Справа № 296/6695/23
У Х В А Л А

Іменем України

14 жовтня 2025 рокум. Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира в складі

головуючої судді Пилипюк Лілії Миколаївни,

за участю секретаря судового засідання Клименко Е. В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення суду, ухваленого в справі № 296/6695/23,

в с т а н о в и в :

23 червня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Корольовського районного суду міста Житомира із заявою про відстрочення виконання рішення, ухваленого у справі № 296/6695/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа виконавчий комітет Житомирської міської ради як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою внучкою та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа виконавчий комітет Житомирської міської ради як орган опіки та піклування, про захист прав та інтересів малолітньої дитини та усунення перешкод у вихованні дитини.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 червня 2025 року головуючим суддею у справі за заявою ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення суду визначено суддю Корольовського районного суду міста Житомира Петровську М. В.

Ухвалою від 15 липня 2025 року суддя ОСОБА_4 заявила та задовольнила самовідвід у цій справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 липня 2025 року головуючим суддею у справі за заявою ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення визначено суддю Корольовського районного суду міста Житомира Пилипюк Л. М.

Ухвалою судді Корольовського районного суду міста Житомира від 18 липня 2025 року заяву ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення прийнято до провадження та призначено судове засідання.

Заява ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення суду обґрунтована тим, що 22 жовтня 2024 року набрали законної сили рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 11 червня 2024 року по постанова Житомирського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року в справі № 296/6695/23, якими зобов`язано ОСОБА_3 та ОСОБА_1 усунути перешкоди у спілкуванні ОСОБА_2 з малолітньою внучкою ОСОБА_5 , 2019 року народження, шляхом визначення способу участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні ОСОБА_5 , встановивши зустрічі кожної першої та третьої неділі місяця з 12:00 до 14:00 години за участю матері ОСОБА_1 або батька ОСОБА_3 , або обох батьків, на нейтральній території у місті Житомирі в місцях, які відповідають віковій категорії дитини, з можливістю зміни графіку зустрічей за домовленістю сторін та стану здоров`я дитини.

Заявник вказує, що існують обставини, які не тільки істотно ускладнюють виконання судових рішень в цій справі, але роблять це неможливим. Такою обставиною заявник зазначає відсутність дитини та її (матері дитини) в місті Житомирі. Для збереження життя та здоров`я малолітньої ОСОБА_5 , а також для безпеки дитини під час дії воєнного стану 25 грудня 2024 року вона разом з сім`єю терміново виїхали за межі Житомирської області. Наразі вони проживають в місті Чернівці.

Аналізуючи норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини та практику Верховного Суду, заявник зазначає, що основну відповідальність за виховання дитини та за її безпеку відповідають батьки. Найкращі інтереси дитини є предметом основного піклування батьків дитини. Заява про відстрочення виконання рішення суду повинна розглядатись в першу чергу для захисту прав та інтересів дитини ОСОБА_5 , 2019 року народження. На переконання заявника, право бабусі ОСОБА_2 на побачення з внучкою не може переважати над інтересами дитини.

Заявник додає, що її від`їзд за межі Житомирської області зумовлений щоденними повітряними тривогами та систематичними атаками балістичних ракет та безпілотників, які збивали засоби ППО над їхнім будинком, який розташований по АДРЕСА_1 . В результаті воєнних подій дитина погано спала, була виснаженою, зазнавала психологічних травм. На даний час воєнні події в країні тривають, а в місті Житомирі щоночі лунають повітряні тривоги, що вимагає перебування в бомбосховищах, якого на території Вересівської селищної ради немає. Внаслідок неможливості забезпечення дитині безпечних умов проживання вона не може повернутись на постійне місце проживання до м. Житомира. Також вона не може систематично двічі на місяць у встановлені судовим рішенням дні привозити дитину для спілкування з ОСОБА_2 , оскільки тривале перебування в дорозі є небезпечним та зашкодить здоров`ю дитини. ОСОБА_2 ніколи не була членом їхньої сім`ї, тривалий час не спілкується з онучкою та відповідно не має з нею тісного родинного зв`язку, а тому відстрочка виконання рішення не завдасть їй будь-якої шкоди. На переконання заявника, з метою збереження життя та здоров`я дитини ОСОБА_5 , а також для забезпечення дитині безпечних умов для проживання, необхідно відстрочити виконання судових рішень у цій справі на один рік.

У судове засідання, призначене на 14 жовтня 2025 року заявник ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 не з`явились, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи.

Боржник ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, 29 серпня 2025 року від боржника ОСОБА_3 до суду надійшла заява, в якій він просить розгляд заяви здійснювати без його участі. У вказаній заяві ОСОБА_3 також зазначає, що він заяву про відстрочку виконання рішення підтримує та просить її задовольнити.

Стягувач ОСОБА_2 заявою від 14 жовтня 2025 року просить розгляд справи здійснювати без її участі.

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Установлено, що рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 11 червня 2024 року зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , усунути перешкоди у спілкуванні ОСОБА_2 з малолітньою внучкою ОСОБА_7 , 2019 року народження, шляхом визначення способу участі ОСОБА_2 , у спілкуванні та вихованні онуки. Встановлено зустрічі кожної першої та третьої неділі місяця з 11:00 год до 14:00 год. за участю матері або батька дитини, або обох батьків, за адресою місця проживання ОСОБА_2 або на нейтральній території у місті Житомирі в місцях, які відповідають віковій категорії дитини, з можливістю зміни графіку зустрічей за домовленістю сторін та стану здоров`я дитини. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року вищевказане рішення Корольовського районного суду міста Житомира змінено, зокрема, змінено спосіб участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні із малолітньою внучкою ОСОБА_7 , 2019 року народження, ухвалено: встановити ОСОБА_2 зустріч кожної першої та третьої неділі місяця із 12:00 години до 14:00 години за участю матері ОСОБА_1 або батька дитини ОСОБА_3 , або обох батьків, на нейтральній території у місті Житомирі у місцях, які відповідають віковій категорії дитини, з можливістю зміни графіку зустрічей за домовленістю сторін та стану здоров`я дитини.

20 березня 2025 року Корольовським районним судом міста Житомира у справі № 296/6695/23 стягувачу видано виконавчі листи.

Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення (ст. 129 Конституції України).

Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у ч. 1 ст. 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини в пілотному рішенні «Іванов проти України», право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, як би національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції»).

Відповідно до частини 1 статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця, у випадках, встановлених законом, встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Частиною 4 статті 435 ЦПК України передбачено, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При цьому розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Право сторони звернутися із заявою про розстрочку виконання рішення суду передбачене також ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Верховний Суд у постанові від 27 лютого 2019 року (справа № 796/43/2018) зазначає, що системний аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Підставою для застосування ст. 435 ЦПК України і ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Верховний Суд у постанові від 05 вересня 2023 року у справі № 295/5781/19 також звернув увагу на те, що нормами ЦПК України не встановлено вичерпного переліку обставин, за наявності яких суд може за заявою сторони відстрочити або розстрочити виконання судового рішення. Водночас обов`язковою умовою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є доведення заявником факту існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим.

Звертаючись до суду із заявою про відстрочення виконання рішення, ОСОБА_1 зазначає, що наразі наявні обставини, які суттєво ускладнюють виконання рішення суду в цій справі та роблять таке виконання неможливим. Зокрема, заявник зазначає, що в Україні введено воєнний стан та вона разом із малолітньою дочкою Альбіною виїхала за межі Житомирської області та наразі вони проживають у місті Чернівці. Умови проживання в м. Житомирі є небезпечними для життя та здоров`я дитини внаслідок частої повітряної небезпеки та внаслідок відсутності належного укриття для перебування дитини під час повітряних тривог. До своєї заяви про відстрочення рішення суду від 23 червня 2025 року заявник не додала жодного доказу.

Суд ураховує, що рішенням суду, відстрочити виконання якого просить заявник ОСОБА_1 , були вирішені правовідносини щодо участі баби у спілкуванні та вихованні внучки, а тому при вирішенні питання про відстрочення виконання рішення застосуванню також підлягають норми, що регулюють відповідні правовідносини.

Відповідно до частини 1 статті 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні.

Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків (ч. 2 ст. 257 ЦПК України).

Згідно з Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, дія якого продовжена до теперішнього часу.

Суд ураховує, що воєнний стан введено на всій території України. Безпекова ситуація наразі є складною на всій території України, в тому числі і в Чернівецькій області, а тому немає підстав стверджувати, що перебування дитини в місті Чернівці є запорукою її безпеки, пов`язаної зі збройною агресією російської федерації проти України.

Тимчасовий виїзд дитини за межі Житомирської області не може непропорційно обмежувати право баби на спілкування з її онукою, яке повинно реалізовуватися задля підтримки родинних відносин та емоційного контакту малолітньої онуки з її бабою.

Та обставина, що поруч з помешканням заявника по АДРЕСА_1 відсутнє будь-яке укриття під час повітряної небезпеки не підтверджено доказами, що в силу вимог ст. 12, 81 ЦПК України є процесуальним обов`язком заявника.

Значна територіальна віддаленість міста Чернівці від міста Житомира та необхідність подолання цієї відстані двічі на місяць з метою виконання рішення суду, на думку суду, також не можуть вважатися обставинами, які суттєво ускладнюють виконання рішення суду в розумінні ст. 435 ЦПК України. Об`єктивна необхідність проживання дитини саме в м. Чернівці заявник належними процесуальними засобами не довела.

Під час виконання рішення суду сторони не позбавлені можливості узгодити найбільш сприятливі для дитини та компромісні для позивача та відповідачів способи побачень, які не будуть для кожного з них надмірним тягарем та забезпечать підтримання принаймні мінімального зв`язку між бабою та її онукою, а також забезпечать для усіх належні безпекові умови. Оскільки суд не може не врахувати, що тривале невиконання рішення суду у частині побачень лише сприяє послабленню родинного зв`язку між бабою та її онукою.

Відстрочення виконання судового рішення про контакт баби з онукою може призвести до ілюзорності захисту прав та інтересів учасників цієї справи. До того ж необхідно враховувати, що відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня його ухвалення (частина шоста статті 435 ЦПК України).

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що заявник не довела існування обставин, які б свідчили про наявність об`єктивних, непереборних, виняткових обставин, що ускладнюють виконання судового рішення та є підставою для відстрочення виконання рішення суду щодо визначення способу участі баби у спілкуванні та вихованні онуки.

З наведених мотивів суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення суду, ухваленого в справі № 296/6695/23.

Керуючись, ст. 435 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення суду, ухваленого в справі № 296/6695/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа виконавчий комітет Житомирської міської ради як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою внучкою та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа виконавчий комітет Житомирської міської ради як орган опіки та піклування, про захист прав та інтересів малолітньої дитини та усунення перешкод у вихованні дитини.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Корольовського районного суду

міста Житомира Лілія ПИЛИПЮК