Справа № 943/413/24 Головуючий у 1 інстанції: Журибіда Б. М.
Провадження № 22-ц/811/2574/25 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С. М.,

суддів: Бойко С. М., Ніткевича А. В.,

секретар судового засідання Марко Р. О.

з участю відповідачки ОСОБА_1 , представника відповідачки адвоката Зозулі Ю. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 , які підписані представником Зозулею Юрієм Михайловичем, на рішення Буського районного суду Львівської області від 18 лютого 2025 року та додаткове рішення Буського районного суду Львівської області від 10 червня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

в лютому 2024 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просили суд зобов`язати відповідачку усунути позивачці перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0, 198 га, шляхом обрізання гілля та викорчування (обрізання) кореневищ дерев та кущів, що проникають на територію позивачки; стягнути з відповідачки понесені витрати на надання правничої допомоги у розмірі 10 000 гривень 00 копійок, без ПДВ та покласти на неї витрати із сплати судового збору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказували на те, що позивач проживає у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 0, 198 га, кадастровий номер: :10:003:0022. По сусідству, за адресою: АДРЕСА_1 , проживає відповідачка ОСОБА_1 , яка є власником сусідньої земельної ділянки. Дерева, що ростуть на земельній ділянці відповідачки, ростуть на самій межі з земельною ділянкою позивачки, їх коріння та гілля проникає на територію присадибної ділянки позивачки, руйнують фундамент огорожі, перешкоджають позивачці в користуванні своєю земельною ділянкою, зокрема, встановленню загорожі. Позивач зверталася в Буську міську раду для вирішення даного питання, припинення порушень та відновлення порушених прав. 02.10.2022 комісією в складі заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів Буської міської ради, начальника відділу регулювання земельних відносин, старости Побужанського старостинського округу, в присутності позивачки, проведено обстеження земельних ділянок гр. ОСОБА_2 і ОСОБА_1 в с. Побужани. При обстежені встановлено, що дерева гр. ОСОБА_1 ростуть біля самої межі і їх коріння та гілля проникає на територію присадибної ділянки гр. ОСОБА_2 , (проростають молоді пагони сливи, руйнують фундамент загорожі) чим перешкоджають у встановленні загорожі і у використанні земельної ділянки за цільовим призначенням. Листом № 1919 від 05.10.2023 комісія звернулась до відповідачки з вимогою щодо дотримання правил добросусідства та усунення перешкод в користуванні позивачці. При повторному обстеженні комісією земельної ділянки встановлено, що відповідачем ніяких дій щодо усунення порушень, які були вказані у листі від 05.10.2023 № 1919, не прийнято. Корені деревищ та гілля дерев, що знаходяться на земельній ділянці відповідачки, розрослись на земельну ділянку позивачки, що перешкоджає останній у встановлені огорожі. Просила позов задовольнити.

Рішенням Буського районного суду Львівської області від 18 лютого 2025 року позов задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_1 , усунути перешкоди ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в користуванні земельною ділянкою площею 0, 198 га, кадастровий номер: :10:003:0022, що знаходиться, за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом обрізання гілля та викорчування (обрізання) кореневищ дерев і кущів, що проникають на територію домогосподарства ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.

В решті позову відмовлено.

Додатковим рішенням Буського районного суду Львівської області від 10 червня 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 18 000, 00 грн.

Судові рішення оскаржила ОСОБА_1 , подавши в березні та липні 2025 року окремі апеляційні скарги, які підписані представником ОСОБА_3 , в яких міститься прохання рішення Буського районного суду Львівської області від 18 лютого 2025 року скасувати, закривши провадження у даній справі у зв`язку із відсутністю предмета спору, а також скасувати додаткове рішення Буського районного суду Львівської області від 10 червня 2025 року, ухвалити нове про відмову у задоволенні заяви позивачки щодо стягнення витрат на правову допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду мотивована тим, що в ході судового розгляду даної справи судом встановлено, що адвокат Малиняк В.А. звернувся в інтересах позивачки до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні вищевказаною земельною ділянкою шляхом обрізання гілля та викорчовування (обрізання) кореневищ дерев та кущів, що, ніби-то, проникають на територію домогосподарства позивачки із території домогосподарства апелянтки. Як докази даного факту, до позовної заяви долучено акти комісійних обстежень земельної ділянки від 02.10.2023 та 22.11.2023, проведених комісією представників Буської міської ради за участю позивачки. Судом також встановлено, що на підставі долученого представником відповідачки до матеріалів справи акта комісійного обстеження земельної ділянки домогосподарства відповідачки від 08 жовтня 2024 року, проведеного комісією представників Буської міської ради за участю апелянтки встановлено наступне: 1) земельні ділянки відгороджені одна від одної парканом на бетонній основі, будь-яких ознак руйнування якого кореневищами чи іншими частинами належних апелянтці дерев не виявлено; 2) після отримання апелянткою листа виконкому Буської міської ради від 05.10.2023 № 1919 позивачка скористалась визначеним статтею 105 Земельного кодексу України правом на обрізання без будь-якого спеціального дозволу коренів і гілок дерев та кущів, що проникали на територію її земельної ділянки, обрізавши такі у листопаді 2023 року разом із членами своєї сім`ї та встановивши паркан без будь-яких перешкод; 3) станом на момент проведення обстеження корені та гілля належних апелянтці дерев та кущів на територію земельної ділянки позивачки не проникають, а правила добросусідства між землекористувачами дотримуються належним чином. До даного акта додано копії відповідних підтверджуючих фотознимків. Також судом встановлено, що згідно з актом від 12.11.2024 року № 11 (копія якого додається) комісійного обстеження земельних ділянок домогосподарств відповідачки, проведеного комісією представників Буської міської ради за участю позивачки, відповідачки та їх представників (адвокатів) будь-яких ознак руйнування паркана позивачки кореневищами чи іншими частинами належних відповідачці дерев не виявлено, як і не виявлено ознак проникнення коріння і гілля належних апелянтці дерев та кущів на територію домогосподарства позивачки, про що свідчить відсутність зазначення протилежного у даному акті. Будь-які інші акти обстеження земельних ділянок позивачки та апелянтки (чи інших документальних доказів) у матеріалах справи відсутні. При цьому, у жодному із вищевказаних актів обстежень, проведених упродовж 2024 року, не встановлено будь-яких фактів завдання незручностей (до прикладу, затінення), або ж неприпустимого впливу дерев та/чи кущів апелянтки на земельну ділянку позивачки, оскільки такі випадки, відповідно до акту обстеження від 08.10.2024, припинились ще у листопаді 2023 року, що не спростовано ні актом повторного комісійного обстеження від 12.11.2024 №11, ні позивачкою та/чи її представником у судовому засіданні. Таким чином, за наведених обставин, судом зроблено висновок про порушення відповідачкою вимог статей 386, 391 Цивільного кодексу України, статей 91, 130 ЗК України щодо недотримання правил добросусідства за відсутності жодного належного та достовірного доказу у справі, а тому такий висновок ґрунтується на припущеннях. Із наведеної вище хронології доведених наявними у справі доказами обставин, очевидно, що, як станом на дату ухвалення судом оскаржуваного рішення (18.02.2025), так і станом на дату подання представником позивачки позовної заяви до суду (27.02.2024) фактів проникнення на територію домогосподарства позивачки із території домогосподарства відповідачки коренів і гілля дерев та/чи кущів не було, що, у свою чергу, свідчить про відсутність предмета спору у справі станом ще на момент пред`явлення позову до суду. На думку заявника, суд мав керуватися вимогами пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України, закривши провадження у справі за відсутністю предмета спору.

Апеляційна скарга на додаткове рішення мотивованим його незаконністю та необґрунтованістю, у зв`язку із недоведеністю обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що основним рішенням у даному спорі уже вирішено питання про розподіл судових витрат, а саме: у стягненні сплаченої позивачкою суми судового збору - задоволено, а стягненні витрат на професійну правничу допомогу відмовлено. Крім того, всупереч приписам частини восьмої статті 141 ЦПК України, ні до закінчення судових дебатів у справі, ні упродовж п`яти днів після ухвалення основного рішення суду (а таке ухвалено 18.02.2025), станом на 23.02.2025 року, будь-які докази понесених позивачкою витрат на правничу допомогу до суду не подано. Долучена до заяви копія договору без номера від 23.11.2023 року про надання адвокатом Малиняком В.А. правової допомоги позивачці, на підставі якого проведено розрахунки виконаної ним роботи, як і долучена до неї копія акту від 19.02.2025 про приймання-передачу виконаних робіт, містять ознаки їх недостовірності. Вважає, що долучений договір про надання правової допомоги не може вважатися достовірним та допустимим доказом понесених позивачкою витрат на правову допомогу.

Відзив на апеляційні скарги не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судових рішень, ухвалених судом першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення осіб, які з`явились до суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржених судових рішень в межах доводів та вимог апеляційних скарг, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги необхідно задовольнити.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, зокрема, якщо відсутній предмет спору (пункт 2 частини першої статті 255 ЦПК України).

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, далі - Конвенція). Зокрема, ЄСПЛ зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року в справі № 13/51-04 (провадження № 12-67гс19) вказано, що:

«4.13. Пунктом 2 частини першої статті 231 ГПК України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

4.14. Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

4.15. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

4.16. Одночасно слід зазначити, що предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2021 року в справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) зазначено, що:

«предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року в справі № 13/51-04 (провадження № 12-67гс19), прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України дає підстави для висновку, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема, у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

З огляду на підхід, який Велика Палата Верховного Суду застосувала у постанові від 26 червня 2019 року в справі № 13/51-04 (провадження № 12-67гс19), слід відступити від висновку, сформульованого у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів: Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року в справі № 456/647/18 (провадження № 61-2018св19); Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 травня 2020 року в справі № 686/20582/19 (провадження № 61-1807св20); Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 вересня 2020 року в справі № 750/1658/20 (провадження № 61-9658св20), конкретизувавши цей висновок так, що закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення».

Подібний висновок висловлений у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 456/647/18 (провадження № 61-2018св19), від 15 листопада 2023 року в справі № 522/3680/22 (провадження № 61-12919св23), від 07 лютого 2024 року в справі № 204/3106/22 (провадження № 61-9467св23).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що:

«закриття провадження в справі зумовлено неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та властивістю судового рішення, що набрало законної сили. Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права».

У справі, що переглядається ОСОБА_2 звертаючись до суду з даним позовом просила зобов`язати відповідачку усунути позивачці перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0, 198 га, шляхом обрізання гілля та викорчування (обрізання) кореневищ дерев та кущів, що проникають на територію позивачки, та стягнути з відповідачки понесені витрати на надання правничої допомоги у розмірі 10 000,00 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції не врахував того, що як на момент відкриття провадження у справі, так і на момент ухвалення судом оскарженого рішення гілля та кореневища дерев та кущів, які би проникали на територію позивачки відсутні, про що відповідачкою надано належні та допустимі докази, які позивачкою не спростовані, що свідчить про відсутність предмета спору, та має наслідком закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України, адже задоволення в даному випадку матеріально-правової вимоги позивачки за такої ситуації є недоцільним та таким, що не призведе до виникнення бажаних позивачем наслідків, які вже не можуть бути досягнуті з урахуванням їх добровільного задоволення відповідачкою до моменту пред`явлення позову.

Відтак, доводи апеляційної скарги на рішення суду знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу (частина перша статті 377 ЦПК України).

Оскільки під час вирішення спору місцевим судом допущено порушення норм процесуального права, апеляційну скаргу належить задовольнити, оскаржене рішення скасувати, провадження у справі закрити.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З урахуванням висновків суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, з позивачки на користь відповідачки підлягає сплачений нею за подання апеляційної скарг судовий збір у розмірі 1 455 грн 00 коп.

Щодо додаткового рішення.

Додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

У зв`язку із скасуванням рішення суду першої інстанції, із закриттям провадження у справі, відповідно, ухвалене щодо судових витрат додаткове рішення також підлягає скасуванню.

Наведене узгоджується з роз`ясненнями, викладеними у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі».

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

апеляційні скарги ОСОБА_1 , які підписані представником ОСОБА_3 , задовольнити.

Рішення Буського районного суду Львівської області від 18 лютого 2025 року та додаткове рішення Буського районного суду Львівської області від 10 червня 2025 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, закрити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 455 грн 00 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич