Номер провадження 6/205/345/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року м. Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді: Грони Д. С.,

за участю секретаря судового засідання: Галушки А. А.,

заявника: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі заяву ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаною заявою, в обґрунтування якої посилається на те, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.04.2025 стягнуто з нього на користь ОСББ «Велика Діївська 4-5» суму боргу по внескам співвласників будинку у розмірі 20 223.03 грн, судовий збір в розмірі 2 684,00 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн. Загальна сума стягнення дорівнює 25 917,03 грн. Посилаючись на те, що він не працевлаштований, не має доходу, а державні установи мають заборгованість перед ним, просив суд розстрочити стягнення вказаної заборгованості терміном на 24 місяці рівними частинами по 1 079,88 грн щомісячно до 15 числа наступного місяця.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 підтримав заяву про розстрочення виконання рішення суду у цій справі, просив суд її задовольнити. Додатково вказав, що на цей час він офіційно не працевлаштований. Звільнений з останнього місця роботи в 2018 році. На обліку в Центрі зайнятості не перебуває. Станом на час розгляду цієї заяви він не здійснював оплату в рахунок погашення боргу на користь позивача, квартира, за яку обліковується заборгованість по внескам його як власника, дісталась йому від матері, також заявник має у власності ще одну квартиру, в якій фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник стягувача ОСББ ««Велика Діївська 4-5»» в судове засідання не з`явився, про причини не явки суду не повідомив.

Дослідивши заяву та матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

З матеріалів справи встановлено, що у провадженні Ленінського районного суду м.Дніпропетровська перебувала цивільна справа № 205/12235/23 (провадження № 2/205/667/25) за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Велика Діївська 4-5» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по внескам та обов`язковим платежам.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.04.2025 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Велика Діївська 4-5» суму боргу по внескам співвласників будинку у розмірі 20 223.03 грн, судовий збір в розмірі 2 684,00 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн. Загальна сума стягнення дорівнює 25 917,03 грн.

На час розгляду цієї заяви позивач не звертався до державної виконавчої служби із заяво про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з положеннями ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Згідно ст. 435 ЦПК України розстрочення виконання рішення є правом суду, а не обов`язком.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч.ч. 4, 5 ст. 435 ЦПК України).

Право на звернення до суду із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Таким чином, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Системне тлумачення положень ст. 435 ЦПК України і 33 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що відстрочення виконання судового рішення може бути застосовано судом лише у виключних випадках, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню у повній мірі в строк і порядок, передбачений чинним законодавством. Підставою для застосування вказаних норм є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен ураховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 796/43/2018, від 19 червня 2019 року у справі № 2-55/10.

Окрім того, під час вирішення питання про розстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення, тобто стягувача.

Так, згідно з положень статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Європейський Суд з прав людини у своїй практиці акцентує увагу на тому, що несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Тобто, довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправданим за конкретних обставин справи.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п.40, Reports of Judgments and Decisions 1997-11); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 ст. 6 Конвенції права (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання названий Суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а, отже, сама можливість надання відстрочки чи розстрочки виконання судового акта повинна носити виключний характер.

З метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд, суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація «потерпілій стороні» за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як «потерпілої сторони»; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

У цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення. Відповідач і позивач знаходяться у рівних економічних умовах і в одній державі, тому незадовільний фінансовий стан відповідача є недостатньою причиною для розстрочення виконання рішення суду.

Наведені заявником підстави для розстрочення виконання судового рішення ґрунтуються лише на посиланні на скрутний матеріальний стан. Проте заявник ОСОБА_1 до своєї заяви не додав будь-яких належних та допустимих доказів щодо свого матеріального стану, отримуваного ним доходу, відсутності іншого рухомого та нерухомого майна, чи інших обставин щодо неможливості виконання рішення суду та потреби у розстроченні його виконання, у порядку статті 435 ЦПК України.

Заявник ОСОБА_1 просив розстрочити виконання рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.04.2025 строком на два роки, а саме: щомісячними платежами в сумі 1 079,88 грн щомісячно до 15 числа наступного місяця.

Проте, згідно ч. 5 ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

При розгляді заяв щодо відстрочення/розстрочення виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відстрочення/розстрочення виконання рішення і наявність підстави для відстрочення/розстрочення має бути доведена боржником. Строки такого відстрочення/розстрочення мають знаходитись у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання відстрочення/розстрочення для повного виконання рішення суду. Надання відстрочки/розстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

Задоволення заяви про відстрочення/розстрочення виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Суд також заважує, що судовий спір у цій справі триває з листопада 2023 року.

Вказане свідчить про тривалість спірних правовідносин між сторонами, а тому розстрочення виконання судового рішення про стягнення боргу, яке набрало законної сили, призведе до порушення прав та законних інтересів стягувача, та суперечитиме принципам обов`язковості виконання судових рішень та правової визначеності.

Крім того, заявлений боржником строк розстрочення виконання рішення суду, терміном на два роки, не відповідає приписам ч. 5 ст. 435 ЦПК України.

Ураховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що боржником не доведено існування у нього виключних обставин, які ускладнюють виконання рішення у справі № 205/12235/23, а тому, заява задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 81, 259-261, 353-355, 435 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення у справі № 205/12235/23 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Денис ГРОНА

.