КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 754/3205/25 Головуючий у суді першої інстанції Грегуль О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 08 липня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Грегуль О.В. у місті Києві, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, відповідно до якого просить збільшити розмір аліментів, що визначений рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 22 лютого 2024 року у справі № 754/9010/23 та які стягуються з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/6 частини на 1/4 частину всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що підставою для визначення розміру аліментів у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) стало перебування на утриманні відповідача ще однієї дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку він удочерив.

ОСОБА_4 досягла 18-тирічного віку, тому сторона позивача вважає, що матеріальний стан відповідача змінився в сторону покращення.

Зазначає, що їхній неповнолітній син ОСОБА_3 періодично проживає в Україна та Франції у зв`язку з чим вона несе додаткові витрати, середньомісячні витрати ОСОБА_3 в Україні близько 17 000 грн, останній відвідує курси польської мови вартістю 600 злотих та заняття боксом, кошти за які сплачуються нею.

З огляду на підвищення вартості орендної плати, комунальних платежів, збільшення цін на проїзд, одяг, продукти харчування, а також з огляду на необхідність збільшення витрати на освіту ОСОБА_3 , а саме вивчення ним додаткових мов та залучення репетиторів для підготовки до випускних іспитів, аліментів, які сплачує відповідач наразі недостатньо для гармонійного розвитку дитини. Разом з тим, відповідач є військовослужбовцем, має стабільний дохід та належне матеріальне забезпечення.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 08 липня 2025 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції невірно було визначено розмір аліментів, які відповідач їй сплачує на утримання їхнього спільного сина та ґрунтуються на додаткових поясненнях, які надавалися стороною позивача за інших обставин.

На момент подання пояснень до суду аліменти надходили у збільшеному розмірі, оскільки у відповідача існувала заборгованість зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_3 .

Наголошує, що судом першої інстанції не було надано оцінку мировій угоді, долученій відповідачем до матеріалів справи, з якої вбачається, що останній пропонує їй сплачувати аліменти у розмірі, який перевищує 1/6 від його доходу, а саме в розмірі 4 000, 00 грн. Вказане на думку сторони позивача свідчить про наявність у відповідача матеріальної можливості сплачувати аліменти у розмірі, який перевищує визначений судом.

Зазначає, що донька, усиновлена відповідачем, досягла повноліття, доказів несення ОСОБА_2 будь-яких витрат для утримання останньої матеріали справи не містять, а посилання відповідача про перебування на його утриманні батьків не може братися до уваги, оскільки фінансових витрат на їхнє утримання відповідач не несе, доказів зворотного матеріали справи не містять.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Суд апеляційної інстанції забезпечив право відповідача ОСОБА_2 подати відзив (заперечення) на апеляційну скаргу, направивши відповідне поштове повідомлення 17 вересня 2025 року, яке повернулось із відмітками працівників пошти «адресат відсутній за вказаною ним адресою», заяви про зміну адреси місця проживання перебування від вказаної особи до суду не надходили.

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вжив усіх можливих заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи апеляційним судом.

У справі «Гарячий проти України» (заява № 43925/18) ЄСПЛ вказав, що хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають, щоб судові документи були належним чином вручені учаснику судового процесу, стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не заходить так далеко, щоб зобов`язувати національні органи влади забезпечити бездоганне функціонування поштової системи. Органи влади можуть бути притягнуті до відповідальності лише за не надіслання відповідних документів заявнику. Той факт, що заявник, не отримав кореспонденцію, надіслану йому апеляційним судом, сам по собі недостатній для того, щоб стати аргументованою підставою для заяви про те, що були порушені його права, передбачені пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 07 липня 2007 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.

Відповідно до свідоцтва про народження від 29 червня 2017 року (видане повторно) сторони є батьками ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01 березня 2016 року у справі № 754/789/16-ц (суддя Галась І.А.) шлюб між сторонами розірвано за позовом ОСОБА_1 .

Також із матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про шлюб від 01 лютого 2023 року ОСОБА_2 (відповідач) зареєстрував 01 лютого 2023 року шлюб з ОСОБА_5 .

Відповідно до свідоцтва про народження від 26 січня 2024 року ОСОБА_2 (відповідач) і ОСОБА_5 (дружина відповідача) є батьками ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ).

Відповідно до свідоцтва про зміну імені від 02 лютого 2024 року ОСОБА_5 змінила прізвище і ім`я на ОСОБА_6 .

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22 лютого 2024 року у справі № 754/9010/23 (суддя Галась І.А.) з ОСОБА_2 (відповідач) на користь ОСОБА_1 (позивач ) стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) але не менше 50 відсотків на дитини відповідного віку, починаючи з 04 липня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до довідки в/ч НОМЕР_1 солдат ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_1 .

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 мотивував своє рішення тим, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів зміни матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про збільшення розміру аліментів.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька.

Відповідно до положень ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить 2 563 грн., від 6 до 18 років 3 196 грн.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що вказана величина свідчить лише про мінімальний рівень матеріального забезпечення.

З урахуванням положень ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 180 СК України щодо рівності обов`язку батьків утримувати дитини, а також виходячи з установленого чинним законодавством прожиткового мінімуму на дітей стягнутий судом розмір аліментів з відповідача у справі не є меншим від необхідного мінімуму визначеного ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік»

Відповідно до положень статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При цьому суд має виходити з матеріального становища обох сторін.

Судом встановлено, що договори про припинення права на аліменти у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно та/або про сплату аліментів між сторонами не укладалися.

Звертаючись з позовом до суду апелянт обґрунтовує вимоги про збільшення розміру аліментів тим, що син відповідача періодично проживає в Україні та Франції, у зв`язку із чим позивачка несе додаткові витрати на проживання, а також дитина відвідує курс польської мови та відвідує заняття з боксу.

Той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення (ст. 185 СК України).

Таким чином право позивачки на відшкодування витрат пов`язаних із додатковими витратами на вивчення курсу польської мови та розвитком здібностей дитини може бути вирішено за її зверненням до суду в порядку ст. 185 СК України, з наданням відповідних доказів та зазначенням необхідності вказаних витрат, а не в порядку визначеному ст. 192 СК України.

Апеляційний суд враховує, що у справах за позовом стягувача аліментів про збільшення розміру аліментів стягувач має надати докази не лише про те, які доходи платник аліментів має на час розгляду питання про збільшення аліментів, а і які він мав доходи, на час ухвалення рішення про стягнення аліментів для порівняльного аналізу.

Разом з тим, позивачем ОСОБА_1 не було надано доказів того, що матеріальне становище відповідача по справі покращилось та надає йому можливість сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини у більшому розмірі, ніж було присуджено рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 22 лютого 2022 року.

Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції невірно було визначено розмір аліментів, які відповідач їй сплачує на утримання їхнього спільного сина та ґрунтуються на додаткових поясненнях, які надавалися стороною позивача за інших обставин, не впливають на висновки суду апеляційної інстанції, оскільки у відповідності до статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Посилання в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції не було надано оцінки заяві про укладення мирової угоди, яка була подана відповідачем під час розгляду справи та з якої вбачається, що останній пропонує сплачувати аліменти у розмірі, який перевищує 1/6 від його доходу, а саме в розмірі 4 000, 00 грн, а отже свідчить про наявність у відповідача матеріальної можливості сплачувати аліменти у розмірі, який перевищує визначений судом, колегія суддів апеляційного суду не може визнати обґрунтованим, оскільки позивачка у відповіді на відзив повідомила, що категорично не погодилась укладати мирову угоду запропоновану в будь яких редакціях у зв`язку із тиском на неї та спільну дитину з боку відповідача, а отже не може бути підставою не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Питання стягнення додаткових витрат на дитину у зв`язку із збільшенням проживання не було предметом розгляду у даному спорі, оскільки таких позовних вимог не заявлено.

При цьому ОСОБА_1 у разі наявності обставин, які викликають необхідність понесення додаткових витрат на дитину не позбавлена права заявити такі вимоги.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку по суті спору щодо відмови у задоволенні поданої позовної заяви ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 08 липня 2025 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв