КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/14426/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Левенця Б. Б., Саліхова В. В.,

при секретарі Мудрак Р. Р.,

за участі представника позивача - адвоката Сечка С. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Сечка Сергія Володимировича, в інтересах Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС»,

на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва

у складі судді Романишеної І. П.

від 24 червня 2025 року

у цивільній справі № 761/46052/24 Шевченківського районного суду міста Києва

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС»

до ОСОБА_1

про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2024 року ПрАТ «СК АРКС» звернулось в суд з позовом, в якому просило про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 92 013 грн 49 коп.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 03.03.2020 о 16 год. 54 хв. по вул. Борщагівська, 95-Б, у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участі автомобіля «Toyota» (державний номерний знак НОМЕР_1 ), яким керував ОСОБА_1 (відповідач), та автомобіля «BMW 420» (державний номерний знак НОМЕР_2 ). У результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 квітня 2020 року у справі № 761/8659/20 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

Вказував, що на момент ДТП між позивачем та ОСОБА_2 (Страхувальником) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 16989а9к3 від 25.11.2019, за яким було застраховано автомобіль «BMW 420». Страхувальник своєчасно звернувся до позивача із заявою про подію та на виплату за договором від 05.03.2020. Позивач відшкодував завдані відповідачем збитки, здійснивши виплату страхового відшкодування власнику «BMW 420» на загальну суму 84 131 грн 74 коп., яка складається з 75 235 грн 32 коп. (за платіжним дорученням № 653300 від 19.03.2020) та 8 896 грн 42 коп. (за платіжним дорученням № 665185 від 29.04.2020). До загальної суми, що вимагалася до стягнення, позивач включив також 7 881 грн 75 коп., яка є сумою несплачених страхових платежів. Загальний розмір страхового відшкодування, з урахуванням суми несплачених страхових платежів, становить 92 013 грн 49 коп. Оскільки на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Toyota» не була застрахована, відповідач як особа, відповідальна за завданий збиток, повинен сплатити на користь позивача всю зазначену суму.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 24 червня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «АРКС» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 84 131 грн 74 коп., судовий збір у розмірі 2 768 грн 63 коп.

В решті позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Сечка С. В., в інтересах ПрАТ «СК «АРКС», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Апелянт зазначає, на момент ДТП між Позивачем (ПрАТ «Страхова компанія «АРКС») та ОСОБА_2 (Страхувальник) діяв договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 16989а9к3 від 25.11.2019, за яким позивач застрахував майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем «BMW 420». Страхувальник своєчасно звернувся до позивача із заявою про подію та на виплату за договором від 05.03.2020. Апелянт зауважує, що на момент настання страхового випадку цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Розрахунок та виплата страхового відшкодування власнику автомобіля «BMW 420» проведені на підставі Акту огляду транспортного засобу від 05.03.2020, рахунку № DBL00000419 від 05.03.2020, страхових актів № ARX2549812 від 18.03.2020 та № ARX2560114 від 28.04.2020, а також розрахунку страхового відшкодування. Позивач відшкодував завдані відповідачем збитки у розмірі 75 235 грн 32 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 653300 від 19.03.2020, та у розмірі 8896 грн 42 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 665185 від 29.04.2020. Загальна сума страхового відшкодування, виплаченого Позивачем, становить 75 235,32+8 896,42=84 131,74 грн.

Апелянт стверджує, що сума несплачених страхових платежів становить 7 881 грн 75 коп. Загальний розмір страхового відшкодування, з урахуванням суми несплачених страхових платежів, становить 92 013 грн 49 коп. Посилається на частини першу та другу статті 22 ЦК України, відповідно до яких особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є, зокрема, втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є формою цивільно-правової відповідальності, і порушення цивільного права, що потягло завдання майнових збитків, є основною підставою для їх відшкодування. Збитками слід розуміти фактичні втрати, витрати, вже зроблені або які мають бути зроблені, та упущену вигоду, при цьому витрати мають бути безпосередньо пов`язані з відновленням порушеного права.

Для застосування цивільно-правової відповідальності у вигляді стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, і вини. Апелянт вважає, що сума несплаченого страхового платежу за договором добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 16989а9к3 від 25.11.2019 в розмірі 7 881 грн 75 коп. є доходом, який ПрАТ «СК «АРКС» могло б реально одержати за звичайних обставин, якби протиправні дії відповідача не порушили право позивача на отримання такого платежу.

Також апелянт посилається на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 22.01.2019 у справі №676/518/17, де повторюються положення статті 22 ЦК України про право на відшкодування збитків, визначення збитків (реальні збитки та упущена вигода), та що порушення цивільного права, яке спричинило майнові збитки, є основною підставою для їх відшкодування. Верховний Суд також зазначав, що збитками є фактичні втрати, витрати, вже зроблені або які мають бути зроблені, та упущена вигода, причому витрати мають бути безпосередньо пов`язані з відновленням порушеного права.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача підтримав апеляційну скаргу із викладених у ній підстав та доводів.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є.П., пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що 03 березня 2020 року о 16 год. 54 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Toyota» державний номерний знак НОМЕР_1 по вул. Борщагівська, 95-5 в м. Києві, будучи не уважним, не врахував зміну дорожньої ситуації, не дотримавшись безпечного інтервалу, здійснив зіткнення з транспортним засобом «ВМW» державний номерний знак НОМЕР_2 . При дорожньо-транспортній пригоді транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 2.3«б», 13.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 квітня 2020 року у справі № 761/8659/20 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

Судом встановлено, що 04.07.2020 між АТ «СК «АРКС» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 16989а9к3, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб «ВМW», державний номерний знак НОМЕР_2 .

Вина відповідача у настанні ДТП підтверджується постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 27.04.2020, копія якої наявна в матеріалах справи.

05.03.2020 до ПАТ «СК «АРКС» звернувся страхувальник із заявою про настання події та виплатою страхового відшкодування.

З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «ВМW» державний номерний знак НОМЕР_2 проведено його огляд, про що складено Акт огляду ТЗ та отримано № DBL00000419 від 05.03.2020, відповідно до якої вартість ремонту автомобіля складає 84 825,00 грн

ПАТ «СК «АРКС» відповідно до своїх зобов`язань за договором добровільного страхування наземного транспорту здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 75 235 (сімдесят п?ять тисяч двісті тридцять п?ять) грн 32 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 653300 від 19.03.2020 та в розмірі 8 896 (вісім тисяч вісімсот дев`яносто шість) грн 42 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 665185 від 29.04.2020. Загалом було сплачено страхове відшкодування у сумі 84 131,74 грн

Цивільно-правова відповідальність відповідача станом на дату настання ДТП не була застрахована.

Звертаючись із позовом про стягнення 92 013 грн 49 коп. сплаченого страхового відшкодування та збитків, позивач стверджував, що відповідач є винним у ДТП, і до нього (страхової компанії) перейшло право вимоги за суброгацією після виплати 84 131 грн 74 коп. страхувальнику. Позивач вважав, що відповідач, чия цивільно-правова відповідальність не була застрахована, зобов`язаний відшкодувати не лише фактичну виплату, але й суму несплаченого страхового платежу (7 881 грн 75 коп.) як упущену вигоду.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення 7 881 грн 75 коп., суд виходив із того, що до страховика (позивача) переходить право вимоги до винної особи (відповідача) лише в межах фактичних затрат на виплату страхового відшкодування, яке становило 84 131 грн 74 коп. Суд встановив, що загальний розмір страхового відшкодування, виплаченого страхувальнику, підтверджений платіжними дорученнями, складає саме 84 131 грн 74 коп. Водночас, суд дійшов висновку про необґрунтованість стягнення суми в розмірі 7 881 грн 75 коп., оскільки представником позивача не доведено підстав стягнення зазначеної суми, адже вона не є сумою страхового відшкодування, перерахованою потерпілому. Таким чином, суд задовольнив позов лише частково, стягнувши з відповідача на користь позивача 84 131 грн 74 коп., та відмовив у стягненні 7 881 грн 75 коп.

Колегія суддів погоджується із висновком першої інстанції і відхиляє доводи апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» з наступних підстав.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою.

У даній справі позивач на підставі договору майнового страхування, укладеного між ним та потерпілою в ДТП особою, здійснив виплату страхового відшкодування та тим самим відшкодував завдану потерпілому у ДТП майнову шкоду.

З урахуванням наведеного у цій справі, виникли два види зобов`язань: деліктне зобов`язання, що виникло внаслідок ДТП, сторонами якого є потерпіла особа (кредитор) та особа, відповідальна за завдані збитки (винна особа, боржник), та договірне зобов`язання з договору добровільного майнового страхування, сторонами якого є позивач - страховик (страхова компанія) та страхувальник (потерпілий у ДТП).

Згідно пункту 4 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Виходячи з наведеного, страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває прав кредитора в частині фактично сплаченого страхового відшкодування. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик.

На підтвердження наведеної правової позиції свідчить те, що стаття 27 Закону України «Про страхування» та стаття 993 ЦК України передбачає перехід права вимоги до страховика, де перехід фактично означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика.

Перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» є суброгацією.

Подібні за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176 цс 18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд першої інстанції правильно встановив, що позивач, як страховик, здійснив виплату страхового відшкодування власнику автомобіля «BMW 420» (страхувальнику ОСОБА_2 ) у загальному розмірі 84 131 грн 74 коп.

Відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяний збиток (відповідача ОСОБА_1 ), у межах фактичних затрат на виплату страхового відшкодування. Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

Це право вимоги, обмежується сумою, яка фактично виплачена страховиком. Стягнена сума 84 131 грн 74 коп. повністю відповідає фактично сплаченому страховому відшкодуванню. Таким чином, у цій частині право суброгації реалізовано повністю.

Позивач вимагав додатково стягнути 7 881 грн 75 коп., яка, згідно з його твердженнями, є сумою несплаченого страхового платежу за договором добровільного страхування наземного транспорту «Все включено», і кваліфікує її як упущену вигоду.

Утім, несплачений страховий платіж (страхова премія) є фінансовим зобов`язанням, яке виникло у сфері договірних відносин (КАСКО) між страховою компанією (позивачем) та страхувальником ( ОСОБА_2 ).

Відповідач ОСОБА_1 не є стороною Договору добровільного страхування і його відповідальність перед позивачем виникла виключно внаслідок вчинення ним делікту (ДТП).

Несплата страхового платежу страхувальником є порушенням договірного зобов`язання страхувальника і не перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з протиправною поведінкою відповідача (вчиненням ДТП). ДТП не спричиняло несплату премії, а лише активувало необхідність виплати відшкодування.

Таким чином, сума 7 881 грн 75 коп. не є збитками, які були б завдані позивачу внаслідок дій відповідача, і не є складовою частиною страхового відшкодування, яке позивач фактично виплатив страхувальнику.

Позивач помилково ототожнює несплачений страховий платіж (борг страхувальника) з упущеною вигодою, що підлягає стягненню з відповідача в деліктних відносинах.

Упущена вигода, відповідно до статті 22 ЦК України, - це доходи, які особа могла б реально одержати, якби її право не було порушене. Право позивача на отримання страхового платежу було порушене страхувальником, а не відповідачем.

Отже, вимога про стягнення несплаченого страхового платежу з винуватця ДТП (особи, що не є стороною договору страхування) є неправомірною і суперечить принципу відповідальності винної особи лише за шкоду, спричинену її протиправною поведінкою.

Висновок суду першої інстанції про те, що ця сума не є сумою страхового відшкодування, перерахованою потерпілому, і не підлягає стягненню з відповідача, є повністю обґрунтованим.

Посилання Позивача на практику Верховного Суду є нерелевантним до суті вимоги про стягнення несплаченого страхового платежу. У наведеній справі (постанова від 22.01.2019 у справі № 676/518/17), Верховний Суд підтвердив можливість стягнення з винного водія упущеної вигоди, завданої потерпілому (який був ФОП і не міг здійснювати перевезення пошкодженим автомобілем), а також підтвердив стягнення різниці між фактичною вартістю ремонту та сумою страхового відшкодування (як реальні збитки). У даній справі, позивач (страховик) вимагає стягнення упущеної вигоди не як потерпілий власник майна, а як особа, яка не отримала дохід від виконання свого договору.

Як було встановлено, несплата страхового платежу не є збитком, що виник унаслідок ДТП. Відповідно, зазначена правова позиція Верховного Суду, що стосується загальних правил відшкодування збитків (у тому числі упущеної вигоди), не застосовується до внутрішніх договірних фінансових зобов`язань між страховиком та страхувальником.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог, стягнувши суму фактично сплаченого страхового відшкодування, та правомірно відмовив у стягненні суми несплаченого страхового платежу, оскільки вона не є збитком, який виник унаслідок делікту Відповідача.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Отже оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлені.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Сечка Сергія Володимировича, в інтересах Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», залишити без задоволення.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 24 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 20 жовтня 2025 року.

Судді Є. П. Євграфова

Б. Б. Левенець

В. В. Саліхов