жовтня 2014 року №184; Типовим договором постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30 вересня 2015 року №2498 (далі Типового договору) та Типовим договором постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30 вересня 2015 року №2500.

Підпунктами 1, 2, 5 пункту 5.2, підпунктом 1 пункту 6.1, пунктом 6.2 Типового договору, пунктами 21- 23 Правил визначено, що споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату послуг постачальника, укласти в установленому порядку договір розподілу природного газу для набуття права правомірного відбору газу, а постачальник, в свою чергу, отримувати від побутового споживача плату за поставлений газ.

За пунктом 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальним споживачем визначається фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

У пункті 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ визначено, що побутовим споживачем є фізична особа, що придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх житлових приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність.

Тому положеннями Кодексу ГРМ на побутового споживача, яким може бути, як власник чи співвласник або користувач житла, що отримує послугу з розподілу газу для власних потреб, врегульовано спрощений порядок укладення договору розподілу газу (пункт 1 глава 3 розділ VІ Кодексу), де побутовий споживач приєднується за фактом підписання заяви-приєднання або за фактом сплати наданих послуг. А якщо об`єкт побутового споживач перебуває у власності (користуванні) кількох осіб, укладається один договір з одним із співвласників (користувачів) за умови письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів), про що робиться відмітка у заяві-приєднанні.

Такі умови виконання обов`язку з оплати отриманих послуг для індивідуального споживача, яким є побутовий споживач газу, регулюються додатково положеннями пункту 5 частини 2 статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», згідно яких індивідуальний споживач, як власник або співвласник нерухомого майна, зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, що з ним укладено. Тому для побутового споживача комунальними послугами, у цьому розумінні, є, зокрема, послуги з постачання та розподілу природного газу (пункт 2 частина 1 статті 5 вказаного Закону України).

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Газорозподільні мережі України» звернулося до суду із заяво про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з розподілу природного газу.

До заяви додано витяг з особового рахунку № НОМЕР_1 , який відкрито заявником на ім`я ОСОБА_2 , як споживача з розподілу та постачання природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , незалежно від належної йому частки у праві спільної часткової власності на нерухоме майно.

Крім того, з долученої заявником Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна №439842665 від 18 серпня 2025 року вбачається, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою, вказаною в заяві про видачу судового наказу: АДРЕСА_1 ( частка квартири належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 25 червня 2019 року та частка квартири належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 25 жовтня 2024 року).

Отже, аналізуючи наведені норми матеріального права та додані заявником докази, слід дійти висновку, що діючим законодавством для побутових споживачів встановлено спрощений порядок укладення договору на приєднання, яким є, зокрема, фактична оплата отриманих послуг з відкриттям особового рахунку, оскільки в іншому випадку, таке споживання газу кваліфікується за положення Кодексу ГРМ, як несанкціонований відбір газу.

Заявником такі обставини підтверджені належними доказами, які не виключають підстави для стягнення суми боргу в порядку наказного провадження з ОСОБА_1 , з яким ТОВ «Газорозподільні мережі України» укладено договір, у розумінні положень Кодексу ГРМ та Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Таким чином, висновок суду про наявність підстав, зазначених у пункті 8 частини 1 статті 165 ЦПК України, для відмови у видачі судового наказу не відповідає положенням процесуального законодавства.

Оскільки ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, то вона у відповідності до пункту 4 частини 1 статті 376, статті 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 369, 379, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ТОВ «Газорозподільні мережі України» задовольнити.

Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 вересня 2025 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повна постанова складена 20 жовтня 2025 року.