ОСНОВ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ХАРКОВА
Справа № 646/6932/25
№ провадження 2/646/3688/2025
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17.10.25 місто Харків
Основ`янський районний суд міста Харкова у складі:
головуючої судді Іщенко О. В.
за участю секретаря судового засідання Петренко А. О.,
учасники справи:
відповідач ОСОБА_2 ,
розглянувши згідно із вимогами частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України у порядку заочного розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Основ`янського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трирічного віку,
Стислий виклад позицій позивача та відповідача; заяви, клопотання учасників справи, інші процесуальні дії у справі
До Основ`янського районного суду міста Харкова надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з такими вимогами: стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь матері дитини ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття; стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дружини ОСОБА_1 в розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму, до досягнення дитиною ОСОБА_3 трирічного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду.
В обгрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що 16 квітня 2019 року між нею та відповідачем Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області за актовим записом № 962.
Від шлюбу подружжя має неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Як зазначає позивачка, відповідач не здійснював жодних активних дій, які були б спрямовані на виховання дитини, надання допомоги у вихованні та утриманні дитини, що підтверджується відсутністю нотаріально посвідченого договору про сплату аліментів, укладеного між сторонами, відсутністю судового рішення про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання малолітньої дитини, відсутністю відомостей про відповідача у Єдиному реєстрі боржників.
Відповідач допомоги на утримання спільної дитини не надає, хоча є здоровим, працездатним чоловіком, інших аліментних зобов`язань чи осіб, які перебували б на його утриманні не має, що ставить позивачку у скрутне матеріальне положення.
Також, позивачка зазначила, що тимчасово не працює, знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку, дитина знаходиться на її утриманні, грошей не вистачає, тому дитині потрібна матеріальна допомога від батька.
З 01 жовтня 2022 року позивачка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку, перебуває на обліку та отримує державну соціальну допомогу, її матеріальний стан не дає можливості в повному обсязі забезпечувати повноцінний та всебічний розвиток дитини.
Витрати на утримання дитини орієнтовно складають понад 12 000,00 гривень щомісячно та складаються з постійного медичного нагляду, купування ліків, харчування, одягу, особистих речей, оплату занять для розвитку, розважальних дитячих заходів, свят та інших заходів, необхідних для нормального виховання та розвитку дитини.
Дитина зареєстрована та проживає з матір`ю, знаходиться на її утриманні.
Згідно із довідкою № 1256 від 07 липня 2025 року, виданою Управлінням соціального захисту населення адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради, позивачка не отримувала жодних допомог та компенсацій при народженні дитини ОСОБА_3 , у зв`язку з оформленням такої допомоги у місті Чернівці, у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації позивачка перебувала та народжувала у місті Чернівці, стояла на обліку та отримувала соціальну допомогу.
Стосовно стану здоров`я та матеріального становища відповідача позивачка зазначає таке.
Відповідач має гарний стан здоров`я, під час спільного проживання ніколи не скаржився на самопочуття, або стан здоров`я, не перебуває на обліку у медичних закладах. За відомостями позивачки, відповідач офіційно працевлаштований та проходить службу у Збройних Силах України за контрактом.
Відповідач не має на утриманні інших дітей, інвалідів, батьків.
Що стосується стану здоров`я та матеріального становища дитини позивачка зазначає, що ОСОБА_3 не має у власності рухомого або нерухомого майна.
З огляду на викладені вище обставини, ураховуючи положення статей 104, 105, 110, 112, 113, 180-182, 184-185 Сімейного кодексу України, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття; стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму, до досягнення дитиною ОСОБА_3 трирічного віку.
Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 29 серпня 2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін у відкритому судовому засіданні на 10 вересня 2025 року.
Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 29 серпня 2025 року задоволено клопотання позивачки про витребування доказів - витребувано у Головного управління праці та соціального захисту населення міста Чернівці інформацію про отримання ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини в Управлінні соціального захисту населення міста Чернівці шляхом надання довідки про отримання допомоги при народженні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився у місті Чернівці Чернівецької області.
На виконання ухвали Основ`янського районного суду міста Харкова від 29 серпня 2025 року Департаментом соціальної політики Чернівецької міської ради надано суду витребовувану інформацію.
Позивачка у судове засідання 10 вересня 2025 року не з`явилась, про дату та час судового розгляду була повідомлена належним чином. До канцелярії суду надала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та зазначила, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином, заяв/клопотань від нього до суду не надходило. Відзив на позовну заяву не надходив.
Оскільки відповідач у судове засідання не з`явився, суду була невідома його правова позиція, суд, керуючись принципами забезпечення доступу сторін та учасників справи до правосуддя, рівності сторін у процесі, відклав судове засідання на 08 жовтня 2025 року.
У зв`язку з перебуванням судді у відрядженні судове засідання було відкладено на 14 жовтня 2025 року.
У судове засідання, призначене на 14 жовтня 2025 року, відповідач також не з`явився, про дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином, заяв/клопотань на адресу суду від нього не надходило. Відзив на позовну заяву не надходив.
За загальним правилом частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
При цьому відповідно до частини четвертої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Частиною першою статті 280 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача, повідомленого належним чином, у судові засідання, призначені на 10 вересня 2025 року та 14 жовтня 2025 року, не повідомлення ним про причини своєї неявки, ураховуючи відсутність відзиву на позовну заяву та згоду позивачки на проведення заочного розгляду справи, ухвалою від 14 жовтня 2025 року постановив розглядати справу за відсутності відповідача у порядку заочного розгляду справи за наявними в справі матеріалами.
Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову тощо) не вчинялось.
Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини справи; норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування
Судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 16 квітня 2019 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено шлюб за актовим записом № 962.
Від шлюбу подружжя має дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 07 жовтня 2022 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).
Зі змісту вказаного вище свідоцтва про народження убачається, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
З довідки про реєстрацію місця проживання особи встановлено, що за відомостями Департаменту реєстрації Харківської міської ради ОСОБА_1 з 26 березня 2025 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
За цією ж адресою з 26 березня 2025 року зареєстрований і ОСОБА_3 , що підтверджується долученою до позовної заяви довідкою про реєстрацію місця проживання особи.
Як встановлено з довідки № 1256, виданої 07 липня 2025 року начальником Управління соціального захисту населення адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не перебуває та не перебувала на обліку в Управлінні соціального захисту населення адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради та не отримувала ніяких видів соціальних допомог та компенсацій, зокрема, на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до довідки, виданої 08 вересня 2025 року Департаментом соціальної політики Чернівецької міської ради, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебувала на обліку в Департаменті соціальної політики Чернівецької міської ради як внутрішньо переміщена особа. Відповідно до рішення про призначення допомоги сім`ям з дітьми від 14 жовтня 2022 року, прийнятого Управлінням з питань надання державних соціальних допомог і компенсацій Департаменту соціальної політики Чернівецької міської ради, заявниці призначено допомогу при народженні дитини ОСОБА_3 : одноразова виплата з 01 жовтня 2022 року по 31 грудня 2022 року, щомісячна виплата на період з 01 листопада 2022 року по 31 жовтня 2025 року.
Отже, відповідно до встановлених обставин справи, що підтверджуються зазначеними вище доказами, спірні правовідносини виникли між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як фізичними особами, які перебувають у шлюбі та є батьками спільної дитини ОСОБА_3 .
Згідно із частиною першою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються учасниками цивільної справи.
Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно із положеннями статті 77 Цивільного процесуального коденсу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною другою статті 95 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Стосовно позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку суд зазначає таке.
Відповідно до положень статті 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від № 6 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Положеннями частини третьої статті 181 Сімейного кодексу України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до частин першої та другої статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до частини першої статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Згідно із частиною першою статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Судом встановлено, що відповідач є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відповідно до положень статті 180 Сімейного кодексу України зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
На час розгляду справи дитина постійно проживає разом із матір`ю, яка здійснює її фактичне виховання та догляд.
Суд, дослідивши надані докази, з урахуванням принципів справедливості й розумності, дійшов висновку, що визначений позивачкою розмір аліментів у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є обґрунтованим, доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини.
Такий розмір аліментів суд уважає мінімально необхідним для забезпечення належного, повноцінного та гармонійного фізичного, духовного й соціального розвитку дитини, а також для задоволення її базових щоденних потреб - у харчуванні, одязі, навчанні, лікуванні та побутових умовах.
Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини в розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 % відсотків прожиткового мінімуму, до досягнення дитиною трирічного віку суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.
Відповідно до частин другої та четвертої статті 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Положеннями статті 85 Сімейного кодексу України встановлено, що право дружини на утримання, передбачене статтею 84 цього Кодексу, припиняється в разі припинення вагітності, народження дитини мертвою або якщо дитина передана на виховання іншій особі, а також у разі смерті дитини. Право дружини на утримання припиняється, якщо за рішенням суду виключено відомості про чоловіка як батька з актового запису про народження дитини.
Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.
Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд керується принципами справедливості та розумності, ураховуючи потреби дружини та фінансові можливості відповідача.
Згідно із статтею 80 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану.
Аналізуючи встановлені у справі обставини в їх сукупності та взаємозв`язку, з урахуванням потреб позивачки, на утриманні та вихованні якої знаходиться дитина, яка не досягла трирічного віку та потребує постійного материнського догляду, суд уважає за можливе задовольнити вимоги в цій частині та стягнути з відповідача аліменти на утримання позивачки у розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму.
Згідно із частиною першою статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до частин першої та другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини шостої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно із частиною другою статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до пункту 3) частини першої статті 176 Цивільного процесуального кодексу України ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.
Ураховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3) частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», з урахуванням наведених вище правових норм, суд уважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1211,20 гривень.
Докази в підтвердження наявності інших судових витрат в матеріалах справи відсутні.
Згідно із статтею 430 Цивільного процесуального кодексу України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.
Заходи забезпечення позову не застосовувалися.
Керуючись статтями 84, 181, 182, 191 Сімейного кодексу України, статтями 13, 141, 281, 282, 288 та 430 Цивільного процесуального кодексу України, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття; стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дружини ОСОБА_1 у розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму, до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку - задовольнити в повному обсязі.
Стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх доходів ОСОБА_2 , але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14 липня 2025 року, та до досягнення дитиною повноліття.
Стягувати із ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_1 у розмірі 1/6 частини від усіх доходів ОСОБА_2 , але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму, починаючи з 14 липня 2025 року, та до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.
Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст заочного рішення складено 17 жовтня 2025 року.

Учасники справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; номер телефона: НОМЕР_4 , email: ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; номер телефона: НОМЕР_6 .

Суддя О. В. Іщенко