Справа №504/670/21
Провадження №2-і/504/63/25
Доброславський районний суд Одеської області
УХВАЛА

24.07.2025с-ще Доброслав

Доброславський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді - Барвенко В.К.,

Секретаря Ориник М.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 5, заяву ОСОБА_1 директора Комунального підприємства «Міськзелентрест» код ЄДРПО 31185820, про відстрочення виконання рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 05.05.2023 року у справі № 504/670/21 за позовом адвоката Славінського Анатолія Всильовича в інтересах ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , до КП «Міськзелентрест» , про зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, та за власний рахунок привести земельну ділянку у придатний до використання стан, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, яким просив суд зобов`язати Комунальне підприємство «Міськзелентрест» (м. Одеса, вул. Хімічна, 3) звільнити самовільно зайняту земельну ділянку № 11 (одинадцять), площею 0,08 га., кадастровий номер :02:002:1412, в с. Олександрівка, Одеського (колишній Лиманський, Комінтернівський) район, Одеської області, яка належить ОСОБА_2 , та за власний рахунок привести цю земельну ділянку у придатний для використання стан шляхом видалення декоративної рослинності з земельної ділянки, розібрати огорожу та ворота з металевої сітки, забезпечивши доступ ОСОБА_2 до належної їй земельної ділянки.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 05.05.2023 року зобов`язано Комунальне підприємство «Міськзелентрест» (м. Одеса, вул. Хімічна, 3) звільнити самовільно зайняту земельну ділянку № 11 (одинадцять), площею 0,08 га., кадастровий номер :02:002:1412, в с. Олександрівка, Одеського (колишній Лиманський, Комінтернівський) район, Одеської області, яка належить ОСОБА_2 , та за власний рахунок привести цю земельну ділянку у придатний для використання стан шляхом видалення декоративної рослинності з земельної ділянки, розібрати огорожу та ворота з металевої сітки, забезпечивши доступ ОСОБА_2 до належної їй земельної ділянки.

ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про відстрочення виконання рішення суду до кінця вегетаційного періоду рослин.

Заявник вказує, що на момент звернення до суду у зелених насаджень почався вегетаційний період, і тому унеможливлено виконання судового рішення.

Сторони в судове засідання не з`явились, повідомлені про дату, час та місце його проведення.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступного висновку:

уд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За положеннями частини другої ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з частиною першою статті 326 цього Кодексу судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

За приписами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що стадія виконання судового рішення є частиною правосуддя (рішення у справах "Півень проти України" від 29.06.2004 заява № 56849/00, "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997).

Відповідно до змісту рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Також у рішенні Європейського суду з прав людини від 12.05.2011 у справі "Ліпісвіцька проти України" однозначно визначено про те, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні, у зв`язку з чим виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом, а його тривалість має досягати цілей, зазначених у пункті 1 статті 6 Конвенції щодо права кожної особи на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Існування заборгованості, підтверджене обов`язковим та таким, що підлягає виконанню, судовим рішенням, надає особі, на чию користь воно було винесене, "законне сподівання" на те, що заборгованість буде їй сплачено, та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 06.10.2011 у справі "Агрокомплекс проти України").

Європейський суд з прав людини також наголошував, що виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. У справі "Фуклєв проти України" (рішення від 07.06.2005) Європейський суд з прав людини вказав, що держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.

Сукупний аналіз рішень Європейського суду з прав людини у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України" достеменно засвідчує його однозначну позицію про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення та констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з Конституцією України.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012).

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Тривале невиконання або несвоєчасне виконання національних судових рішень, за виконання яких Україна несе відповідальність, є структурною та системною проблемою, яку визначено в пілотному рішенні Європейського суду з прав людини, і запровадження ефективних засобів юридичного захисту стосовно відповідних порушень є прямим обов`язком держави.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, держава відповідальна за виконання рішення, ухваленого на користь стягувача у цій справі. Тривале невиконання рішення та відсутність засобів захисту прав стягувача на національному рівні спричиняє порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Суд наголошує, що відстрочка за своєю суттю є відкладенням (перенесенням) виконання рішення на новий строк, який визначається судом, та не є підставою для звільнення від його виконання (від відповідальності за його невиконання).

Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, у зв`язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини і за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його.

Відстрочка або розстрочка виконання рішення, ухвали, постанови, зміна способу та порядку їх виконання допускаються у виняткових випадках і залежно від обставин справи.

Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання відстрочки виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування.

Особа, яка подала заяву про розстрочку або відстрочку виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Для належного вирішення питання щодо надання відстрочки виконання судового рішення, суду необхідно з`ясувати чи наявні у справі докази, які б підтверджували добросовісну поведінку боржника і вжиття ним належних заходів для виконання рішення.

В контексті обов`язку кожної сторони доводити свої вимоги відповідними доказами на відповідача (заявника) покладається обов`язок доведення існування відповідних підстав.

До заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи утруднення виконання рішення суду.

Жодних таких доказів суду не надано.

Суд не вважає поважними причинами вегетаційний період рослин, оскільки неможливість переміщення рослин у цей самий період вегетації повинна бути доведена відповідними експертами (спеціалістами).

Таким чином у задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 258-260, 435, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 директора Комунального підприємства «Міськзелентрест» код ЄДРПО 31185820, про відстрочення виконання рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 05.05.2023 року у справі № 504/670/21 за позовом адвоката Славінського Анатолія Всильовича в інтересах ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , до КП «Міськзелентрест» , про зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, та за власний рахунок привести земельну ділянку у придатний до використання стан.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 15 днів від дня її проголошення.

Суддя В. К. Барвенко