УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 199/1659/25

провадження № 61-12674ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Дніпровської філії товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз»,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року у складі колегії суддів: Гапонова А. В., Новікової Г. В., Никифоряка Л. П.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дніпровської філії товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» (далі - Дніпровська філія ТОВ «ГРМУ»), Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» (далі - АТ «Дніпрогаз») про визнання факту бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди.

Разом із позовом до суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій ОСОБА_1 просив:

- негайно відновити газопостачання до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом фізичного зварювання газопроводу який був розрізаний 30 січня 2025 року;

- заборонити Дніпровській філії ТОВ «ГРМУ» вчиняти будь-які дії, спрямовані на припинення газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , до вирішення спору по суті.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська

від 11 лютого 2025 року, у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2025 року скасовано.

Заяву про забезпечення позову задоволено частково.

Зобов`язано Дніпровську філію ТОВ «ГРМУ», АТ «Дніпрогаз» відновити газопостачання в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , на період розгляду цивільної справи.

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій просив ухвалити додаткове рішення про розподіл судових витрат за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2025 року.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення відмовлено.

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Вивчивши касаційну скаргу ОСОБА_1 , зміст ухвали Дніпровського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року, Верховний Суд дійшов висновку, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Такого висновку Суд дійшов з огляду на таке.

Предметом оскарження у цій справі є судове рішення апеляційної інстанції, яким відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про розподіл судових витрат.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Питання розподілу судових витрат між сторонами вирішується судом за правилами статті 141 ЦПК України.

Стаття 258 ЦПК України до видів судових рішень відносить ухвали, рішення, постанови, судові накази.

За змістом статей 264, 265 ЦПК України питання розподілу між сторонами судових витрат суд вирішує під час ухвалення рішення з відповідними висновками суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог.

Відповідно частин третьої, четвертої, п`ятої статті 142, частини другої статті 255, частини третьої статті 257 ЦПК України питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує також у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду в залежності від поведінки сторін та обґрунтованості дій позивача.

Процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом апеляційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції (стаття 381 ЦПК України).

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що розподіл судових витрат здійснюється судом при винесенні рішення, постанови або ухвали суду, якими закінчено розгляд справи.

Натомість предметом апеляційного перегляду була ухвала суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову, скасування якої апеляційним судом та часткове задоволення цієї заяви не тягне завершення розгляду справи, отже, питання розподілу судових витрат на цій стадії процесу судом вирішуватись не можуть.

Враховуючи, що в цій справі апеляційний суд не вирішував спір по суті, а вирішував процедурне питання, пов`язане із забезпеченням позову, відсутні підстави для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Судові витрати підлягають розподілу за результатами нового розгляду справи судом апеляційної інстанції при ухваленні ним остаточного рішення по суті спору, тобто за загальними правилами розподілу судових витрат.

Отже касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування апеляційним судом норм права при вирішенні питання про відмову у задоволенні заяви про стягнення судових витрат є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись частинами четвертою, п`ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської філії товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» про визнання факту бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков
Р. А. Лідовець
Д. Д. Луспеник