Справа № 344/3352/25
Провадження № 2/344/2201/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року м.Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Польської М.В.

секретаря судового засідання Соляник Т.І.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача у лютому 2025р. звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ КАПІТАЛ» суму заборгованості в розмірі 65 200 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту становить 12 000.00 грн; прострочена заборгованість за сумою відсотків становить 53 200.00 грн.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 02 жовтня 2023 року між ТзОВ «Аванс Кредит» та відповідачем ОСОБА_1 укладено Договір про надання фінансового кредиту №01738-10/2023, за яким відповідач отримав у кредит грошові кошти в розмірі 12 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності. Відповідач в свою чергу зобов`язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість, яка становить 65200,00 грн, а саме: 12000,00 грн - за тілом кредитом, 53 200,00 грн - за відсотками. 29.03.2024 ТзОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір факторингу № 29032024, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників ТОВ «Аванс Кредит», в тому числі і до ОСОБА_1 за кредитним договором №01738-10/2023 від 02.10.2023. Оскільки відповідач добровільно не погашає вказану заборгованість за кредитом, що стало приводом для звернення позивача до суду із цим позовом. Крім того, представник позивача просить стягнути із відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Просить позов задовольнити, стягнути витрати на правову допомогу та сплачений судовий збір.

20.03.2025 року представник відповідача подав суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову, оскільки відповідач не укладав та не підписував жодного договору із ТзОВ «Аванс Кредит», докази перерахування коштів на його платіжну картку, відсутні.

09.06.2025 року представник позивача надав суду відповідь на відзив, в якому просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вказав, що Договір відповідачем підписаний електронним цифровим підписом. Також надано довідку про ідентифікацію, якою підтверджується, що клієнт ОСОБА_1 , ідентифікований з ТзОВ «Аванс Кредит», акцепт Договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора).

17.06.2025р. ухвалою витребувано документи за клопотанням позивача у АТ КБ « Приват Банк».

Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, та позов задовольнити повністю.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися однак представником подано клопотання про розгляд справи без їхньої участі, та у задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи всі докази в сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 02.10.2023 між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №01738-10/2023, за умовами якого ТОВ «Аванс Кредит» надало відповідачу на власні потреби грошові кошти в розмірі 12000,00 грн, строком на 360 днів (дата погашення кредиту 25.09.2024 року), з процентною ставкою 2,5 % на день, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у термін встановлений договором та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором.

В ході укладання кредитного договору відповідач електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора підписав договір про надання фінансового кредиту, інформаційне повідомлення споживача, анкету-заяву на кредит, паспорт споживчого кредиту, заяву на отримання кредиту, графік платежів за договором.

29.03.2024 року «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір факторингу № 29032024, відповідно до умов якого ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» відступило ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняло належні ТОВ «Аванс Кредит» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

У наданому позивачем розрахунку заборгованості відповідача загальна сума заборгованості станом на дату звернення до суду становить 65 200.00 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту 12000.00 грн., заборгованість за відсотками 53 200.00 грн.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті згаданого Закону надані, зокрема, наступні визначення:

- електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі;

- електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору;

- одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір;

Положення статті 8 цього Закону визначають правовий статус покупця (замовника, споживача) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції наступним чином.

Так, права та обов`язки покупця (замовника, споживача) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції визначаються законодавством України, зокрема Законом України "Про захист прав споживачів". Покупець (замовник, споживач) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції за обсягом своїх прав та обов`язків прирівнюється до споживача у разі укладення договору поза торговельними або офісними приміщеннями та у разі укладення договору на відстані відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів" (ч.1 ст.8).

Покупець (замовник, споживач) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції, який приймає (акцептує) пропозицію іншої сторони щодо укладення електронного договору, зобов`язаний повідомити про себе інформацію, необхідну для його укладення (ч.2 ст.8).

Фізична особа повинна надати інформацію про себе, необхідну для вчинення електронного правочину, створення електронного підпису, ідентифікації в інформаційній системі суб`єкта електронної комерції, шляхом введення (створення) особою спеціального набору електронних даних, а також вчинення інших дій у такій системі (ч.4 ст.8).

Перелік інформації, необхідної для вчинення електронного правочину, визначається законодавством України або за домовленістю сторін (ч.6 ст.8).

Порядок укладення електронного договору передбачено статтею 11 Закону.

Згідно з її частиною першою пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір, крім визначених Цивільним кодексомУкраїни істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок)укладення договору; порядокстворення танакладання електроннихпідписів сторонамидоговору; можливістьта порядоквнесення зміндо умовдоговору; спосібта порядокприйняття пропозиціїукласти електроннийдоговір (акцепту); порядокобміну електроннимиповідомленнями таінформацією міжсторонами підчас виконанняними своїхзобов`язань; технічнізасоби ідентифікаціїсторони; порядоквнесення зміндо помилкововідправленого прийняттяпропозиції укластиелектронний договір(акцепту); посиланняна умови,що включаютьсядо договору,шляхом перенаправлення(відсилання)до іншогоелектронного документаі порядокдоступу дотакого документа; спосіб зберігання та пред`явлення електронних документів, повідомлень, іншої інформації в електронній формі та умови доступу до них; умови виготовленнята отриманняпаперових копійелектронних документів; можливістьвибору мови,що використовуєтьсяпід часукладення тавиконання договору; інші відомості.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (ч.3 ст.11).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (ч.4 ст.11).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом пере направлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом пере направлення (відсилання)до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (ч.5 ст.11).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6 ст.11).

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього (ч.7 ст.11).

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції (ч.8 ст.11).

Місцем укладення електронного договору є місцезнаходження юридичної особи або місце фактичного проживання фізичної особи, яка є продавцем (виконавцем, постачальником) товарів, робіт, послуг (ч.9 ст.11).

Момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар визначається згідно з положеннями Цивільного кодексу України про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі якщо предметом електронного договору є надання послуг у сфері електронної комерції, обов`язок постачальника перед споживачем вважається виконаним у момент, коли надана постачальником послуга відповідає властивостям, визначеним договором або законодавством. У разі якщо предметом електронного договору є виконання робіту сфері електронної комерції, обов`язок виконавця перед замовником вважається виконаним у момент, коли результат виконаної роботи відповідає вимогам, встановленим договором або законодавством. Електронним договором може бути визначено інший момент виконання зобов`язань між сторонами (ч.10 ст.11).

Покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар. Підтвердження вчинення електронного правочину повинно містити такі відомості: умови і порядок обміну (повернення) товару або відмови від виконання роботи чи надання послуги; найменування продавця (виконавця,постачальника), його місце знаходження та порядок прийняття претензії щодо товару,роботи,послуги; гарантійні зобов`язання та інформація про інші послуги, пов`язані з утриманням чи ремонтом товару або з виконанням роботи чи наданням послуги; порядок розірвання договору, якщо строк його дії не визначено (ч.11 ст.11).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч.12 ст.11).

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України (ч.13 ст.11).

Правила підписання електронного правочину його сторонами передбачені статтею 12 Закону: якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

-електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;

-електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

-аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19 Верховний Суд дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. етою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 14.06.2022 у справі №732/670/19.

Отже те, що договір не укладався відповідачем не підтверджено.

Що стосується виписки з банківського рахунку клієнта, то у постанові від 30.11.2022 у справі №214/6975/15 Верховний Суд дійшов висновку, що відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (чинного на час виникнення спірних правовідносин) виписка з особового рахунку клієнта банку має статус первинного документа.

Виписки з банківського рахунку позивачем не надано.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст.1049 ЦКУкраїни позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦКУкраїни одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За положеннями ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Як вбачається із відзиву, відповідач заперечує факт укладення кредитного договору, а саме, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували, що саме відповідач був зареєстрований в інформаційно-телекомунікаційній системі, що саме він отримав логін і пароль в системі, також що ним було подано заявку на отримання кредиту, та чи був ознайомлений з усіма істотними умовами договору. Оскільки відповідач не підписував Договір про надання фінансового кредиту №01738-10/2023 від 02.10.2023 року саме в тій редакції, в якій позивачем надано письмового доказу, та не надано доказів зарахування коштів на платіжну карту, яка належить відповідачу.

Відповідачем заперечується факт надання коштів, разом з тим, згідно наданої інформації із АТ КБ «Приват Банк», витребуваної судом, вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 в банку не імітовано картку № НОМЕР_1 та він не є клієнтом даного Банку. Ця інформація свідчить, що у відповідача відсутні банківські рахунки або договори з цим банком, картка йому не належить, в звідки кошти не отримані відповідачем, іншого не доведено стороною позивача.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до переконання про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з недоведенням факту перерахування коштів саме відповідачу, а також відсутністю належних доказів приналежності йому банківської картки, на яку були здійснені перекази. Суд підкреслив, що відповідно до принципу змагальності сторін, саме позивач зобов`язаний надати достатні та допустимі докази на підтвердження своїх вимог, оскільки суд не виконує функції доказування замість сторін.

За правилами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки позивач не довів обставин, на які він посилався в обґрунтування своїх позовних вимог, позов задоволенню не підлягає.

Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі частини першої статті 141 ЦПК України.

Оскільки в позові відмовлено в повному обсязі, то сплачені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 610, 611, 1048-1049 ЦК України, ст.ст.ст.ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Івано-Франківського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 17 жовтня 2025 року.

Суддя Мирослава ПОЛЬСЬКА