ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2025 року м. Чернівці Справа № 727/9969/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Лисака І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.,

секретар: Сарган Ю.В.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 вересня 2025 року, постановлену під головуванням судді Літвінової О.Г.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 через свого представника звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів) (а.с.1-2).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 вересня 2025 року позовну заяву повернуто позивачу.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, просить суд апеляційної інстанції таку скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вказує, що стороною позивача було виконано вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху в повному обсязі, а судом, в свою чергу, не взято вказане до уваги, а саме не враховано, що позивач вказав останню відому йому адресу місця проживання відповідача та формально віднісся до вирішення питання про відкриття провадження у справі, що стало наслідком повернення позовної заяви, що позбавило позивача права на захист порушеного права.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «апеляційне провадження».

Провадження №22-ц/822/888/25

Згідно із ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (п.6 ч.1 ст.353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Таким вимогам ухвала суду не відповідає.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 суд вказав, що оскільки позивачем не усунуто недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі від 11 серпня 2025 року, та не надано доказів на підтвердження останнього відомого місця реєстрації/перебування відповідача, особистих даних для ідентифікації такої, суді дійшов про застосування до позовної заяви вимог ч.3 ст.185 ЦПК України.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 07 серпня 2025 року ОСОБА_1 через свого представника звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів) (а.с.1-2).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 серпня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, крім іншого, з підстав того, що у позові відсутні необхідні відомості про відповідача: місце проживання/реєстрації та поштовий індекс, засоби зв`язку (п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України). Ненадання таких даних унеможливлює перевірку територіальної підсудності справа (ст.27, 28 ЦПК України) і належне повідомлення відповідача (а.с.9).

На виконання вимог ухвали позивач, крім іншого, зазначив останнє відоме місце проживання відповідачки ( АДРЕСА_1 ) (а.с.13-17).

На запит суду адресно-довідковий підрозділ ГУДМС УДМС України повідомив, що відомості про місце проживання ОСОБА_2 чи знятої з реєстрації не значиться (а.с.18).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 вересня 2025 року позовну заяву повернуто позивачу (а.с.19).

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положення цієї статті ґрунтуються на положеннях Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55).

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

За приписами ч.2 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити, крім іншого, повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб-громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

У позовній заяві можуть бути вказаній інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору (ч.6 ст.175 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно положень ч.3 ст.185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Частиною 1 ст.27 ЦПК України передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Підсудність справ за вибором позивача визначена статтею 28 ЦПК України.

За приписами частини дев`ятої статті 28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Отже, в силу наведених вище норм цивільного процесуального закону, не надання позивачем доказів про останнє відоме місце проживання відповідача та/або не надання інформації, яка б була актуальною на момент пред`явлення позову, про зареєстроване місце проживання або перебування відповідача, не може бути підставою для залишення позовної заяви без руху, а в подальшому - для її повернення позивачу.

Однак, відповідно до абз.2 ч.ч.1, 9 ст.187 ЦПК України, якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача. Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру (ч.8 ст.187 ЦПК України).

Частиною 10 ст.187 ЦПК України передбачено, що якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Аналіз зазначених норм процесуального права дає підстави для висновку, що повернення позовної заяви позивачу у зв`язку з відсутністю інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи-відповідача законом не передбачено, оскільки у разі встановлення того, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає її за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України, а у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 29.01.2020 року у справі №501/2443/18 та від 12.05.2022 року у справі №552/3486/20.

За наведеного вбачається, що суд першої інстанції формально підійшов до вирішення питання прийняття позовної заяви ОСОБА_1 , оскільки вимагав на усунення недоліків надати інформацію, яку позивач не може встановити самостійно, та зробив передчасний висновок про повернення позовної заяви, оскільки суд не вжив усіх можливих заходів для з`ясування місця проживання/перебування відповідача, зокрема не скористався правом, обумовленим в ч.8 ст.187 ЦПК України.

Усуваючи недоліки суду першої інстанції, користуючись доступом до державних реєстрів, керуючись ч.8 ст.187 ЦПК України апеляційний суд встановив, що останнім відомим місцем проживання/перебування відповідачки ОСОБА_2 може бути АДРЕСА_2 (а.с.46).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Отже, виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, повернення позову з формальних підстав унеможливило доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви у зв`язку з невідповідністю вимогам ст.175 ЦПК України.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, оскаржувана ухвала відповідно до положень п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Беручи до уваги, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, то питання відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, відповідно до ст.141 ЦПК України, підлягає вирішенню по завершенню розгляду справи по суті.

Керуючись ст.ст.367, 379, 381, 383-384 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 вересня 2025 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Суддя-доповідач І.Н. Лисак

Судді: Н.К. Височанська

І.М. Литвинюк