Номер провадження: 22-з/813/436/25
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
17.10.2025 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого судді Сєвєрової Є.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Таварткіладзе О.М.,
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Товариство з обмеженою відповідальністю «Ісагіс»,
розглянув заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Ісагіс» про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 17 вересня 2024 року та на додаткове рішення цього ж суду від 07 жовтня 2024 рокуу складі судді Сегеди О.М.,
Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 17 вересня 2024 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Додатковим рішенням цього ж суду від 07 жовтня 2024 року клопотання представника ТОВ «Ісагіс» про винесення додаткового рішення задоволено: ухвалено додаткове рішення у справі, яким доповнено резолютивну частину рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2024 року наступним абзацом: «Стягнути в рівних частках з ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ісагіс», , місцезнаходження: вул.Фонтанська дорога, буд.16/6, м.Одеса, 65049, витрати на правову допомогу в розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок.».

Не погодившись з вищевказаними судовими рішеннями суду, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційні скарги на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 17 вересня 2024 року та на додаткове рішення цього ж суду від 07 жовтня 2024 року.

Постановою Одеського апеляційного суду від 02.10.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 17 вересня 2024 року залишено без задоволення, рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 17 вересня 2024 року - залишено без змін; апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на додаткове рішення Малиновського районного суду від 07 жовтня 2024 року задоволено частково, додаткове рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 07 жовтня 2024 року змінено, шляхом зменшення суму витрат на професійну правову допомогу з 20000 грн. до 8000 грн.

13.10.2025 засобами поштового зв`язку від ТОВ «Ісагіс» надійшла заява, у якій товариство просить суд стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «Ісагіс» витрати на професійну правничу допомогу, пов`язану із розглядом справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 12500,00 грн.

Дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи заяви, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.3, 4 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Оскільки предметом звернення є лише вирішення питання про судові витрати, тому необхідності у виклику сторін суд не вбачає.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України однією з підстав для ухвалення додаткового рішення є не вирішення судом питання про судові витрати.

Згідно із ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Так, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (ст. 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст.137 ЦПК України);

3) розподіл судових витрат між сторонами (ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Водночас зі змісту ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст. 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У ч.3 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок міститься постанові Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 329/766/18 (провадження № 61-6627св20).

Так, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката у справі в апеляційній інстанції ТОВ «Ісагіс» надано наступні докази:

1.Договір про надання правової допомоги №22/23 від 02.03.2023;

2.Додаткову Угоду №02/24-2 до Договору №22/23 від 02.03.2023 про надання правової допомоги (правничої) допомоги від 22.11.2024;

3.Акт приймання передачі наданих послуг №2-2/24-2 до договору про надання правової (правничої) допомоги №22/23 від 02.03.2023 від 03.10.2025;

4.Рахунок фактура №03/10-25 до акту приймання передачі наданих послуг №2-2/24-2 до договору про надання правової допомоги №22/23 від 02.03.2024 від 03.10.2025;

5.Квитанція до прибуткового касового ордера №40/25 від 03.10.2025;

6.Додаткову Угоду №13/25 до Договору №22/23 від 02.03.2023 про надання правової (правничої) допомоги від 01.07.2025.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що 02.03.2023 між адвокатом Драгун А.С. та ТОВ «Ісагіс» було укладено договір про надання правової допомоги за №22/23. Згідно п. 4.2. вказаного договору за правову допомогу, передбачену в п. 1.2. Договору Клієнт сплачує Адвокату винагороду (гонорар). Розмір винагороди Адвоката при наданні правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків, визначаються Сторонами за пропозицією Адвоката.

Також матеріалами справи встановлено, що 22.11.2024 між сторонами Договору - ТОВ «Ісагіс» та адвокатом Драгун А.С. було підписано Додаткову Угоду №02/24-2 до Договору №22/23 від 02.03.2023 про надання правової допомоги у справі №523/15935/23 у суді апеляційної інстанції, відповідно до якої Сторони Договору погодили вартість послуг (розмір гонорару), наданих адвокатом.

Згодом, 03.10.2025, після винесення рішення по суті справи, між сторонами було підписано Акт Приймання-передачі наданих послуг №2-2/24-2 до договору про надання правової допомоги, згідно до якого адвокат надав, а клієнт прийняв наступні послуги:

1.Зустріч з клієнтом, надання консультаційних послуг (500 грн./1 год.), вартість послуги якої складає 500,00 грн.;

2.Написання документів процесуального характеру: відзив на апеляційну скаргу 3000 грн/1 год), вартість послуги якої складає 9000,00 грн.;

3.Участь у судових засіданнях 20.03.2025, 10.07.2025, 02.10.2025 (1000 грн/1 год.), вартість послуги якої складає 3000,00 грн.

Загальна вартість наданих послуг складає 12 500,00 грн.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Від Мигульової Г.А. через підсистему «Електронний суд» 15.10.2025 надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, у яких ОСОБА_2 просить суд залишити заяву ТОВ «Ісагіс» про розподіл судових витрат без розгляду, посилаючись на те, що вона подана з порушенням норм процесуального права.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, колегія суддів враховує наступне.

Згідно правових висновків викладених у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18, від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 та від 12 травня 2021 року у справі №873/79/20, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 у справі №755/9215/15-ц).

Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей133,137 ЦПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції, зазначає, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, пункту 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Жодним чином не заперечуючи права позивача отримати всі види професійної правничої допомоги, а так само не заперечуючи кваліфікацію адвоката, який надав якісні послуги відповідно до замовлення, суд на засадах пропорційності, враховуючи наведене вище та відповідно критеріїв статті 143 ЦПК України, зокрема, співмірності і розумності, оцінює понесені позивачем витрати з точки зору мінімально необхідного їх розміру, що підлягає віднесенню на сторону відповідача з покладенням на останнього обов`язку відшкодувати такі витрати.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Зокрема, вирішуючи питання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції враховує конкретні обставини даної справи, її складність, відсутність необхідності вивчення адвокатом додаткових джерел права, законодавства, що регулює спір у справі, обсяг наданих послуг з правничої допомоги, принцип співмірності судових витрат, обґрунтування заявником розміру цих витрат, критерій реальності адвокатських витрат, ту обставину, що відшкодуванню підлягають лише витрати, які мають розумний характер, беручи до уваги тривалість розгляду справи в суді апеляційної інстанції, на думку колегії суддів, заявлений розмір витрат на правничу допомогу не відповідає критерію реальності адвокатських витрат, їх неминучості та розумності їхнього розміру, відтак, відсутні підстави для покладення на ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 обов`язку з відшкодування понесених ТОВ «Ісагіс» витрат на правничу допомогу в заявленому розмірі.

Так, щодо послуг, наданих адвокатом щодо написання документів процесуального характеру, а саме відзивів на апеляційні скарги позивачів, на які адвокатом було витрачено 3 години, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, адвокатом було підготовлено два відзиви на апеляційну скаргу на основне рішення суду першої інстанції та на апеляційну скаргу на додаткове рішення, яким вирішувалося питання про розподіл судових витрат. Разом з тим, зміст зазначених відзивів є аналогічним, оскільки обидва вони ґрунтуються на одних і тих самих фактичних обставинах справи, доказах та правовій позиції відповідача в суді першої інстанції, а тому заявлений адвокатом час у розмірі трьох годин на підготовку відзивів є явно завищеним, оскільки складання відзиву не потребувало здійснення значного обсягу правничої роботи, а фактично зводилося до повторного викладення вже сформованої позиції сторони з незначними редакційними змінами.

Отже, колегія суддів доходить висновку, що витрати на правничу допомогу у цій частині не відповідають критеріям розумності та співмірності, визначеним статтею 137 ЦПК України, у зв`язку з чим підлягають зменшенню.

Щодо заявлених витрат на представництво інтересів клієнта в Одеському апеляційному суді у трьох судових засіданнях (20.03.2025, 10.07.2025, 02.10.2025), колегія суддів зазначає, що заявлений розмір у 3000 грн. є неспівмірним із фактичним часом, витраченим адвокатом. Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, 20.03.2025 судове засідання по справі не відбулося, у зв`язку із тим, що суддя Дришлюк А.І. перебував у відпустці, що підтверджується довідкою секретаря судового засідання від 20.03.2025 (том 4: а.с. 17). Інші судові засідання (10.07.2025, 02.10.2025) не були тривалими та не відзначалися підвищеною складністю: 10.07.2025 судове засідання тривало майже 5 хвилин, що підтверджується протоколом судового засідання, а 02.10.2025 - 22 хвилини, що також підтверджується відповідним протоколом судового засідання. З огляду на це, витрати на участь у судових засіданнях підлягають зменшенню до розумного розміру.

З урахуванням наведеного, колегія суддів доходить висновку про те, що визначений ТОВ «Ісагіс» та його адвокатом розмір витрат є завищеним щодо іншої сторони, та їх стягнення становить надмірний тягар для позивачів, що суперечить принципу розподілу таких витрат, а тому вважає, що розмір судових витрат на професійну правничу допомогу слід зменшити.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «Ісагіс» підлягають відшкодуванню витрати на професійну правничу допомогу, в розмірі 3000 грн., що відповідає критеріям виправданості, розумності та справедливості.

Доводи ОСОБА_2 про те, що заява ТОВ «Ісагіс» про ухвалення додаткового рішення має бути залишена без розгляду на підставі ч.8 ст. 141 ЦПК України, колегія суддів відхиляє, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідна заява адвокатом Мартишко (Драгун) А.С. була зазначена/заявлена нею у відзиві на апеляційну скаргу на рішення суду (том 3: а.с. 200-203).

Керуючись ст.ст.133, 137, 270, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Ісагіс» про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Ухвалити у справі додаткову постанову, якою стягнути з ОСОБА_1 ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ісагіс» () витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 гривень у суді апеляційної інстанції.

В задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Додаткова постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Головуючий

Судді: