Справа № 368/591/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2025 р. Кагарлицький районний суд Київської області

В складі:

Головуючий - суддя Закаблук О.В.

При секретарі - Токовенко Н.О.

За участі:

Представник відповідача - адвокат Матюшенков Д.В.

- розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кагарлик Київської області в залі суду цивільну справу за позовною заявою Моторне (транспортне) страхове бюро України до ОСОБА_1 , - про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, суд, -

В С Т А Н О В И В :

28.04.2025 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява Моторне (транспортне) страхове бюро України до ОСОБА_1 , - про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, в прохальній частині якого позивач просив суд винести рішення, на підставі якого:

1 Прийняти позовну заяву до розгляду.

2. Визнати справу за даним позовом малозначною на підставі п. 2 ч. 6 ст.19 ЦПК України.

3. Розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. У разі розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, або ж у порядку загального позовного провадження - відповідно до вимог ст. 43 ЦПК України розглянути справу без участі представника Позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти заочного розгляду справи не заперечує.

4. Прийняти рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України кошти в розмірі понесених витрат:

- 7979,37 грн. - регламентна виплата за шкоду пов`язану з пошкодженням транспортного засобу;

- 2850,00 грн. - витрати пов`язані зі встановлення розміру збитків;

- Відповідно до ст.141 ЦПК України, - стягнути з Відповідача на користь МТСБУ, суму понесених судових витрат до яких належать сума сплаченого судового збору - 422,40 грн.

5. Всього разом просимо стягнути з Відповідача на користь Моторного транспортного) страхового бюро України - 13251 грн. 77 коп.

Вимоги, викладені в прохальній частині позовної заяви (позорвні вимоги), - представник позивача в мотивувальній частині позовної заяви обгрунтовує наступними обставинами та нормами права:

- 13 червня 2024 року о 09:30 в м.Києві на вул. Набережне Шосе, водій ОСОБА_1 (далі - Відповідач) керуючи транспортним засобом «Сhегу», д.н.з. НОМЕР_1 , - не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Ford», д.н.з. НОМЕР_2 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Печерського районного суду м.Києва від 09 серпня 2024 року, - Відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

При цьому вказаним судовим рішенням було встановлено факт порушення Відповідачем, як водієм автомобіля «Сhегу», д.н.з. НОМЕР_1 , - вимог п. 13.1 «б» Правил дорожнього руху України, що призвело до ДТП (копія постанови додається).

Відповідно до абз.4 п.4 постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 № 4, - вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі ««Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також у рішенні ЄСПЛ від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів, щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Згідно з відомостями Централізованої бази даних МТСБУ, даними повідомлення про ДТП та довідки про обставини ДТП від НПУ вбачається, що винуватець ДТП, а саме, - Відповідач керував автомобілем «Сhегу», д.н.з. НОМЕР_1 , - без полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та страхового сертифікату «Зелена картка» (копії витягів, довідки та повідомлення додаються).

Відповідно до п. 21.1 ст.21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961 - ІV), з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті, - на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Обов`язок обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності покладений на водіїв також положеннями п.п. «ґ» п.2.1 Правил дорожнього руху України і ст.16 Закону України «Про дорожній рух».

Однак, всупереч зазначеним вимогам закону цивільно-правова відповідальність Відповідача на момент настання ДТП застрахована не була.

Відповідно до п.п. «а» п.41.1. ст.41 Закону № 1961-ІУ МТСБУ, за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, водій якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Тому, 27.06.2024 року власник пошкодженого транспортного засобу «Ford», д.н.з. НОМЕР_2 , з метою отримання відшкодування збитків, на виконання вимог ст. 35 Закону № 1961-IV, - звернувся до МТСБУ з відповідною заявою, а також надав копії документів, що підтверджували його право власності на транспортний засіб. Крім того, до заяви було долучено копію договору ОСЦПВ, який був чинним на момент ДТП щодо пошкодженого транспортного засобу. (Копії заяви, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, посвідчення водія та полісу додаються).

За фактом даної ДТП МТСБУ було відкрито регламентну справу № 104833.

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону № 1961-IV, - у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, - МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

На виконання своїх обов`язків, передбачених п. 34.1 ст.34 Закону № 1961-IV, - МТСБУ направило свого представника (працівника або експерта) для проведення огляду пошкодженого 11.07.2024 року, та проведення автотоварознавчого дослідження було складено Звіт № 638_24_FО від 01.08.2024 року.

Згідно з висновками Звіту № 638_24_FО від 01.08.2024 року було встановлено, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Ford», д.н.з. НОМЕР_2 , з урахуванням зносу, становила 7979,37 грн. (копія звіту з додатками додається).

Відповідно до ст. 29 Закону № 1961-ІV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Вартість такого дослідження, щодо розміру збитків становила 2850,00 грн., що підтверджується доданою копією платіжної інструкції № 924235.

Зазначена шкода, у визначеному спеціалістом розмірі, потерпілій особі, - особисто винуватцем ДТП відшкодована не була. При цьому договірних зобов`язань між МТСБУ, потерпілою особою та Відповідачем не виникало.

Приписами ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом є Закон № 1961-IV, який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин.

В зв`язку з настанням події, передбаченої п.п. «а» п. 41.1 ст.41 Закону № 1961 - ІV, з урахуванням лімітів страхової відповідальності та інформації, наявної в розпорядженні МТСБУ, останнє 26.12.2024 р. здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 7979,37 грн. за шкоду заподіяну в результаті пошкодження транспортного засобу (вартість відновлювального ремонту ТЗ з врахуванням зносу).

Така виплата була здійснена на підставі наказу МТСБУ № 3.1/25667 від 24.12.2024 року, що підтверджується доданими копіями такого наказу та довідки про розмір відшкодування № 1 від 24.12.2024 року та платіжної інструкції № 945003.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України обов`язок по відшкодуванню майнової шкоди, завданої неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкоди, завдана майну фізичної або юридичної особи, покладається в повному обсязі на особу, яка її завдала.

Відповідно до абз. 2 п.22.1 ст.22 Закону № 1961-ІV у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Таким чином, МТСБУ виконало покладений на нього даним законодавчим положенням обов`язок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини водія транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Ч.2 ст. 22 ЦК України, встановлює, що до збитків належать в тому числі і втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Приписами ст.1191 ЦК України та п.п.38.2.1 п.38.2 ст.38 Закону № 1961-ІV передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Тому, відповідно до ст. 1191 ЦК України та п.п.38.2.1 п.38.2 ст.38 Закону № 1961-ІV, - після проведення виплати потерпілій особі у МТСБУ виникло право зворотної вимоги до Відповідача.

Тобто, Позивач набув право вимоги, яке потерпіла особа ( ОСОБА_2 ) мала до Відповідача, як особи відповідальної за завдані збитки.

Щодо правового регулювання спірних правовідносин.

- 01.01.2025 року введено в дію Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 3720-ІХ (далі - Закон № З720-ІХ).

Відповідно до п.2 розділу VI Закону № 3720-ІХ: визнано таким, що втратив чинність з дня введення в дію цього Закону, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (Відомості Верховної Ради України, 2005 р., № 1, ст. 1 із наступними змінами).

Відповідно до абз. 6 п. 6 розділу VI Закону № 3720-ІХ: «Дія положень цього Закону поширюється виключно на страхові випадки, які настали за договорами страхування, що набрали чинності після введення в дію цього Закону. Жодне положення цього Закону не може збільшувати будь-які зобов`язання за будь-якими випадками, що мають ознаки страхових випадків за договорами страхування цивільно-правової відповідальності, укладеними відповідно до Закону України «Про обов 'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (Відомості Верховної Ради України, 2005 р., № 1, ст. 1 із наступними змінами).

Відповідно до ст. 5 ЦК України: Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Так як ДТП сталася до введення в дію Закону № 3720-ІХ, а право на звернення з регресним позовом виникло в МТСБУ відразу після понесення витрат, зокрема на встановлення розміру заподіяної шкоди та здійснення регламентної виплати (тобто, до втрати чинності Закону 1961-IV), то спірні правовідносини регулюються положеннями Закону 1961 IV.

На виконання вимог ч. 3 ст.175 ЦПК України варто зазначити:

1) позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (п.9) - відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

На момент звернення з позовом судові витрати Позивача становлять 2422,40 грн. - сплачений судовий збір.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання юридичною особою до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, як у даній справі 1,5% від ціни позову є меншими ніж мінімальна ставка судового збору (3 028,00 грн.) то сплаті підлягає мінімальна ставка.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. ст.4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною' другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного озміру ставки судового збору.

Таким чином, належним розміром судового збору у даній справі є 2 422,40 грн.

Що повністю відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладений у постановах від 16.11.2022 року у справі № 916/228/22 та від 01.06.2022 року у справі №540/5134/21, відповідно до яких, після 04.10.2021 року при поданні до суду процесуальних документів, передбачених ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

У випадку понесення додаткових судових витрат, під час судового розгляду будуть надані відповідні документи, для підтвердження здійснення таких;

2) заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви - не здійснювалось.

Згідно з ст. 276 ЦПК України, клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження подається у письмовій формі одночасно з поданням позовної заяви або може міститися у ній.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку в тому числі позовного провадження (загального або спрощеного).

Відповідно до п.1 ч. 1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. При цьому відповідно до ч. 2 вказаної статті у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті (варто підкреслити, шо дана справа не входить до такого переліку).

Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України для цілей ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

4.9 даної статті передбачає, що для цілей ЦПК України розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Положеннями абз. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» станом на 01 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб визначений у розмірі 3 028,00 гривні.

З огляду на наведе, справами незначної складності можуть бути справи, ціна позову в яких не перевищує 242 240,00 грн.

Таким чином, з урахуванням ціни позову, можна зробити висновок, що дана справа є малозначною і може бути розглянута в порядку спрощеного позовного провадження.

З огляду на викладене, відповідно до ст.ст. 11, 22, 509, 993, 1166, 1188, 1191 Цивільного кодексу України, ст.ст. 21, 22, 26, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV, ст.16 Закону України «Про дорожній рух» та керуючись ст. ст. 4,Л 1? 23, 27, 28, 43, 49, 64, 133, 134, 141, 150, 175-177, 184, 187, 274, 276 Цивільного процесуального кодексу України, - представник позивача просив суд задовольнити вимоги, викладені в прохальній частині позовної заяви (позовні вимоги).

28.04.2025 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних Положень ЦПК України для слухання справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В., присвоєно, - справа № 368/591/25, провадження № 2/368/614/25.

05.05.2025 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 175, 177, 185, 258, 260 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі, та призначено справу до судового розгляду в загальному порядку, призначено підготовче судове засідання на 11 год. 00 хв. 13.06.2025 року.

13.06.2025 року проведення підготовчого судового засідання відкладено на 11 год. 00 хв. 16.09.2025 року в зв`язку з неявкою сторін.

15.09.2025 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшов письмовий відзив, який поданий представником відповідача ОСОБА_1 , - адвоката Матюшенкова Дмитра Вікторовича, - наступного змісту:

- У провадженні Кагарлицького районного суду Київської області знаходиться цивільна справа № 591, - за позовом Моторне (транспортне) страхове Бюро України до ОСОБА_1 , - про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою.

Згідно ч. 1 ст. 178 ЦПК України, у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Тому, керуючись наданим процесуальним правом, - вважає за необхідне надати відзив на позовну заяву Моторне (транспортне) страхове Бюро України (далі - Позивач або МТСБУ), наступного змісту:

- У своєму позові Позивач посилається на те, що 13 червня 2024 року о 09:30 в м. Києві на вул. Набережне Шосе, водій ОСОБА_1 (далі - Відповідач), керуючи транспортним засобом «Сhегу», д.н.з. НОМЕР_1 , - не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Ford», д.н.з. НОМЕР_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 09 серпня 2024 року Відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

При цьому вказаним судовим рішенням було встановлено факт порушення Відповідачем, як водієм «Сhегу», д.н.з. НОМЕР_3 , - вимог п.13.1 "б" Правил дорожнього руху України, що призвело до ДТП.

27.06.2024 року власник пошкодженого транспортного засобу «Ford», д.н.з. НОМЕР_2 , з метою отримання відшкодування збитків, на виконання вимог ст. 35 Закону № 1961-ІV, - звернувся до МТСБУ з відповідною заявою, а також надав копії документів, що підтверджували його право власності на транспортний засіб. Крім того, до заяви було долучено копію договору ОСЦПВ, який був чинним на момент ДТП щодо пошкодженого транспортного засобу.

За фактом даної ДТП МТСБУ було відкрито регламентну справу № 104833.

Згідно з висновками Звіту № 638 24 РО від 01.08.2024 року було встановлено, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Ford», д.н.з. НОМЕР_2 , з урахуванням зносу, - становила 7 979,37 грн.

Вартість дослідження, щодо розміру збитків становила 2850,00 грн.

Таким чином, з огляду на наведене вище, Позивач просить стягнути з Відповідача 13 251,77 грн., що складаються з:

- 7979,37 грн. - регламентна виплата за шкоду пов`язану з пошкодженням транспортного засобу;

- 2850,00 грн. - витрати пов`язані зі встановлення розміру збитків;

- 2422,40 грн. - сума судового збору.

В свою чергу, Відповідач заперечує проти позовних вимог Позивача з наступних підстав:

- Законом України від 1 липня 2004 року № 1961 - ІV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 1961-ІУ), регулюється відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Закон № 1961-ІV втратив чинності з дня введення в дію з 1 січня 2025 року Закону України 21 травня 2024 року № 3720-ІХ "Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі -Закон № 3720-ІХ).

Оскільки ДТП за участю автомобіля Відповідача сталося 13.06.2024 року, тому у даному випадку застосуванню підлягає саме Закон № 1961 - IV.

Відповідно до п. 13.1 ст. 13 Закон № 1961-ІV (Особливості страхування цивільно- правової відповідальності окремих категорій громадян України), учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю І групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю І групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо- транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Згідно посвідчення інваліда війни серії НОМЕР_4 від 02.07.2007 року, - Відповідач є інвалідом війни 2 групи.

В Рішенні Конституційного Суду № 7-рп/2014 від 23.12.2014 зазначено, що в аспекті конституційного звернення положення пункту 13.1 статті 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 1 липня 2004 року № 1961-ІV зі змінами необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам І групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі.

Таким чином враховуючи, що Відповідач є власником транспортного засобу «Сhегу», д.н.з. НОМЕР_3 , - та є інвалідом війни 2 групи, - останній звільняється від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України в силу Закону та відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є Відповідач, - проводить МТСБУ у порядку, визначеному Законом № 1961-ІV.

Питання строку подання відзиву

Відповідно до ч. 7 ст. 178 ЦПК України, відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ст. 6 Конвенції кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі "Кутіч проти Хорватії", заява №48778/99).

Україна, як учасниця конвенції, - повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Рішенням ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має "застосовуватися на практиці і бути ефективним" (рішення у справі "Белле проти Франції").

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ від 28.10.98 у справі "Перес де Рада Каванил`єс проти Іспанії").

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, - визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Так у справі "Delcourt v. Belgium" Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

Водночас у справі "Bellet v. France" Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду ("Perez de Raela Cavaniles v. Spain", "Beles and others v. the Czech Republic", "RTBF v. Belgium").

Також згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).

У рішенні по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Враховуючи, значний обсяг документів, з яким необхідно було ознайомитися представнику Відповідача (які на відміну від Позивача та його представника є щоденними) та те, що отримання доручення на надання БВПД від 27.08.2025 року було видано після встановленого строку на подання відзиву, тому я вимушений суд просити про поновлення мені строку на подання відзиву.

Таким чином, керуючись ст. 178 ЦПК України, - представник відповідача просив суд:

1. Поновити строк на подання даного відзиву;

2. В задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

16.09.2025 року проведення підготовчого судового засідання відкладено на 09 год. 00 хв. 08.10.2025 року, - в зв`язку з письмовим клопотанням представника позивача.

01.10.2025 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла письмова заява представника позивача, - Моторне (транспортне) страхове бюро України, - Висоцької Христини Олегівни, - наступного змісту:

- В провадженні Кагарлицького районного суду знаходиться цивільна справа № 368/591/25 за позовом МТСБУ до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних зі здійсненням регламентної виплати.

15.09.2025 року Представником Відповідача було подано відзив, до якого було долучено копію посвідчення інваліда війни відповідача.

Ознайомившись з такими, зауважує:

Відповідно до п.13.1 ст.13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-ІV): - учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю І групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю І групи, у иприсутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо- транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, - проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Відповідно до п.п. «г» п.41.1 ст.41 Закону № 1961-ІV, - МТСБУ за рахунок коштів фондузахисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону.

При цьому, приписами ст. 38 Закону № 1961-ІV встановлено обмеження, зокрема:

- МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону (п.38.2.1).

Про існування таких документів МТСБУ до 15.09.2025 року відомо не було.

Оскільки, відповідно до п. 33.1.4 ст. 33 Закону № 1961-ІV, - у разі настання дорожньо- транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ - зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Відповідач зазначеного вище обов`язку не виконав, жодних документів щодо ДТП, в тому числі, - повідомлення про ДТП, а також копії посвідчення інваліда війни, - не надіслав.

Тобто саме бездіяльність відповідача призвела до того, що МТСБУ було змушено звертатись з позовом до суду.

Варто зауважити, шо поки МТСБУ не отримує повного пакету документів щодо ДТП, воно не може прийняти рішення, щодо наявності або відсутності підстав для звернення з регресним позовом до винуватця, оскільки МТСБУ, - є відповідальне за належне використання Фондів, тобто як, - здійснення видатків з нього, так і здійснення стягнення на користь МТСБУ.

У зв`язку з чим наявна підстава для закриття провадження у справі, а саме відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо растосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.08.2024 року у справі № 916/3006/23: "необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» маєрозглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Від підстав позову слід відрізняти правові підстави позову (правове обґрунтування позову) - правову кваліфікацію обставин, якими позивач обґрунтовує свої позиції (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 95)).

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Отже, суд закриває провадження у справі у зв 'язку з відсутністю предмета спору, якшо предмет спору існував на момент виникнення останнього, але припинив існування в процесі розгляду справи на час (до) ухвалення судом першої інстанції судового рішення."

Варто підкреслити, що дане клопотання не є відмовою від позову, а є саме клопотання про закриття провадження у праві, - через відсутність предмета спору.

Більше того, довіреністю, що наявна в матеріалах справи, встановлені чіткі обмеження повноважень представника - зокрема, представник не може відмовитися від позову. Натомість подання клопотання про закриття провадження є процесуальною дією, що є в межах повноважень визначених Позивачем для представника.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

При подачі позову 25.04.2025 року Позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про судовий збір», - представник позивача просить розглянути питання та винести ухвалу про повернення Позивачу суми судового збору (у сплаченому ним розмірі - 2 422,40 грн.), у зв`язку із закриттям провадження у справі (п. 5 ч. 1).

гідно з ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у випадках, установлених п.1 ч. 1 цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках,установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 43, 49, 64, п.2 ч. 1 ст.255 Цивільного процесуального кодексу України, - представник позивача просить суд винести судове рішення у виді ухвали, на підставі якої:

1. Закрити провадження у справі № 368/591/25 за позовом МТСБУ до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою та збитків, - на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

2. Повернути позивачеві суму сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн.

В підготовче судове засідання, яке відбулося 08.10.2025 року, представник позивача, - Моторне (транспортне) страхове бюро України, - не з`явився, хоча, - повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи, проте, - на адресу суду надійшло письморве клопотання представника позивача, в яковму він просить суд:

1. Розгляд справи, - здійснювати без його участі;

2. Клопотання про закриття провадження та повернення судового збору підтримує та просить його задовольнити.

В підготовче судове засідання, яке відбулося 08.10.2025 року, - відповідач, - ОСОБА_1 , - не з`явився, хоча, - повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи, проте, - з`явився його представник, - адвокат Матюшенков Д.В.

В підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 08.10.2025 року, - представник відповідача, - ОСОБА_1 , - адвокат Матюшенков Дмитро Вікторович, - не заперечував проти закриття провадження у справі за відсутністю предмету спору, та, відповідно, - підтримав клопотання представника позивача про закриття провадження у справі.

З огляду на предмет позову, фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, - в судовому засіданні, яке відбулося 08.10.2025 року, - постає питання про закриття провадження у справі в зв`язку з відсутністю предмета спору, та вирішення питання по повернення судового збору, сплаченого позивачем при подачі позовної заяви, яке слід вирішити ухвалою суду.

Суд, розглянувши клопотання представника позивача про закриття провадження у справі, вислухавши думку представника відповідача, який таке клопотання підтримав, розглянувши матеріали справи в частині процесуальної можливості закриття провадження по справі та повернення судового збору, - приходить до висновку щодо задоволення клопотання представника позивача, - в повному обсязі, - шляхом винесення судового рішення у виді ухвали, як окремого процесуального документу, обгрунтовуючи своє рішення наступним.

Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм права:

- 13 червня 2024 року о 09:30 в м.Києві на вул. Набережне Шосе, водій ОСОБА_1 (далі - Відповідач), керуючи транспортним засобом, - автомобілем «Сhегу», д.н.з. НОМЕР_1 , - не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Ford», д.н.з. НОМЕР_2 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

На підставі постанови Печерського районного суду м. Києва від 09 серпня 2024 року, - Відповідача ОСОБА_1 , - було визнано винним у вчиненні адміністративногнор правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП, та, відповідно, - притягнено відповідача до адміністративної відповідальності.

При цьому вказаним судовим рішенням у виді постанови (яка набрала законної сили), - було встановлено факт порушення Відповідачем ОСОБА_1 , як водієм легкового автомобіля «Сhегу», д.н.з. НОМЕР_1 , - вимог п. 13.1 «б» Правил дорожнього руху України, що призвело до ДТП (копія постанови міститься в матеріалах справи).

Відповідно до абз. 4 п.4 постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 № 4, - вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі ««Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також у рішенні ЄСПЛ від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів, щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Згідно з відомостями Централізованої бази даних МТСБУ, даними повідомлення про ДТП та довідки про обставини ДТП від НПУ вбачається, що винуватець ДТП, а саме, - Відповідач ОСОБА_3 , - керував автомобілем «Сhегу», д.н.з. НОМЕР_1 , - без полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та страхового сертифікату «Зелена картка» (копії витягів, довідки та повідомлення містяться в матеріалах справи).

Відповідно до п. 21.1 ст.21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961 - ІV), з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті, - на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Обов`язок обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності покладений на водіїв також положеннями п.п. «ґ» п.2.1 Правил дорожнього руху України і ст.16 Закону України «Про дорожній рух».

Однак, всупереч зазначеним вимогам закону цивільно - правова відповідальність Відповідача ОСОБА_1 , - на момент настання ДТП, - застрахована не була.

Відповідно до п.п. «а» п.41.1. ст.41 Закону № 1961-ІV МТСБУ, за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, - відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, водій якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Тому, 27.06.2024 року власник пошкодженого транспортного засобу «Ford», д.н.з. НОМЕР_2 , з метою отримання відшкодування збитків, на виконання вимог ст. 35 Закону № 1961-IV, - звернувся до МТСБУ з відповідною заявою, а також надав копії документів, що підтверджували його право власності на транспортний засіб. Крім того, до заяви було долучено копію договору ОСЦПВ, який був чинним на момент ДТП щодо пошкодженого транспортного засобу. (Копії заяви, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, посвідчення водія та полісу додаються).

За фактом даної ДТП МТСБУ було відкрито регламентну справу № 104833.

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону № 1961-IV, - у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, - МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

На виконання своїх обов`язків, передбачених п. 34.1 ст.34 Закону № 1961-IV, - МТСБУ направило свого представника (працівника або експерта) для проведення огляду пошкодженого 11.07.2024 року, та проведення автотоварознавчого дослідження було складено Звіт № 638_24_FО від 01.08.2024 року.

Згідно з висновками Звіту № 638_24_FО від 01.08.2024 року було встановлено, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Ford», д.н.з. НОМЕР_2 , з урахуванням зносу, становила 7979,37 грн. (копія звіту з додатками додається).

Відповідно до ст. 29 Закону № 1961-ІV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Вартість такого дослідження, щодо розміру збитків становила 2850,00 грн., що підтверджується доданою копією платіжної інструкції № 924235.

Зазначена шкода, у визначеному спеціалістом розмірі, потерпілій особі, - особисто винуватцем ДТП відшкодована не була. При цьому договірних зобов`язань між МТСБУ, потерпілою особою та Відповідачем не виникало.

Приписами ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом є Закон № 1961-IV, який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин.

В зв`язку з настанням події, передбаченої п.п. «а» п. 41.1 ст.41 Закону № 1961 - ІV, з урахуванням лімітів страхової відповідальності та інформації, наявної в розпорядженні МТСБУ, останнє 26.12.2024 р., - здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 7979,37 грн. за шкоду, заподіяну в результаті пошкодження транспортного засобу (вартість відновлювального ремонту ТЗ з врахуванням зносу).

Така виплата була здійснена на підставі наказу МТСБУ № 3.1/25667 від 24.12.2024 року, що підтверджується доданими копіями такого наказу та довідки про розмір відшкодування № 1 від 24.12.2024 року та платіжної інструкції № 945003.

Згідно ч. 2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України обов`язок по відшкодуванню майнової шкоди, завданої неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкоди, завдана майну фізичної або юридичної особи, покладається в повному обсязі на особу, яка її завдала.

Відповідно до абз. 2 п.22.1 ст.22 Закону № 1961-ІV у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Таким чином, - МТСБУ (Позивач по справі), - виконало покладений на нього даним законодавчим положенням обов`язок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини водія транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Згідно ч. 1 ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно ч. 2 ст. 22 ЦК України до збитків належать в тому числі і втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно положень ст. 1191 ЦК України та п.п.38.2.1 п.38.2 ст.38 Закону № 1961-ІV передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, - має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Відповідно, з урахуванням вимог ст. 1191 ЦК України та п.п.38.2.1 п.38.2 ст.38 Закону № 1961-ІV, - після проведення виплати потерпілій особі, позивач, - МТСБУ, - звернулося до суду з даним позовом.

Проте, - згідно п.13.1 ст.13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-ІV), -

- учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю І групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю І групи, у присутності, - звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

Відшкодування збитків від дорожньо- транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, - проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Відповідно до п.п. «г» п.41.1 ст.41 Закону № 1961-ІV, - МТСБУ за рахунок коштів фондузахисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону.

При цьому, приписами ст. 38 Закону № 1961-ІV встановлено обмеження, зокрема:

- МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону (п.38.2.1).

Суд враховує ту обставину, що про існування такої обставини, що відповідач ОСОБА_1 , - є інвалідом війни, - позивачу МТСБУ, - відомо не було, так як відповідач, - таких документів не надав.

Згідно посвідчення інваліда війни серії НОМЕР_4 від 02.07.2007 року, копія якого місмтиться в матеріалах справи, - Відповідач ОСОБА_1 , - є інвалідом війни 2 групи.

В Рішенні Конституційного Суду № 7-рп/2014 від 23.12.2014 зазначено, що в аспекті конституційного звернення положення пункту 13.1 статті 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 1 липня 2004 року № 1961-ІV зі змінами необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам І групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі.

Таким чином враховуючи, що Відповідач ОСОБА_1 , - є власником транспортного засобу «Сhегу», д.н.з. НОМЕР_3 , - та є інвалідом війни 2 групи, - останній звільняється від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України в силу Закону та відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є Відповідач, - проводить МТСБУ у порядку, визначеному Законом № 1961-ІV.

Оскільки, відповідно до п. 33.1.4 ст. 33 Закону № 1961-ІV, - у разі настання дорожньо- транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ - зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Відповідач ОСОБА_1 , - зазначеного вище обов`язку не виконав, жодних документів щодо ДТП, в тому числі, - повідомлення про ДТП, а також копії посвідчення інваліда війни, - не надіслав на адресу позивача.

Суд погоджується з правовою позицією представника позивача, яка полягає в тому, що саме бездіяльність відповідача призвела до того, що МТСБУ звернулося з дланим позовом до суду.

Варто зауважити, шо поки МТСБУ не отримує повного пакету документів щодо ДТП, воно не може прийняти рішення, щодо наявності або відсутності підстав для звернення з регресним позовом до винуватця, оскільки МТСБУ, - є відповідальне за належне використання Фондів, тобто як, - здійснення видатків з нього, так і здійснення стягнення на користь МТСБУ.

Відповідно, з огляду на обставини справи, встановлених судом в судовому засіданні з письмових доказів, - наявна підстава для закриття провадження у справі, а саме відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо растосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.08.2024 року у справі № 916/3006/23: "необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» маєрозглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Від підстав позову слід відрізняти правові підстави позову (правове обґрунтування позову) - правову кваліфікацію обставин, якими позивач обґрунтовує свої позиції (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 95)).

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Отже, суд закриває провадження у справі у зв 'язку з відсутністю предмета спору, якшо предмет спору існував на момент виникнення останнього, але припинив існування в процесі розгляду справи на час (до) ухвалення судом першої інстанції судового рішення."

Суд наголошує, що в даному випадку- позивачем подане клопотання про закриття провадження у справі не з підстав відмови від позову, а з підстави відсутність предмету спору, яке, з оглляду на обставини справи, - підлягає до задоволення, - шляхом винесення ухвали, як окремого процесуального документу.

Більше того, довіреністю, що наявна в матеріалах справи, встановлені чіткі обмеження повноважень представника - зокрема, представник не може відмовитися від позову. Натомість подання клопотання про закриття провадження є процесуальною дією, що є в межах повноважень визначених Позивачем для представника.

Як вбачається з матеріалів справи, - на час винесення даної ухвали, - в даному цивільному провадженні відсутній предмет спору, що тягне за собою застосування судом положень п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно правової позиції Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в Постанові від 20.09.2021 року по справі № 638/3792/20, - провадження № 61-3438сво21, - закриття провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України можливе лише в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 ЦПК України у підготовчому судовому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого судового засідання та початку судового розгляду справи по суті.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Щодо повернення судового збору:

Згідно ч. 2 ст. 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл судових витра, повернення судового збору з державного бюджету.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду у разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито в зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова прийнята судом), у тому числі в апеляційних та касаційних інстанціях.

Суд ще раз наголошує, що в даній цивільній справі, - провадження закривається не з підстави відмови позивача від позову, а з підстави відсутності прелдмету спору, що, в свою чергу, - дає підстави суду вирішувати питання щодо повернення позивачу сплаченої позивачем суми судового збору з Державного бюджету, - з урахуванням документально підтверджених витрат у виді сплаченого судового збору, який підтверджується платіжною інструкцією.

В матеріалах справи міститься платіжна інструкція № 12307 від 25.04.2025 року, з якого вбачається, що позивачем по справі, - «МТСБУ» при подачі позовної заяви сплачено кошти в сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. судового збору, - які мають бути повернені позивачу з Державного бюджету.

Згідно ч. 3 ст. 255 ЦПК України хвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Враховуючи вищевикладене, керуючись п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в Постанові від 20.09.2021 року (в справі № 638/3792/20, - провадження № 61-3438сво21),ч. 1 ст. 200, п. 2 ч. 2 ст. 200, п. 2 ч. 1 ст. 255, ч.ч. 2, 3 ст. 255, п. 1 ч. 1 ст. 258, 259, 260 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Провадження у справі № 368/591/25, провадження № 2/368/614/25, за позовом Моторне (транспортне) страхове бюро України до ОСОБА_1 , - про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, -

- закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, - відсутність предмету спору.

Повернути юридичній особі, - Моторне (транспортне)страхове бюро України, (026653, м. Київ, Русанівський бульвар, 8, ), -

- з Державного бюджету кошти в сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп., сплачених позивачем у виді судового збору при подачі позовної заяви згідно платіжної інструкції № 12307 від 25.04.2025 року.

Ухвала в частині повернення коштів з Державного бюджету України, - є виконавчим документом.

Ухвала в частині закриття провадження може бути оскаржена на підставі ч. 3 ст. 255, п. 15 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

На підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно п. 15.5 Перехідних Положень ЦПК України від 03 жовтня 2017 року, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Відповідно, ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів до Київського Апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області з моменту проголошення, а учасниками процесу, які не були присутні в залі судового засідання під час проголошення ухвали, - протягом п`ятнадцяти днів з моменту отримання копії ухвали.

Суддя: О.В. Закаблук