Справа № 159/2922/25
Провадження № 2/159/1180/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року Ковельський міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Грідяєвої М.В.

при секретарі Шокот С.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Ковель в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, встановлення факту одноособового виховання неповнолітньої дитини, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Ковельської міської ради Волинської області,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , в інтересах якого дії адвоката Гарбарчук Н.М., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, встановлення факту одноособового виховання неповнолітньої дитини, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Ковельської міської ради Волинської області, вказуючи на те, що з ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_3 , в шлюбі вони не перебували, проживали на час народження сина разом як чоловік та дружина близько трьох років. Коли сину виповнилось два роки відповідач покинула його та дитину, проживала окремо, з часом виїхала за кордон більше не поверталась, ОСОБА_3 залишився проживати з ним, перебуває на його повному утриманні. Відповідач самоусунулась від виконання обов`язків, від участі в утриманні та вихованні дитини, з сином не бачиться, не спілкується, не цікавиться його здоров`ям, навчанням, захопленнями. Посилається на ст.ст.180, 181, 184 СК України. Йому не відомо про рівень доходу відповідача, з її заяви від 21.04.2025 року відомо, що вона проживає в білорусії, перебуває у шлюбі з громадянином цієї держави. Вважає, враховуючи мінімальний розмір аліментів та прожитковий мінімум для дитини відповідного віку доцільним стягувати з відповідача на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 4000 грн. Крім того, йому необхідно встановити факт самостійного виховання та перебування на утриманні неповнолітнього сина, який має для нього юридичне значення так як необхідний для призначення соціальних пільг, субсидій, допомоги, вирішення питань, пов`язаних з реєстрацією місця проживання сина. Син проживає та зареєстрований з ним за адресою АДРЕСА_1 , навчається в ліцеї №13 м.Ковеля в 5-Б класі, він бере участь у вихованні та навчанні сина, відвідує батьківські збори. Відповідач була в школі на батьківських зборах раз в першому класі, цікавилась успіхами сина, коли той навчався в другому класі. Просить стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, встановити факт одноособового виховання неповнолітньої дитини.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, згідно письмової заяви представника позивача просить розглянути справу без їх участі, позов підтримують.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Ковельської міської ради Волинської області, в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, встановлення факту одноособового виховання неповнолітньої дитини третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Ковельської міської ради Волинської області, обґрунтованим частково та таким, що підлягає частковому задоволенню.

Вимоги позивача в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина повністю обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.180,181,182 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ч.1 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно свідоцтва про народження, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно довідки ОСББ «40 Років Перемоги», за адресою: м.Ковель вул.Героїв України,7/85, зареєстровані та проживають: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 .

Згідно акту обстеження умов проживання від 17.04.2025 року за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено, що за цією адресою проживають та мають постійне місце реєстрації: ОСОБА_1 ,1988 року народження та ОСОБА_4 , 2013 року народження. В наявності продукти харчування, сезонний одяг. З характеристики ліцею мати не цікавилась сином, батько підтримує зв`язок з керівником. У розмові з дідусем встановлено, мати дитини 10 років не проживає з дитиною, перебуває за межами України, дитина перебуває під наглядом діда та баби.

Згідно заяви від 21.04.2025 року, ОСОБА_5 мешкає в республіки белорусь, її дитина син ОСОБА_3 мешкає з батьком ОСОБА_1 , з 17.02.2022 року вона не приїжджала в Україну та не має можливості займатися вихованням сина, переводить гроші на утримання сина, бажає аби дитина проживала з нею.

Згідно характеристики ліцею №13 м.Ковеля, ОСОБА_4 навчається в ліцеї з 01.09.2020 року, батько дитини, ОСОБА_1 відвідує батьківські збори, бере участь у навчанні та вихованні ОСОБА_3 . Мама, ОСОБА_2 поцікавилась навчанням дитини (2020-2021 роки), один раз відвідала батьківські збори.

Судом встановлено, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в зареєстрованому шлюбі не перебували. Відповідач ОСОБА_2 з 2022 року виїхала за межи України, неповнолітній ОСОБА_3 мешкає з позивачем по справі, який виховує його та піклується про нього, знаходяться на його утриманні, відповідач добровільної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, є працездатною та фізично здоровою особою, зобов`язана законодавством та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Обставини перерахування коштів на утримання сина відповідачем суду не доведено.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік», установлено у 2024 році прожитковий мінімум дітей віком до 6 років з 01 січня - 2563 грн., дітей віком від 6 до 18 років -3196 грн.

При визначені розміру аліментів, суд враховує проживання та знаходження на утримання позивача неповнолітнього сина, матеріальний та сімейний стан як позивача так і відповідача сторонами суду не доведений, враховуючи заяву позивача про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, встановлений законодавством розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь позивача на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн. щомісячно, який є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та буде відповідати вимогам закону та принципам справедливості, не порушить інтересів відповідача та позивача по справі.

Позовні вимоги в частині встановлення факту одноособового виховання неповнолітньої дитини не обгрунтовані та задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України).

Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України.

За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Зазначена норма свідчить про те, що предметом договору є порядок здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Отже, навіть якщо один із батьків проживає окремо від дитини, на підставі цього договору він має здійснювати батьківські права та виконувати обов`язки, що очевидно полягає у вчиненні визначених договором певних дій, необхідних для виховання дитини, а не у повній відмові від них.

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

Так, у силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (стаття 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 30 ЦК України).

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. Тому смерть, до прикладу, батька дитини є підставою для припинення його обов`язку утримувати дитину.

Згідно із частиною другою статті 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання.

У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України "невідчужуваність" сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.

Частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України "невідчужуваність" сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

Вказаний правовий висновок міститься в постанові ВП ВС від 11.09.2024 року у справі №201/5972/22.

Таким чином, встановлення факту самостійного виховання неповнолітнього сина та ухилення матері дитини від виконання батьківських обов`язків є підґрунтям для захисту порушеного права як і позивача як батька дитини так і дитини шляхом пред`явлення позову про позбавлення батьківських прав матері дитини.

Встановлення факту одноособового виховання дитини, може мати негативні наслідки для матері дитини, факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини та наслідками невиконання.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, в зв`язку задоволенням позову з відповідача підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого позивач при поданні позову звільнений законодавством в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.141, 150, 152, 155, 180-182, 184, 191 СК України, ст. ст.12, 81, 89, 141, 263, 265, 268, 354, п.1 ч.1,ч.2 ст.430 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, встановлення факту одноособового виховання неповнолітньої дитини, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Ковельської міської ради Волинської області задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м.Ковель Волинської області, громадянки України, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 07 травня 2025 року і до повноліття дитини.

В інший частині позову ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення складене 16.10.2025.

Рішення може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя:М. В. ГРІДЯЄВА