Номер провадження 2-о/289/96/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2025 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі :

головуючого судді Сіренко Н.С.,

за участі : секретаря судового засідання Василенко О.М.,

заявника ОСОБА_1 ,

заінтересованої особи-1 ОСОБА_2 ,

заінтересованої особи-2 ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , який діє від свого імені та в інтересах малолітнього сина, як законний представник ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заінтересована особа-1 ОСОБА_2 , заінтересована особа-2 ОСОБА_3 , заінтересована особа-3 Служба у справах дітей та сімї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про видачу обмежувального припису, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просить видати обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 6 місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження її прав, а саме :

1) заборонити ОСОБА_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалими особами ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою : АДРЕСА_2 ;

2) обмежити спілкування ОСОБА_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з постраждалою дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

3) заборонити наближатися ОСОБА_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на відстань 200 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалих осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою : АДРЕСА_2 ;

4) заборонити ОСОБА_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з ним через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб.

Окрім того, просить суд видати обмежувальний припис щодо ОСОБА_3 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 6 місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження її прав, а саме :

1) заборонити ОСОБА_3 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалими особами ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою : АДРЕСА_2 ;

2) обмежити спілкування ОСОБА_3 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з постраждалою дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

3) заборонити наближатися ОСОБА_3 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на відстань 200 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалих осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою : АДРЕСА_2 ;

4) заборонити ОСОБА_3 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з ним через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що вона ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, під час якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 , однак спільне життя не склалося, оскільки ОСОБА_2 почала вживати алкогольні напої та разом зі своєю матір'ю ОСОБА_3 систематично ображали та принижували заявника та його малолітнього сина. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.06.2025 шлюб між заявником та ОСОБА_2 було розірвано.

24.04.2024 ОСОБА_2 вчинила домашнє насильство психологічного характеру по відношенню до малолітнього сина, за що була визнана винною постановою Дніпровського районного суду у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого. 1 ст. 173-2 КУпАП. Після того, як синові виповнилося 4 місяці, ОСОБА_2 залишила дитину із заявником та їздила до м. Радомишль, де продовжувала вживати алкогольні напої, отриману допомогу при народженні дитини використовувала не за призначенням.

09.10.2024 ОСОБА_2 змовившись із ОСОБА_3 та скориставшись відсутністю ОСОБА_1 , вивезла дитину до м. Радомишль без згоди заявника, під час відвідування останнім дитини ОСОБА_2 та ОСОБА_3 постійно ображали його та погрожували, вимагали кошти та не допускали до дитини. В будинку, де знаходилася дитина, були постійні крики та скандали, дитині не надавали належного харчування та не виводили на прогулянки, внаслідок чого у дитини упав гемоглобін, тому ОСОБА_1 01.11.2024 вивіз дитину до м. Києва. Під час перебування з ним дитина перебувала в належних умовах, 15.12.2024 він найняв няню для дитини, оскільки ходив на роботу.

29.12.2024 ОСОБА_2 , скориставшись відсутністю ОСОБА_1 , знову вивезла дитину до м. Радомишль, де вона перебуває до сьогодні, заявника не підпускають до дитини, дружина не дає спілкуватися з дитиною по телефону, при цьому заявнику відомо, що дитина двічі отримала травми голови і їй дають препарати, які призначені до вживання з 18 років, однак заявнику рецепт лікаря не надали, ОСОБА_2 заблокувала його телефонний номер і не дозволяє бачити дитину, що завдає дитині душевно-психологічних страждань як заявнику, так і його сину, внаслідок чого в дитини порушився зір.

Окрім того, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вдавалися до систематичного домашнього насилля по відношенню до дочки ОСОБА_2 від першого шлюбу ОСОБА_5 , дитина не отримувала достатнього та якісного харчування, відвідування дитиною навчальних закладів було поза контролем, дівчину били різками та погрожували інтернатом, бо ОСОБА_6 відставала в навчанні та зривала уроки. Викладене свідчить про те, що методи виховання, що включають зневагу до базових потреб, психологічний тиск та фізичне насильство, становлять загрозу для благополуччя дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На даний час в суді розглядається справи щодо визначення місця проживання дитини з батьком, заявник вважає, що тривалий період до вирішення питання про місце проживання дитини створює реальні та безпосередні загрози для життя та здоров'я дитини, що і стало підставою для звернення до суду з цією заявою.

У судовому засіданні заявник підтримав свою заяву та просить її задовольнити посилаючись на викладені в заяві обставини та наголошуючи на тому, що мати дитини не дає йому спілкуватися з сином, переховує дитину та не доглядає її, тому ОСОБА_1 неодноразово звертався до правоохоронних органів, так як дитина проживає в ненормальних умовах. Також його колишня дружина вчиняє домашнє насильство економічного характеру: витрачає дитячі кошти не за призначенням, не дає чеки на підтвердження понесених витрат на дитину. Вважає, що наданими ним доказами доведено факт вчинення домашнього насильства.

Заінтересована особа-1 ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечила, вважає заяву безпідставною, та зазначила, що життя з заявником не склалося, так як він постійно вчиняв відносно неї та дітей домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, за що притягувався судом до адміністративної відповідальності, а також виносилися термінові заборонні приписи відносно кривдника ОСОБА_1 , в зв`язку з цим вона переїхала з дітьми до своєї матері в м. Радомишль, Зазначила, що належним чином доглядає за дітьми, заявнику не перешкоджає бачитися та спілкуватися з сином, однак сам ОСОБА_1 постійно зводить наклеп на неї, безпідставно викликає працівників поліції та пише листи в різні інстанції, в зв'язку з чим служби неодноразово перевіряли умови проживання дітей. Ліки дитині призначає лікар, без призначення останнього вона ніяких ліків дитині не дає. Колишній чоловік завжди, коли приїжджає «вломлюється» в будинок без попереджень, включає відео зйомку та веде себе неадекватно, з метою спровокувати на скандал та викликати поліцію. Такі дії він вчиняє, так як має намір відібрати дитину, як він це вже робив раніше, а саме під час прогулянки силою вирвав сина з її рук та вивіз в м. Київ, не давав можливості матері бачити дитину, вона змогла забрати дитину в присутності поліції в той час, коли чоловік залишив дитину із сторонньою людиною. Наразі ОСОБА_4 разом із дітьми проживає в м. Радомишль за місцем проживання своєї матері ОСОБА_3 , яка ніколи жодного насильства не вчиняла відносно дітей.

Заінтересована особа-2 ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила суду, що її колишній зять навмисно провокує конфліктні ситуації та викликає працівників поліції, взагалі вона нарахувала 68 безпідставних викликів поліції. Все зазначене в заяві наклеп, її дочка являється хорошою матір'ю для своїх дітей, однак з заявником склалися вкрай неприязні відносини. Коли її дочка ОСОБА_2 проживала разом із заявником, він зневажливо відносився до ОСОБА_3 , ображав її, а також зневажав, ображав та бив свою дружину ОСОБА_2 . Наголошувала на тому, що вона любить своїх онуків, разом із дочкою виховують їх, піклуються про них.

Заінтересована особа-3 Служба у справах дітей та сім'ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про дату, час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, свого представника до суду не направила, заяв чи клопотань не надходило.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Заявник ОСОБА_1 та заінтересована особа-1 ОСОБА_2 являються батьками малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підтвердження зазначених в заяві про видачу обмежувального припису обставин заявником надано флеш-носій з відеозаписами, фотографіями та скріншотами з телефону, які були досліджені в судовому засіданні, однак деякі із файлів неможливо було відтворити в судовому засіданні, а досліджені в судовому засіданні файли не містять підтвердження зазначених в заяві фактів систематичних образ та принижень як заявника ОСОБА_1 , так і малолітнього ОСОБА_4 , матеріали справи не містять доказів ненадання дитині належного догляду, що призвело до погіршення стану здоров'я дитини та які б свідчили про наявність прямої загрози для малолітнього ОСОБА_4 , про що зазначає заявник.

Дослідженими в судовому засіданні відеозаписами підтверджується факт неприязних відносин між заявником ОСОБА_1 та заінтересованими особами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зафіксовано моменти чисельних суперечок між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , взаємні звинувачення в психічних хворобах, станах сп'яніння, недогляду за дитиною. Також зафіксовано як ОСОБА_1 біля брами погрожує викликати поліцію, бо його не впускають, на що жіночий голос повідомив, що так як він зневажає цю родину та провокує скандали його вона не пускає до себе додому, це приватна власність. Інші досліджені в судовому засіданні фотографії та скріншоти переписок також не містять беззаперечних доказів на підтвердження зазначених в заяві обставин.

В судовому засіданні також досліджувалися надані ОСОБА_3 докази на спростування викладених в заяві ОСОБА_1 обставин.

За заявою ОСОБА_2 її дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зараховано до ЗДО №4 «Ромашка» в першу молодшу групу з 01.09.2025 (а.с.55,57).

За зверненням ОСОБА_1 щодо неналежного виконання батьківських обов'язків його дружиною ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.59), службою у справах дітей Радомишльської міської ради 14.10.2024 було проведено обстеження умов проживання дитини в АДРЕСА_1 , викладених фактів у листі, та було встановлено, що на час обстеження в будинку проводиться косметичний ремонт; в будинку газове опалення, централізоване водопостачання, електропостачання, Інтернет, побутова техніка в наявності, санітарно-гігієнічні норми та тепловий режим дотримані. Діти мають повноцінне харчування, іграшки, одяг, взуття відповідно статі, віку та сезону, для дітей облаштовані місця для сну, навчання та відпочинку, наявне дитяче ліжко. Членами комісії на час обстеження встановлено, що діти забезпечені всім необхідним для гармонійного проживання, розвитку, навчання та відпочинку (а.с.60), в результаті обстеження та проведеної бесіди встановлено, що ОСОБА_2 , зважаючи на непорозуміння та конфлікти в родині з чоловіком ОСОБА_1 , вирішила переїхати разом з дітьми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до мами ОСОБА_3 , при цьому встановлено що фактів, які б свідчили про перебування дитини в складних життєвих обставинах у зв'язку із невиконанням матір'ю батьківських обов'язків не виявлено (а.с.61).

Згідно Акту обстеження умов проживання від 26.02.2025 за адресою : АДРЕСА_1 , членами комісії встановлено, що в сім'ї панує атмосфера взаємоповаги, розуміння, теплоти та турботи, для гармонійного проживання, розвитку, навчання та відпочинку дітей створені всі належні матеріально-побутові умови (а.с.62).

Із повідомлення КНП «Центр ПМСД» Радомишльської міської ради вбачається, що дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в АЗПСМ в м. Радомишль у лікаря-педіатра, декларація на медичне обслуговування дитини заключена 30.10.2024; мати з дитиною відвідували лікаря для проведення профілактичного огляду та вакцинації; ОСОБА_4 вакцинований згідно календаря щеплень; мати виконувала всі рекомендації лікаря в повному обсязі (а.с.63,64,65-66).

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.04.2024 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме домашнього насильства психологічного та економічного характеру відносно ОСОБА_2 , та накладено стягнення у виді штрафу (а.с.69). Посилання заявника, що справи про вчинення ним домашнього насильства (в тому числі дана постанова від 12.04.2024) скасовані спростовуються даними з Єдиного державного реєстру судових рішень, згідно яких вказана постанова набрала законної сили 23.04.2024.

Окрім того, 03.03.2024 та 13.12.2024 уповноваженими працівниками поліції виносилися термінові заборонні приписи стосовно кривдника ОСОБА_1 у зв'язку із скоєнням ним домашнього насильства фізичного та психологічного характеру відносно дружини ОСОБА_2 (а.с.70,71).

Із матеріалів справи вбачається, що ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.02.2025 відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу (а.с.72), зі слів учасників судового провадження шлюб між сторонами розірвано 04.06.2025.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 неодноразово зверталася до правоохоронних органів із заявами на неправомірні дії ОСОБА_1 (а.с.76,77,78,79-80,81-82), відповідно до наданої ВП №2 Житомирського РУП №2 ГУНП в Житомирській області інформації ОСОБА_2 неодноразово зверталася на спеціальну лінію «102» із заявами про можливі протиправні дії ОСОБА_1 , в ході перевірки заяв ознак кримінального або адміністративного правопорушення не виявлено, відомості в ЄРДР не вносилися (а.с.74-75).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір'ю записана ОСОБА_8 (а.с.86); згідно довідки від 29.05.2025 №74 дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відвідувала ЗДО №4 «Ромашка» з 01.09.2020 по 31.08.2024, мама приймала активну участь у житті групи, постійно цікавилася здобутками дитини, приділяла багато уваги у вихованні та творчому розвитку дитини (а.с.58); із змісту характеристики учениці 1-Г класу Радомишльського опорного ліцею ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 вбачається, що фізичний розвиток дитини відповідає віковим нормам, учениця виявляє достатній рівень навчальних досягнень, привітна, чемна, скромна, товариська, має гарні інтелектуальні та фізичні здібності; забезпечена всім необхідним шкільним приладдям та речами, необхідними для навчання в школі; мама забезпечує дочку залежно від потреб, стосунки між мамою та дитиною доброзичливі; мати приводить дитину до школи охайною та доглянутою, постійно цікавиться шкільним життям дитини, відвідує батьківські збори, приділяє багато уваги у вихованні, інтелектуальному та творчому розвитку дитини (а.с.87), вказаними документами спростовуються наведені в заяві ОСОБА_1 факти неналежного поводження ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з ОСОБА_5 та неналежні методи її виховання.

Подані учасниками справи: Акт №250 обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.8), роздруківки фотографій (а.с.5,54), витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.84) та Договір оренди квартири від 01.01.2025 (а.с.85) не містять інформації щодо предмета доказування, отже належними доказами не являються, тому суд їх не бере до розгляду згідно ч. 4 ст. 77 ЦПК України.

Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, батьками дитини в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Звертаючись до суду з заявою про видачу обмежувального припису, ОСОБА_1 зазначав, що зі сторони колишньої дружини ОСОБА_2 та її матері ОСОБА_3 стосовно нього та його малолітнього сина вчиняється психологічне насильство, яке виражається в систематичних образах та приниженнях як заявника, так і його сина, а стосовно дітей вчиняється фізичне та психологічне насильство, що виражається у відсутності належного харчування, належного догляду (створення небезпечних для життя та здоров'я дитини умов призвело до погіршення стану здоров'я дитини, надання дитині медичних препаратів без рекомендацій лікаря), а надані ним докази вказують на ризики продовження вчинення домашнього насильства, які можуть створювати небезпеку для заявника та його сина.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь (п. 3 ч. 1 ст. 1 цього Закону).

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров'ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

У пункті 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов'язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом впливу на кривдника, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Відповідно до частини 3 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створити небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, в тому числі смерті такої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що у кожному конкретному випадку суди мають враховувати фактичні обставини справи та письмові докази, а заявник має довести факт вчинення фізичного та психологічного насильства відповідно до Закону.

Докази, що додаються до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватися місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими.

Як докази до заяви можуть додаватися, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонювальний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 24.02.2025 у справі № 569/11625/24.

В постанові Верховного Суду від 16.10.2025 у справі № 484/3176/25 зазначено, що суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.

У постанові Верховного Суду від 09.06.2022 у справі № 216/4309/21 вказано, що «стаття 4 Закону визначає основні засади запобігання та протидії домашньому насильству, стаття 22 Закону - права постраждалої дитини. З огляду на конструкцію та логічну побудову вказаних статей, закон захищає дітей у тому випадку, коли вони є постраждалими. Відповідно до статті 1 Закону, дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала дитина), - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства. Отже, обставини, які визначають статус дитини як постраждалої особи, в тому числі і те, що особа стала свідком (очевидцем) таких подій, мають бути доведені належними та допустимими доказами. Крім того, касаційний суд звертає увагу на те, що докази, що додають до заяви, мають стосуватись місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді - психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії по відношенню до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими. В якості доказів до заяви можуть додаватись, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонювальний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Саме по собі звернення заявника до органів поліції, служби у справах дітей та внесення відомостей про кримінальні провадження до ЄРДР не є належними доказами на підтвердження факту вчинення домашнього насильства при розгляді заяви у порядку цивільного судочинства».

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановити, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві, при цьому звернення заявника до органів поліції, внесення відомостей про кримінальні провадження до ЄРДР не підтверджують факт вчинення домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.01.2020 року в справі № 754/6995/19.

У даній справі під час судового розгляду судом встановлено, що між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 як між колишнім подружжям, склалася конфліктна ситуація (в тому числі з приводу визначення місця проживання дитини з матір'ю чи батьком), внаслідок якої між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та матірю останньої ОСОБА_3 склалися вкрай неприязні відносини. Водночас будь-яких доказів щодо вчинення насильницьких дій з боку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 для оцінки ризиків заявник не надав, а суд таких не встановив.

За змістом статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу

Встановивши, що заявником не доведено у цій справі факту вчинення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 домашнього насильства як відносно ОСОБА_1 , так і відносно його малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надані заявником докази не вказують на вчинення домашнього насильства, не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для заявника та дітей, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76 - 83, 89 350-5 - 350-8 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ), який діє від свого імені та в інтересах малолітнього сина, як законний представник ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заінтересована особа-1 ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_4 , НОМЕР_3 ), заінтересована особа-2 ОСОБА_3 (місце проживання : АДРЕСА_5 ), заінтересована особа-3 Служба у справах дітей та сімї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (02160, м. Київ, вул. Харківське шосе, 4-а, ), про видачу обмежувального припису.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 21.10.2025.

Суддя Наталія СІРЕНКО