Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/1746/25

Провадження № 2/126/1060/2025

"20" жовтня 2025 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Рудя О.Г.

секретар Кучанська В.М.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з даним позовом, в якому просить визнати за ним, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 2/5 частки житлового будинку, з відповідною часткою господарських будівель та споруд, розташованих в АДРЕСА_1 .

Позов обгрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивача ОСОБА_3 і після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, в тому числі 2/5 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, розташованих в АДРЕСА_1 .

Він є спадкоємцем за заповітом на усе майно ОСОБА_3 і крім позивача інших спадкоємців ні за законом ні за заповітом немає.

Позивач частково оформив спадщину після смерті баби та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 09.06.2010 року на грошові кошти (вклади) з процентами у Ощадному банку України.

На сьогоднішній день залишилось не оформлене спадкове майно, яке належало ОСОБА_3 , а саме: 2/5 частки житлового будинку забудови до 1917 року, що розташований в АДРЕСА_1 .

Співвласником житлового будинку є його рідна сестра, яка має у власності 3/5 частки житлового будинку, згідно сзідоцтва про право на спадщину, посвідченого Бершадською ДНК від 22.01.1999 року за реєстраційним номером № 2-107, зареєстрованого в Бершадському БТІ 18.03.1999 року за реєстраційним номером 1064.

Те, що ОСОБА_3 належало 2/5 частки спадкового майна підтверджується свідоцтвом № НОМЕР_1 на право особистої власності видане виконкомом Флоринської сільської ради на колгоспний двір від 19.10.1988 року, та зареєстрованого в Бершадському БТІ 19.10.1988 року за реєстровим номером № 1064. Проте вказане свідоцтво було втрачено, про що було надруковано оголошення в газеті "Бершадський край" № 24 від 12.06.2025 року.

За таких обставин позивач позбавлений можливості належним чином оформитись в правах спадкоємця на 2/5 житлового будинку в нотаріальному порядку, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на нерухоме майно, в звязку з чим отримав постанову державного нотаріуса Чечельницької ДНК від 06.06.2025 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Тому позивач змушений звернутися до суду із даною заявою.

Ухвалою Бершадського районного суду від 18.08.2025 року провадження у зазначеній справі було відкрито та справу призначено до підготовчого засідання.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явилася, подала заяву, про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність.

Ч. 3 ст. 200 ЦПК України визначає, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Тому позивач, має право, гарантоване Конституцією України та іншими нормативними актами, на звернення до суду із відповідною позовною заявою за захистом своїх невизнаних чи оспорюваних прав та законних інтересів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Вивчивши представлені в матеріалах справи докази, давши їм оцінку в сукупності, судом встановлено наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивача ОСОБА_3 і після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, в тому числі 2/5 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, розташованих в АДРЕСА_1 . Вказані обставини підтверджуються копією свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_2 , копією свідоцтва про народження позивача Серія НОМЕР_3 .

Позивач є спадкоємцем за заповітом на усе майно ОСОБА_3 , що підтверджується копією заповіту від 10.01.2001 року, зареєстровано в реєстрі за № 38.

Позивач частково оформив спадщину після смерті ОСОБА_3 та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 09.06.2010 року на грошові кошти (вклади) з процентами у Ощадному банку України № 10001/076(08) м. Бершадь Вінницької області.

Після смерті ОСОБА_3 крім позивача інших спадкоємців ні за законом ні за заповітом немає, що було перевірено нотаріусом під час видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

На сьогоднішній день залишилось не оформлено спадкове майно, яке належало ОСОБА_3 , а саме: 2/5 частки житлового будинку забудови до 1917 року, що розташований в АДРЕСА_1 .

Співвласником житлового будинку є рідна сестра позивача, вдповідач по справі ОСОБА_2 , яка має у власності 3/5 частки житлового будинку згідно сзідоцтва про право на спадщину посвідченого Бершадською ДНК від 22.01.1999 року за реєстраційним номером № 2-107, зареєстрованого в Бершадському БТІ 18.03.1999 року за реєстраційним номером 1064, про що свідче довідка № 1 від 02.01.2025 видана Бершадським бюро технічної інвентаризації.

Те, що ОСОБА_3 належало 2/5 частки спадкового майна підтверджується довідкою № 1 від 02.01.2025 року Бершадського БТІ, згідно свідоцтва № НОМЕР_1 на право особистої власності видане виконкомом Флоринської сільської ради на колгоспний двір від 19.10.1988 року, та зареєстрованого в Бершадському БТІ 19.10.1988 року за реєстровим номером № 1064.

Проте вказане свідоцтво № НОМЕР_1 на право особистої власності виконкомом Флоринської сільської ради на колгоспний двір від 19.10.1988 року, та зареєстрованого в Бершадському БТІ 19.10.1988 року за реєстровим номером № 1064 було втрачено про що було надруковано оголошення в газеті "Бершадський край" № 24 від 12.06.2025 року.

За таких обставин позивач позбавлений можливості належним чином оформитись в правах спадкоємця на 2/5 житлового будинку в нотаріальному порядку, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на нерухоме майно, в звязку з чим отримав постанову державного нотаріуса Чечельницької ДНК від 06.06.2025 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Вирішуючи справу у межах заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 41 Конституції України закріплено також, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

У відповідності з ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 вказаної Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»).

Ст.1 Протоколу № 1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності є набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 цього Кодексу).

Згідно ст. ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За загальним правилом, виписаним в ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Згідно статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Статтею 396 ЦК України передбачено, що в разі відсутності документів на право власності власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

У відповідності із вимогами листа Міністерства Юстиції України за № 19-32/319 від 21.02.2005 року згідно якого у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і право встановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Положеннями статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних, передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, зокрема таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Суд, дослідивши докази та з`ясувавши обставини справи дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не порушують прав інших осіб та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, про те, що за ОСОБА_1 , як за спадкоємцем за заповітом, після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід визнати право власності на 2/5 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, розташовані в АДРЕСА_1 .

Оскільки позивач на підставі п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, то згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по справі у розмірі 1211,20 грн..

На підставі ст.ст. 1258, 1261, 1268, 1269, ЦК України, керуючись 247, 258,259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , як за спадкоємцем за заповітом, після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 2/5 частки житлового будинку літ. «А», загальною площею 55,7 кв.м., житловою площею 32,6 кв.м., з відповідною часткою господарських будівель та споруд: ворота з хвірткою № 1, огорожа - № 2, криниця № 3 , розташовані в АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять грн 20 коп.) грн. (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/ 22030106 Код , Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), Рахунок отримувача UA0026001, Код класифікації доходів бюджету 22030106).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. Г. Рудь