Справа № 931/754/24
Провадження № 2/931/26/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2025 року селище Локачі

Локачинський районний суд Волинської області

у складі: головуючого - судді Масляної С.В.,

за участю: секретаря - Проскуненкової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Локачах в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства "ЄДК" про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та скасування державної реєстрації права оренди,

встановив:

09 жовтня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Локачинського районного суду Волинської області з позовом до Фермерського господарства "ЄДК"про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та скасування державної реєстрації права оренди. Позов мотивує тим, що вона на підставі державного акту на право приватної власності є власником земельної ділянки площею 1,8858 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :05:000:0613, що знаходиться на території Козлівської сільської ради Володимирського (колишнього Локачинського) району Волинської області. Зазначає, що нещодавно їй стало відомо про те, що належна їй земельна ділянка використовується ФГ "ЄДК" на підставі договору оренди землі від 03 грудня 2021 року, строк дії оренди 10 років, державна реєстрації права оренди здійснена 13.12.2021 року державним реєстратором Локачинської селищної ради Одіон О.О. Стверджує, що вказаний договір оренди земельної ділянки від 03.12.2021 року з відповідачем вона не укладала і не підписувала, істотних умов оренди не погоджувала, інших осіб на підписання договору не уповноважувала, договір оренди не є укладеним, тому державна реєстрація права оренди на підставі вищевказаного договору порушує її право на користування та розпорядження належною їй земельною ділянкою. Зазначає, що у зв`язку з цим вона змушена звертатися до суду за захистом свого права власності на земельну ділянку.

Просить суд зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 1,8858 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :05:000:0613, що знаходиться на території Козлівської сільської ради Володимирського (колишнього Локачинського) району Волинської області шляхом її повернення Петрицькій Любові Василівніта скасувати державну реєстрацію права оренди даної земельної ділянки, яка була проведена 13.12.2021 року державним реєстратором Одіон О.О., Локачинська селищна рада, номер запису: 45796286, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 62437921 від 20.12.2021 року, а також стягнути з відповідача судові витрати.

21 жовтня 2024 року суддею Локачинського районного суду Волинської області постановлено ухвалу про прийняття до розгляду позовної заяви та відкриття провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

20.11.2024 року підготовче судове засідання було відкладено у зв`язку з неявкою всіх учасників справи.

16.12.2024 року підготовче судове засідання було відкладено за клопотанням представника відповідача ОСОБА_2

24.12.2024 року від представника відповідача ФГ "ЄДК" - адвоката Кінах Я.В. надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона позов заперечує з таких підстав. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) зроблено правовий висновок про те, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону. Тобто суду необхідно встановити не просто факт використання спірного майна орендарем, а й те, чи сплачував орендар за таке використання орендодавцю та його правонаступникам і чи приймали вони таку оплату. У разі якщо договір виконувався обома сторонами (зокрема, орендар користувався майном і сплачував за нього, а орендодавець приймав платежі), то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір оренди вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше). Зазначає, що в даному випадку, позивач звернулася із вимогою усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою та скасувати державну реєстрації права оренди з підстав того, що вона ніби-то вказаний договір не підписувала, його умови не погоджувала. Однак, вказує, такі твердження позивача не відповідають дійсності з огляду на наступне. Щодо реєстрації права оренди, зазначає, що 01 вересня 2007 року між позивачем та ФГ «ЄДК» було підписано Типовий договір оренди землі, а саме земельної ділянки загальною площею 1,8858 га з кадастровим номером :05:000:0613. Термін дії Договору - 7 (сім) років. Договір зареєстрований у Локачинському районному відділі Волинської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 08 квітня 2010 року №02 від 08.04.2010 року. Крім того, 08.08.2014 року орендодавець ОСОБА_1 та ФГ «ЄДК» уклали Додаткову угоду №37, якою внесли зміни до Договору №02 від 08.04.2010 року, в частині нормативної грошової оцінки земельної частки (паю), розміру орендної плати та строку діїї договору оренди, який продовжено до 08.04.2020 року. В подальшому, 03 грудня 2021 року між позивачем та ФГ «ЄДК» було укладено (пролонговано) Договір оренди землі, на підставі якого державним реєстратором Одіон О.О. було проведено державну реєстрацію права оренди земельної ділянки. Крім того, зазначає, що в період дії договору оренди від 03.12.2021 року, а саме з 2021 року по 2024 рік включно, позивачу нараховувалась та виплачувалась орендна плата (в т.ч. ПДФО та військовий збір). Тому, вважає, що позивач, отримуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за період 2021 по 2024 рік включно, не могла не знати, що її земельна ділянка перебуває в оренді у ФГ «ЄДК». Окрім того, позивач отримувала орендну плату за договір оренди землі починаючи з 2007 року по даний час. Вважає, договори виконуються обома сторонами: орендар користується майном і сплачує за нього орендну плату, а орендодавець приймає платежі (в тому числі в натуральній формі), а, отже, сторони досягли згоди щодо істотних умов договору. При цьому покликається на постанову Великої палати Верховного суду від 26.10.2022 року у справі №227/3760/19-ц.

Враховуючи вищенаведене, просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю, стягнути з позивача в користь відповідача судові витрати на правничу допомогу, орієнтовний розмір яких становить 15 000 грн (а.с. 36-58).

Ухвалою суду від 16.01.2025 року задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 про витребування доказів та витребувано у ФГ "ЄДК" оригінал договору оренди землі, укладеного 03.12.2021 року між ОСОБА_1 та ФГ "ЄДК" щодо земельної ділянки площею 1,8858 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :05:000:0613, що знаходиться на території Козлівської сільської ради Володимирського (колишнього Локачинського) району Волинської області та у державного реєстратора Локачинської селищної ради Волинської області - копію (за наявності оригінал) вищевказаного договору.

На виконання вимог ухвали про витребування доказів до суду 21.01.2025 року державним реєстратором Локачинської селищної ради Одіон О.О. надано документи з реєстраційної справи, а 29.01.2025 року головою ФГ «ЄДК» - оригінал договору оренди землі, укладений 02.12.2021 року між ОСОБА_1 та ФГ «ЄДК» щодо земельної ділянки кадастровий номер :05:000:0613 (а.с. 79-87, 93).

Ухвалою суду від 03 лютого 2025 року задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 та призначено в даній цивільній справі судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: Чи виконано підпис на договорі оренди землі, який укладений 03.12.2021 року між ОСОБА_1 та ФГ "ЄДК" (в графі "Орендодавець") ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 чи іншою особою? Проведення експертизи доручено експертам Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз. Провадження у справі було зупинено.

12 червня 2025 року, після отримання висновку експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи, судом постановлено ухвалу про поновлення провадження у справі.

25.06.2025 року до суду від представника відповідача ОСОБА_3 надійшли клопотання про визнання явки позивача обов`язковою та про призначення у даній цивільній справі повторної судової почеркознавчої експертизи (а.с. 124-130).

Ухвалою суду від 27 червня 2025 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті, відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про визнання явки позивача обов`язковою, клопотання про призначення повторної судової почеркознавчої експертизи постановлено вирішити після дослідження письмових доказів та заслуховування пояснень експерта з приводу висновку експертизи.

04.08.2025 року до суду від представника позивача ОСОБА_4 надійшла заява про стягнення понесених судових витрат (а.с. 145-148).

06.08.2025 року від представника відповідача ОСОБА_3 надійшли заперечення на заяву про стягнення судових витрат (а.с. 155-157).

22.09.2025 року від представника позивача ОСОБА_4 надійшли заперечення на клопотання про призначення повторної експертизи (а.с. 182-184)

Також, 22.09.2025 року від представника позивача ОСОБА_4 надійшли додаткові пояснення в справі, у яких зазначено, що в період з 2007 року по 2020 рік земельна ділянка ОСОБА_1 перебувала в оренді у ФГ «ЄДК» на підставі договору. Даний договір оренди припинився 08.04.2020 року. ФГ «ЄДК» не надсилало позивачу проект договору оренду землі та не повідомляло про намір укласти договір оренди землі на новий строк. З огляду на це, позивач вважала, що договірні відносини між нею та ФГ «ЄДК» припинені. У 2024 році позивачка хотіла реалізувати своє майно, звернувшись до нотаріуса їй стало відомо проте, що її земельна ділянка перебуває в оренді у відповідача на підставі договору оренди землі від 03.12.2021 року, який вона не підписувала та не укладала, істотних умов не погоджувала. Вільного волевиявлення на укладення такого договору не надавала. Згідно з висновком № 999 від 12.05.2025 року експертом встановлено, що підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Орендодавець» на договорі оренди землі, який укладений 03.12.2021 року між ОСОБА_1 та ФГ «ЄДК» виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Оскільки, позивач не укладала та не підписувала з відповідачем договір оренди землі, не погоджувала істотних умов договору, то такий договір оренди землі є неукладеним. Вважає за правильне обрати такий спосіб захисту як заявлення вимоги про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом їх повернення законному володільцю (власнику) та похідної вимоги - скасування державної реєстрації права оренди. Щодо добросовісності поведінки, то, вважає, саме відповідач в даній справі діяв недобросовісно відносно позивача. А саме після закінчення дії договору оренди (08.04.2020 року- дата закінчення дії договору), не намагався в установленому законом порядку укласти новий договір оренди землі з погодженням усіх істотних умов договору, проект договору не надсилав позивачу. В свою чергу, підробивши підпис на договорі, зареєстрував право оренди землі за собою і користувався земельною ділянкою без законних підстав. Крім того, до відзиву представником відповідача додані відомості про нарахування орендної плати за 2022-2024 роки. Однак, такі відомості жодним чином не свідчать про факт сплати орендної плати позивачу. Просить позов задовольнити в повному обсязі (а.с. 185-189).

Ухвалою суду від 22 вересня 2025 року у задоволенні клопотання представника відповідача Немченко Л.А. про призначення у даній цивільній справі повторної судової почеркознавчої експертизи було відмовлено.

07.10.2025 року до суду від представника відповідача Немченко Л.А. надійшли додаткові пояснення у справі, у яких звертає увагу суду на наступне. У судовому засіданні, що мало місце 04 серпня 2025 р. представник позивача підтвердила, що позивач у період з 2021 по 2024 рік отримувала плату за використання земельної ділянки відповідачем, однак не знала про наявність договору оренди від 03.12.2021 р. Звертаючись до суду з позовом про скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки та усунення перешкод у її користуванні, позивач обґрунтовувала заявлені позовні вимоги тим, що вона не підписувала договір оренди землі від 03.12.2021 року з відповідачем, тому він є неукладеним, що також доводиться висновком експерта. Разом з тим, представником позивача не заперечувалося, що відповідач з 2007 року (перший договір оренди) та з 03.12.2021 року (спірний договір оренди) користувався земельною ділянкою позивача, а позивач отримувала орендну плату. Вказує, що дії позивача, яка отримувала орендну плату від відповідача, та не заперечує, що саме відповідач користувався її земельною ділянкою, а згодом вказує, що договір оренди є неукладеним, суперечать її попередній поведінці (отриманню плати за користування земельною ділянкою) і є недобросовісними. Зазначає, що аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18).

Щодо обраного позивачем способу захисту зазначає, з врахуванням частини другої статті 416 ЦПК України, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у постанові від 02.06.2025 року у справі № 144/1440/22 дійшла висновків, що визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.). По своїй суті такий спосіб захисту як визнання права охоплює собою і визнання права відсутнім. Належним способом захисту прав орендодавця, який вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Судове рішення про задоволення саме такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача. Позивач таких вимог не заявляла, а в позові слід відмовити (а.с.208-214).

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

У судовому засіданні 04.08.2025 року представник позивача позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві, а також на висновок судової почеркознавчої експертизи від 12.05.2025 року № 999, яким встановлено, що позивач ОСОБА_1 не підписувала спірного договору оренди земельної ділянки, а отже, не погоджувала істотних умов вказаного договору. Таким чином, доказами у справі підтверджено відсутність волевиявлення ОСОБА_1 на укладення договору оренди земельної ділянки, тому вказаний договір є неукладеним, земельну ділянку слід повернути позивачу, а оскільки державна реєстрація права оренди порушує право позивача на розпорядження належною їй земельною ділянкою, то таку реєстрацію права оренди слід скасувати. На запитання представника відповідача представник позивача відповіла, що позивачу у 2024 році стало відомо про те, що відповідачем використовується її земельна ділянка на підставі спірного договору оренди землі. Після закінчення строку укладеного між ФГ «ЄДК» та позивачем договору оренди земельної ділянки у квітні 2020 року, відповідач продовжив користуватися належною позивачу земельною ділянкою не на підставі договору і за фактичне користування ОСОБА_1 отримувала від відповідача кошти, однак не орендну плату, договору оренди вона з відповідачем не укладала, будь яких умов не погоджувала. В 2024 році вона вирішила самостійно обробляти земельну ділянку, і дізналась про існування спірного договору оренди землі. До правоохоронних органів з приводу підробки підпису на договорі оренди вона не зверталась, хоча не позбавлена такої можливості.

Представник відповідача ФГ "ЄДК" Немченко Л.А. в судовому засіданні 04.08.2025 року позов заперечила з таких підстав. Так, 01 вересня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено типовий договір оренди землі, а саме земельної ділянки площею 1, 8858 га строком на сім років, 08.08.2014 року між сторонами було укладено додаткову угоду про внесення змін до договору оренди землі від 01.09.2007 року, строк дії договору оренди землі продовжено до 08.04.2010 року. Укладеним договором від 03.07.2021 року позивачем та відповідачем пролонговано укладений між ними попередній договір оренди. Зазначила, що спірний договір оренди укладений між сторонами відповідно до норм законодавства, підписувався позивачем і більше того виконувався сторонами, оскільки відповідач нараховував і виплачував орендну плату, а позивач її отримувала. З висновком судової почеркознавчої експертизи від 12.05.2025 року № 999 не згідна. Позивач не надала суду доказів відсутності вільного волевиявлення на укладення спірного договору. З 2021 по 2024 рік позивача умови договору влаштовували, відповідач використоував її земельну ділянку, а вона отримувала орендну плату. До правоохоронних органів з приводу підробки підпису вона не зветралася. Дії позивача є недобросовісними і пов`язані з її наміром передати земельну ділянку іншому орендарю. Тому, з врахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду від 26.10.2022 року у справі № 227/3760/19-ц, у позові слід відмовити. На запитання представника позивача представник відповідача відповіла, що про намір продовжити договір оренди після закінчення строку його дії у 2020 році позивач повідомлялася відповідачем усно і погоджувалася на це, письмового повідомлення та проекту договору відповідачем позивачу не надсилалося. Крім того, представник відповідача покликалася також на звернення позивача до суду з неналежним способом захисту, оскільки належною є вимога про визнання відсутнім права оренди, висновки про що викладені в постанові ВС в складі Об`єднаної палати від 02.06.2025 року у справі № 144/1440/22, у справі № 567/3/22, що є самостійною підставою для відмови в позові.

22 вересня 2025 року в судовому засіданні було заслухано пояснення експерта Волинського відділення ЛНДІСЕ Гуменюк С.Ф. по висновку за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 12.05.2025 року № 999.

Заслухавши пояснення та доводи представників сторін, експерта, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 1,8858 га, яка передана їй для ведення особистого селянського господарства та розташована на території Козлівської сільської ради Локачинського району Волинської області, кадастровий номер :05:000:0613, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ВЛ № 9503, виданим на підставі розпорядження Локачинської РДА від 30.03.2005 року № 71, (а.с. 8).

Між ОСОБА_1 та ФГ "ЄДК" 01.09.2007 року було укладено типовий договір оренди земельної ділянки площею 1,8858 га, яка знаходиться в с. Заячиці, строком на 7 років, договір зареєстровано в Локачинському райвідділі Волинської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 08.04.2010 року за № 02, що підтверджується копією типового договору оренди землі № 400 від 01.09.2007 року (а.с. 44-47), листом відділу у Локачинському районі ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 19.05.2021 року № 97-3-0.192-475/165-21 (а.с. 85-86).

08.08.2014 року між ОСОБА_1 та ФГ "ЄДК" було укладено додаткову угоду про внесення змін до Договору оренди землі №02 від 08.04.2010 року, якою продовжено термін дії договору оренди до 08.04.2020 року, що підтверджується копією додаткової угоди № 37 від 08.08.2014 року (а.с. 48).

На виконання ухвали суду про витребування доказів, судом отримано від державного реєстратора Локачинської селищної ради Одіон О.О. копію договору оренди землі від 03.12.2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та ФГ "ЄДК" щодо земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:0613, площею 1,8858 га, строк дії договору 7 років. Вказана копія відповідає оригіналу вищевказаного договору, що був наданий представником відповідача на виконання ухвали про витребування доказів та направлений для проведення судової почеркознавчої експертизи (а.с. 80-84).

З наданої позивачем інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 395113683 від 16.09.2024 року, встановлено, що власником земельної ділянки, кадастровий номер :05:000:0613, площею 1,8858 га є ОСОБА_1 , а також, що у Державному реєстрі речових прав наявний запис про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:0613, № 45796286, внесений 13.12.2021 року державним реєстратором Локачинської селищної ради Волинської області Одіон Ольгою Олександрівною, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 62437921 від 20.12.2021 року, для прийняття якого було подано договір оренди землі від 03.12.2021 року, серія та номер: б/н, строк 10 років, дата закінчення дії: 03.12.2031, орендар - ФГ "ЄДК", орендодавець - ОСОБА_1 (а.с. 9).

Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 12.05.2025 року № 999:

- підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Орендодавець» на договорі оренди землі, який укладений 03.12.2021 року між ОСОБА_1 та ФГ "ЄДК" виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою (а.с.108-114).

З копії відомості № 1 нарахування орендної плати за земельні паї за 2022 рік по ФГ "ЄДК" вбачається, що ОСОБА_1 нараховано за 2022 рік орендну плату в розмірі 3533,81 грн, до видачі - 2844,71 грн (а.с. 49-50).

З копії відомості № 1 нарахування орендної плати за земельні паї за 2023 рік по ФГ "ЄДК" вбачається, що ОСОБА_1 нараховано за 2023 рік орендну плату в розмірі 3533,81 грн, до видачі - 2844,71 грн (а.с. 51-52).

З копії відомості № 1 нарахування орендної плати за земельні паї за 2024 рік по ФГ "ЄДК" вбачається, що ОСОБА_1 нараховано за 2024 рік орендну плату в розмірі 6500 грн, до видачі - 5232,50 грн (а.с. 53-54).

За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У частині першій статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

У статті 792 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Відповідно до частини першої статті 93 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України від 06 жовтня 1998 року № 161-XIV «Про оренду землі» (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідне орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

У статті 6 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За змістом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

У випадку застосування норм права до правочинів щодо оренди землі законом визначено обов`язковість його письмової форми.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Тобто слід відрізняти правочин як вольову дію суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів, від письмового тексту правочину як форми вчинення правочину та способу зовнішнього прояву та фіксації волевиявлення особи.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), або уповноваженими на те особами (частини друга та четверта статті 207 ЦК України).

Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Відсутність на письмовому тексті правочину (паперовому носії) підпису його учасника чи належно уповноваженої ним особи означає, що правочин у письмовій формі не вчинений.

Наявність же сама по собі на письмовому тексті правочину підпису, вчиненого замість учасника правочину іншою особою (фактично невстановленою особою, не уповноваженою учасником), не може підміняти належну фіксацію волевиявлення самого учасника правочину та створювати для нього права та обов`язки поза таким волевиявленням.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, то правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

Виходячи із презумпції, що позивач не підписував договори оренди землі, то сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору. Такі договори є неукладеними, тобто такими, що не відбулися, а, наведені в них умови не є такими, що регулюють відносини між сторонами. Правочини, які не вчинено (договори, які не укладені), не можуть бути визнані недійсними. Наслідки недійсності правочину (реституція) не застосовуються до правочинів, які не вчинено.

Вирішуючи спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

При цьому, право на захист особа здійснює на свій розсуд (ч. 1 ст. 20 ЦК України).

Диспозитивність - це один із базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача, який вважає, що саме у такий спосіб буде захищено його порушене право.

В свою чергу, суд, відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, зобов`язаний захистити порушене право у спосіб визначений законом.

Таким чином, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права та забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Частиною першою статті 321 ЦК України установлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України).

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження №14-499цс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. У такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та враховуючи дійсний зміст правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки. Ефективним способом захисту права, яке позивач вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема, шляхом пред`явлення вимоги про повернення таких земельних ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок.

Суд встановив, що після закінчення строку дії договору оренди землі від 01.09.2007 року, що був укладений між сторонами і який було продовжено сторонами додатковою угодою до 08.04.2020 року, земельна ділянка позивачу не була повернута, що не заперечувалось сторонами, і фактично використовується відповідачем на даний час на підставі спірного договору оренди землі від 03.12.2021 року, який позивачем не підписано, істотних умов якого вона не погоджувала.

Крім того, позивач ОСОБА_1 вважає себе позбавленою права володіння, розпорядження та користування належною їй земельною ділянкою внаслідок того, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на ділянку зареєстроване інше речове право, підставою реєстрації якого став договір оренди землі від 03.12.2021 року. За наявності запису про реєстрацію права оренди, позивач позбавлена права цю ділянку здати в оренду, продати, використовувати її на власний розсуд іншим чином. Отже, такий запис про державну реєстрацію права оренди землі створює перешкоди позивачу у здійсненні нею права власності. При цьому, з інформації з Державного реєстру речових прав вбачається, що суб`єктом іншого речового права є відповідач ФГ «ЄДК» (орендар).

Державній реєстрації права оренди землі має обов`язково передувати факт вчинення правочину (укладення письмового договору оренди землі), який підлягає обов`язковій реєстрації.

Без укладення письмового договору оренди землі, його державна реєстрація суперечить закону.

Реєстрація неукладеного між сторонами договору оренди від 03.12.2021 року порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження належною їй земельною ділянкою.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98).

Таким чином, встановивши, що належна позивачу земельна ділянка знаходиться в користуванні відповідача на підставі спірного договору оренди, який ОСОБА_1 не підписувала, що підтверджено висновком експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 12.05.2025 року № 999, а отже, відсутні підстави вважати, що такий договір є укладеним, суд приходить до висновку про необхідність усунення перешкод позивачу у користуванні земельною ділянкою шляхом її повернення, відповідно до вимог статті 391 ЦК Україн, та скасування державної реєстрації для реального відновлення порушеного права позивача. Позивач ОСОБА_1 обрала ефективний спосіб захисту свого права власності.

Заперечуючи щодо позовних вимог представник ФГ «ЄДК» наполягала на реальності укладення між сторонами договору оренди, зазначала, що поведінка позивача щодо отримання орендної плати свідчить про прийняття нею умов спірного договору. При цьому, покликалась на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21), відповідно до яких суду необхідно встановити не просто факт використання спірного майна орендарем, а й те, чи сплачував орендар за таке використання орендодавцю та його правонаступникам і чи приймали вони таку оплату. У разі якщо договір виконувався обома сторонами (зокрема, орендар користувався майном і сплачував за нього, а орендодавець приймав платежі), то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір оренди вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше).

Представником відповідача не доведено належними та допустимими доказами отримання позивачем орендної плати за користування відповідачем земельною ділянкою. Надані суду відомості про нарахування такої орендної плати, не свідчать про їх виплату позивачу. Відомостей про виплату орендної плати та її прийняття позивачем суду не подано.

Отримання плати за фактичне користування земельною ділянкою, про що заначала представник позивача в своїх поясненнях, не свідчить про укладеність договору оренди строком на 7 років та не підтверджує волевиявлення орендодавця на укладання такого договору, не доводить прйняття умов спірного договору позивачем, оскільки така плата не є орендною платою в розумінні Закону України «Про оренду землі».

Щодо покликань представника відповідача на те, що спірним договором від 03.12.2021 року було продовжено дію попереднього укладеного між сторонами типового договору від 01.09.2007 року, строк дії якого закінчився з врахуванням укладеної додаткової угоди 08.04.2020 року, то такі покликання є необгрунтованими з огляду на таке.

Згідно п. 8 типового договору оренди землі від 01.09.2007 року, укладеного між сторонами, після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Крім того, згідно ст. 33 Закону України «Про оренду землі» до листа-повідомлення про укладення договору оренди землі на новий строк орендар додає проект договору. При укладенні договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний строк розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом договору оренди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і в разі відсутності заперечень укладає договір оренди. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні нового договору оренди землі можуть бути оскаржені в суді.

Суду не надано жодного доказу письмового повідомлення орендодаця про намір продовжити дію попереднього укладеного між сторонами договору оренди землі, строк якого закінчився 08.04.2020 року, підготовки до укладення договорів, листування, переписки з позивачем, сплати орендної плати, тощо. Не заявлено жодного свідка, який би міг підтвердити факти домовленостей щодо обставин укладання договору, його підготовки, підписання чи виконання.

При цьому, спірний договір датований 03.12.2021 року, тобто, через майже рік та вісім місяців від закінчення строку дії попереднього договору.

Щодо доводів представника позивача про обрання позивачем неналежного способу захисту з врахуванням висновків Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 02.06.2025 року у справі № 144/1440/22,від 19.02.2024 року у справі № 567/3/22 та висновків Великої палати Верховного Суду від 29.11.2023 року, згідно яких належним способом захисту прав орендодавця, який у спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Відповідно до пункту 9 частини першої статті 27 Закону № 1952-IV судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача суд зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 березня 2023 року у справі № 154/3029/14-ц зазначила, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі.

Висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 29 листопада 2023 року у справі № 513/879/19 (провадження № 14-49цс22), не можна вважати повністю релевантними до даної справи, з огляду на відмінність фактичних обставин.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України).

Зобов`язувати особу, яка звертається до суду у межах принципу диспозитивності, використовувати лише той чи інший спосіб захисту не відповідає нормам чинного законодавства і завданням цивільного судочинства.

У постанові від 29 листопада 2023 року у справі № 513/879/19 (провадження № 14-49цс22) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що належним способом захисту прав орендодавця, який вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди.

Проте Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові не визначила, що визнання відсутності права оренди - це єдиний і безальтернативний спосіб захисту прав оренди у випадку реєстрації неукладеного між сторонами договору. До того ж зазначила, що питання про відступ від висновку, який вона сформулювала у подібних правовідносинах, не вирішує, в тому числі і від висновків викладених в постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, згідно яких ефективним способом захисту права, яке позивач вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема, шляхом пред`явлення вимоги про повернення земельних ділянок.

Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечувати відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Обраний позивачем та використаний спосіб судового захисту є ефективним як на думку позивача, що також має важливе значення з огляду на принцип диспозитивності, так і по суті спору, оскільки реєстрація права оренди на її земельну ділянку створює перешкоди позивачу у праві розпорядження своєю власністю, наприклад, передачі в оренду іншій особі, так і продовжує фіксувати за відповідачем визнане державою право оренди.

Таким чином, враховуючи наведене, а також те, що висновки Великої Палати Верховного Суду мають перевагу над висновками об`єднаної палати, палати та колегії суддів касаційного суду, при вирішенні даної справи суд керується висновками Великої Палати Верховного Суду.

Отже, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.ст. 133, 139, 141 ЦПК України, оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову повністю, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. та судові витрати за проведення судової почеркознавчої експертизи від 12 травня 2025 року № 999 в розмірі 14 842, 80 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 81, 89, 141, 223, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Фермерського господарства "ЄДК" про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та скасування державної реєстрації права оренди- задовольнити.

Зобов`язати Фермерське господарство "ЄДК"усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належною їй на праві власності земельною ділянкою: кадастровий номер :05:000:0613, площею 1,8858 га, що знаходиться на території Локачинської селищної ради Володимирського району Волинської області (колишня Козлівська сільська рада Локачинського району).

Зобов`язати Фермерське господарство "ЄДК"повернути ОСОБА_1 належну їй земельну ділянку з кадастровим номером :05:000:0613, площею 1,8858 га, що знаходиться на території Локачинської селищної ради Володимирського району Волинської області (колишня Козлівська сільська рада Локачинського району).

Скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:0613, площею 1,8858 га, що знаходиться на території Локачинської селищної ради Володимирського району Волинської області (колишня Козлівська сільська рада Локачинського району), яка була проведена 13.12.2021 року державним реєстратором Одіон Ольгою Олександрівною, Локачинська селищна рада, номер запису 45796286.

Стягнути з Фермерського господарства "ЄДК"на користь ОСОБА_1 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок судового збору та 14 842 (чотирнадцять тисяч вісімсот сорок дві) грн 80 коп судових витрат за проведення судової почеркознавчої експертизи від 12 травня 2025 року № 999.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складено 17.10.2025 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Відповідач: Фермерське господарство "ЄДК", адреса: 45534, с. Хорів вул. Першотравнева, 38 Володимирського району Волинської області, код ЄДРПОУ - 33000311.

Суддя Локачинського районного суду С.В. Масляна