КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2025 року м. Київ

Унікальний номер справи № 752/12793/25

Апеляційне провадження № 22-ц/824/16434/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Євграфової Є.П., Саліхова В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Марченка М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 липня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Данілової Т.М., у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

в с т а н о в и в :

У травні 2025 року представник Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - адвокат Полішко Л.О. звернулась до суду з вказаним позовом, в якому посилалась на те, що з 01.05.2018 року Комунальне підприємство (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» є виконавцем комунальних послуг, а саме: з 01.05.2018 до 31.10.2021 є виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (послуги з ЦО/ЦПГВ), з 01.11.2021 у зв`язку зі зміною законодавства, позивач є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (послуги з ТЕ/ПГВ).

Правовідносини у сфері надання послуг з ЦО/ЦПГВ регулювались Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2024 № 1875-ІV та Правилами надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630.

Правовідносини у сфері надання послуг з ТЕ/ПГВ регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VІІІ, Постановою КМУ від 11.12.2019 № 1182 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуг з постачання гарячої води» та Постановою КМУ від 21.08.2019 № 830 «Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг постачання теплової енергії».

Відповідно до вимог вказаних вище нормативних актів послуги з ЦО/ЦПГВ та послуги з ТЕ/ПГВ надаються споживачеві згідно з договорами, що оформлюються на основні типових договорів про надання відповідних комунальних послуг, які є договорами приєднання.

На виконання вимог законодавства, КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» на підставі типових договорів, підроблені та опубліковані/оприлюднені: договір про надання послуг з ЦО/ЦПГВ опублікований в газеті «Хрещатик» від 28.02.2018 № 34 (5085); щодо договору про надання послуг з ТЕ/ПГВ, то відповідно до ст. Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року, у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеним, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору на загальнодоступних місцях на інформаційний стендах та/або рахунках на оплату послуг.

Позивачем, на виконання вимог чинного законодавства на своєму веб-сайті оприлюднено типові індивідуальні договори про надання послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води.

Свідченням повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов як договору про надання послуг з ЦО/ЦПГВ, так і договору про надання з ТЕ/ПГВ є, у тому числі факт отримання послуг споживачем.

Будинок за адресою: АДРЕСА_1 , в цілому під`єднано до мереж тепло- та водопостачання, а отже відповідачі є споживачами послуг з ЦО/ЦПГВ, а з 01.11.2021 споживачами послуг з ТЕ/ПГВ.

Отже, виникнення цивільних прав та обов`язків між позивачем та відповідачем підтверджується діями сторін, а саме позивач щомісячно надає відповідачу послуги з ЦО/ЦПГВ, а з 01.11.2021 послуги ТЕ/ПГВ, надсилає відповідачу платіжні документи на плату таких послуг, а відповідач споживає надані послуги та зобов`язаний оплатити їх вартість.

Проте, відповідачі у порушення вимог законодавства своєчасно не сплачували за спожиті послуги з ЦО/ЦПГВ та ТЕ/ПГВ в результаті чого утворилась заборгованість.

Крім того, відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004, а також Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» споживачі послуг з ЦО/ЦПГВ зобов`язані сплачувати внески за обслуговування вузлів комерційного обліку відповідних послуг. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017, плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуги з ТЕ/ПГВ включає в себе також й плату за абонентське обслуговування. Таким чином, за вищевказаною адресою, у відповідача також існує заборгованість зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого постачання гарячої води та заборгованість з плати за абонентське обслуговування з послуг з постачання гарячої води.

Також, позивач посилався на те, що 11.10.2018 року між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та Комунальним підприємство (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» було укладено Договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесїї), за яким ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» відступило право вимоги, а КП «КИЇВТЕПЛОЕНРГО набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед Кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01.08.2018 року з урахуванням оплат, що отримані Кредитором за період 01.08.2018 року до дати укладення цього договору. Перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), прав вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у Додатку № 1 та Додатку № 2 до цього договору.

Відповідно до Додатку № 1 та/або Додатку № 2 до Договору цесїї позивач набув право вимог заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги.

Враховуючи набуття позивачем права вимоги до відповідачів за Договором цесії та відповідно до положень чинного законодавства України позивачем нараховано заборгованість за житлово-комунальні послуги.

Враховуючи викладене, просив стягнути з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті послуги в сумі 97 948,08 грн., яка складається з: заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 5842,40 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 888,04 грн., 3 % річних у розмірі 218,49 грн.;

заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 1731,29 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 263,16 грн., 3 % річних у розмірі 64,75 грн.;

заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 15017,89 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 2 773,87 грн., 3 % річних у розмірі 687,035 грн.;

заборгованості за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 12474,47 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 2057,62 грн., 3 % річних у розмірі 514,55 грн.;

заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 32172,81грн., інфляційну складову боргу у розмірі 3244,13 грн., 3 % річних у розмірі 832,07 грн., пеня у розмірі 1012,36 грн.;

заборгованості за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 14 735,98 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 2 136,18 грн., 3 % річних у розмірі 520,56 грн., пеня у розмірі 633,35 грн.;

заборгованість по сплаті за абонентське обслуговування за постачання теплової енергії у розмір 79,78 грн.;

заборгованість по сплаті за абонентське обслуговування за постачання гарячої води у розмір 47,30 грн.;

стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі 3028 грн.(а.с. 1-3).

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 22 липня 2025 року позов Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальних послуг - задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 5 842, 40 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 888, 04 грн, три відсотка річних у розмірі 218, 49 грн, за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з центрального гарячого водопостачання у розмірі 1 731,29 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 263,16 грн та три проценти річних у розмірі 64,75 грн, за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 15 017,89 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 2 773,87 грн та три відсотки річних у розмірі 687,03 грн, за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 12 474,47 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 2 057, 62 грн. та три відсотки річних у розмірі 514,55 грн, за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії в розмірі 32 172,81 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 3 244,13 грн, три відсотка річних у розмірі 832,07 грн, пеня у розмірі 1 012,36 грн, за спожиті послуги з постачання гарячої води за період з 01 листопада 2021 року у розмірі 14 735,98 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 2 136,18 грн, три відсотка річних у розмірі 520,56 грн та пеня у розмірі 633,35 грн, з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 79,78 грн, з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 47,30 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» в рівних частинах 3 028,00 грн судового збору (а.с. 39-42).

Не погодившись з рішенням районного суду, 04 вересня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Кисель А.С. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 57-62).

Апеляційну скаргу мотивувала тим, що оскаржуване рішення ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Судом першої інстанції під час постановлення оскаржуваного рішення залишено поза увагою, що позивачем не зазначено інформації щодо наявності чи відсутності приладів обліку, а також того, чи було враховано показники приладів обліку та чи здійснено долучені позивачем до позову розрахунки з урахуванням показників приладу. Позивачем не було початково складено акт про те, чи експлуатується конкретний прилад обліку, інформація про повірку засобів обліку відсутня.

Судом першої інстанції під час розгляду справи відповідна обставина так саме не встановлювалась. Зокрема, не було з`ясовано, з огляду на показники який приладів обліку було розраховано заборгованість та чи наявні такі прилади обліку взагалі.

Вказувала, що основою для розрахунку заборгованості повинні виступати звідки з показаннями приладів будинкового засобу обліку теплової енергії. Разом з тим, зазначені звіти відсутні.

Відтак, судом першої інстанції не застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, а саме ч. 1 ст. 11 Закону України «Про облік теплової енергії та водопостачання» та п. 7 Правил від 21.08.2019 року.

Також, посилалась на те, що під час здійснення розрахунків позивачем не було враховано вимог Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 року № 315. В позовній заяві відсутня відмітка про застосування формули 2 п. 2 розділу ІІ Методики від 22.11.2018 року.

Надані позивачем корінці нарядів споживання теплової енергії не містять подальшого відображення поділу цього обсягу відносно до інших споживачів відповідно площі будинку та площ інших споживачів відповідно до формули 2 п. 2 розділу ІІ Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг.

Корінці нарядів відображають виключно загальну інформацію про будинок в цілому та не можуть бути доказом існування заборгованості щодо конкретного приміщення.

Відтак, позивачем не надано належних доказів споживання апелянтом заявленої в позовній заяві вартості спожитих послуг, не відображено кількості спожитої щомісяця теплової енергії в Гкалоріях, загальної площі будинку, на яку подається теплопостачання, не визначено температуру, не перевірено показники засобів обліку, не долучено щомісячні акти знімання показників теплового лічильника в опалювальний сезон. Не посилається також позивач на рішення компетентного органу, який встановлював відповідну плату за споживання теплової енергії за відповідних період. Сам по собі розрахунок заборгованості, складний одноособово позивачем не є доказом наявності заборгованості.

Щодо вимог про стягнення інфляційної складової боргу, 3 % річних, то зазначала, що такі є похідними від вимог про стягнення заборгованості, тому гне підлягають задоволенню (а.с. 57-62).

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 - адвокат Кисель А.С. підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, причини неявки не повідомили про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином про що у справі є докази.

Про розгляд справи апеляційним судом 20 листопада 2025 року позивач Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» був сповіщений 02 жовтня 2025 року повідомленням до його Електронного кабінету в ЄСІТС із забезпеченням технічної фіксації такого повідомлення. Повідомлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , кожного окремо, повернулись із відмітками працівників пошти про відсутність адресатів за зазначеними ними адресами, заяви про зміну адреси місця проживання (перебування) від вказаних осіб до суду не надходили. Проте, факт належного повідомлення апелянта ОСОБА_1 підтвердила в суді її представник - адвокат Кисель А.С. про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (а.с. 83-90).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали позовної заяви, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи, не заперечується сторонами та є загальновідомим, що з 01 травня 2018 року КП «Київтеплоенерго» є виконавцем комунальних послуг, а саме: з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року є виконавцем послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води; з 01 листопада 2021 року у зв`язку зі зміною законодавства позивач є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води.

На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-ІV КП (далі - Закон № 1875-ІV) «Київтеплоенерго» на підставі типового договору підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води у газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085).

Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку із чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

11.10.2018 року між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та Комунальним підприємство (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» було укладено Договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесїї), за яким ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» відступило право вимоги, а КП «КИЇВТЕПЛОЕНРГО набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед Кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01.08.2018 року з урахуванням оплат, що отримані Кредитором за період 01.08.2018 року до дати укладення цього договору. Перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), прав вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у Додатку № 1 та Додатку № 2 до цього договору (а.с. 26).

Відповідно до Додатку № 1 та/або Додатку № 2 до Договору цесїї Позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 5 942,40 грн., заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 1 731,29 грн за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 27-28).

Згідно п. 3.4.2 Договору Новий кредитор має право на отримання замість Кредитора від споживачів, визначених у Додатку № 1 та/або Додатку № 2 до Договору цесії сплати заборгованостей, право вимоги до яких відступлене за цим договором.

Крім того, відповідно до п. 1.3 договору цесії Кредитор відступає, Новий кредитор/Позивач набуває право вимоги також будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (неустойка, штраф, пеня), 3% річних, інфляційні нарахування, судові витрати, витрати пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень), що нараховані Кредитором та/або виникли до дати укладення цього Договору у зв`язку з неналежним виконанням споживачем (споживачами) зобов`язань з оплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за договорами та споживачами, які зазначені у Додатку № 1 та у Додатку № 2 до Договору цесії.

В свою чергу, надання послуг здійснювалось на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630 (далі Правила), який був опублікований 31.07.2014 на офіційному сайті ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», а також в газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 №111 (4511).

Згідно з даними витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва у квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані: з 05.03.1998 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 04.10.2017 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 04.10.2017 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 4).

З наданих позивачем копій корінців нарядів, що видавались на включення (відключення) опалення, вбачається, що для будинку за адресою: АДРЕСА_4 , надавались послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання (а.с. 18-24).

Згідно з розрахунками заборгованості за адресою: АДРЕСА_2 , наявна заборгованість: за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 5 942,40 грн. (в позові заявлено 5 842,40 грн.), інфляційна складова у розмірі 888,04 грн., 3 % річних у розмірі 218,49 грн. (а.с. 5, 11);

заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 1731,29 грн., інфляційна складова у розмірі 263,16 грн., 3 % річних у розмірі 64,75 грн. (а.с. 6, 11).

заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 20 268,72 грн. (в позові заявлено 15017,89), інфляційна складова боргу у розмірі 2 773,87 грн., 3 % річних у розмірі 687,035 грн. (а.с. 10,16-17);

заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 15 234,47 грн. (в позові заявлено 12 474,47 грн.), інфляційну складову боргу у розмірі 2057,62 грн., 3 % річних у розмірі 514,55 грн. (а.с. 9, 16-17)

заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 32172,81 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 3244,13 грн., 3 % річних у розмірі 832,07 грн., пеня у розмірі 1012,36 грн. (а.с. 8, 15);

заборгованості за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 14 735,98 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 2 136,18 грн., 3 % річних у розмірі 520,56 грн., пеня у розмірі 633,35 грн. (а.с. 7, 15);

заборгованість по сплаті за абонентське обслуговування за постачання теплової енергії у розмір 79,78 грн. (а.с. 14);

заборгованість по сплаті за абонентське обслуговування за постачання гарячої води у розмір 47,30 грн. (а.с. 14).

Правовідносини між сторонами регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила).

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року (в редакції Закону, чинної на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення (частина п`ята статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» були визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, за якими споживач, зокрема, має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та зобов`язаний оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом.

Згідно із статтями 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Згідно частини першої статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні положення містить уведений в дію 01 травня 2019 року Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року, згідно частини першої статті 9 якого споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно пункту 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, а оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Пунктом 30 Правил передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки та дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг.

Виходячи зі змісту статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

При розгляді такої категорії спорів слід враховувати правовий висновок, викладений у постанові від 20 квітня 2016 року Верховного Суду України при розгляді справи № 6-2951цс15, предметом якої був спір про стягнення боргу за надані комунальні послуги, відповідно до якого, хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зазначено, що відносини між учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 вказаного Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, де Велика Палата погодилася з висновками судів першої й апеляційної інстанцій про те, що у сторін спору є фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідача від обов`язку оплати за надані такі послуги та не знайшла підстав для відступу від висновку Верховного Суду України у постанові від 20 квітня 2016 року при розгляді справи № 6-2951цс15 (пункти 19-20).

Такі ж висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц та від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16 щодо обов`язковості сплати комунальних послуг незалежно від наявності договору.

Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані сплачувати житлово-комунальні послуги, якими вони фактично користувалися. При цьому, наявність чи відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги та обґрунтованість їх розміру.

Наявність відносин між сторонами, отже і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач отримує послуги та має здійснювати оплату виставлених рахунків.

Так, судом встановлено, що позивач належно виконував свої зобов`язання, зокрема, щодо надання житлово-комунальних послуг у квартирі АДРЕСА_3 .

Разом з тим, з даними витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва у квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані: з 05.03.1998 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 04.10.2017 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 04.10.2017 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 4).

Враховуючи, що відповідачі зареєстровані у квартирі АДРЕСА_3 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що останні отримують житлово-комунальні послуги за вказаною адресою та є їх споживачами.

Разом з тим, в апеляційній скарзі апелянт не заперечувала факту реєстрації місця проживання відповідачів за вказаною адресою. Вказані обставини в суді апеляційної інстанції підтвердила представника ОСОБА_1 - адвокат Кисель А.С. про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (а.с. 90).

Згідно з розрахунками заборгованості за адресою: АДРЕСА_2 , наявна заборгованість: за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 5 942,40 грн.; заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 1731,29 грн.; заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 20 268,72 грн.; заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 15 234,47 грн.; заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 32172,81 грн.; заборгованості за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 14 735,98 грн.; заборгованість по сплаті за абонентське обслуговування за постачання теплової енергії у розмір 79,78 грн.; заборгованість по сплаті за абонентське обслуговування за постачання гарячої води у розмір 47,30 грн.

Заперечуючи проти наданих позивачем розрахунків заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, вказувала, що позивачем не зазначено інформації щодо наявності чи відсутності приладів обліку, а також того, чи було враховано показники приладів обліку та чи здійснено долучені позивачем до позову розрахунки з урахуванням показників приладу.

Однак, суд апеляційної інстанції відхиляє вказані доводи, адже зазначені розрахунки є належним та допустимими доказами заборгованості, оскільки містять дані щодо номеру особового рахунку, відомості щодо наявності/відсутності лічильників, вихідні дані щодо розміру опалювальної площі, чинні тарифи на послуги, обсяг споживання гарячої води, фактичний обсяг споживання теплової енергії щомісячно в опалювальний сезон із зазначенням обсягу спожитої теплової енергії (ГКал), суми щомісячних нарахувань за надані послуги.

Відповідачем не надано доказів на спростування факту наявності та розміру заборгованості за вказані житлово-комунальні, надані позивачем, а відтак, наявні підстави для стягнення заборгованості за вказані житлово-комунальні послуги.

Разом з тим, з розрахунків заборгованості вбачається, що заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення становить 5 942,40 грн.; заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення становить 20 268,72 грн.; заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого постачання гарячої води становить 15 234,47 грн.

Однак, звертаючись до суду з позовними вимогами, позивач просив стягнути з відповідачів заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 5842,40 грн., заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 15017,89 грн., заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 12474,47 грн.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що позивач самостійно формує позовні вимоги, а суд розглядає справу в межах таких позовних вимог, відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за спожиті комунальні послуги в межах заявлених позовних вимог.

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, 3 % річних та пені, колегія суддів зазначає наступне.

З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану, та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» нарахування та стягнення штрафів або пені, інфляційних нарахувань, відсотків річних у разі несвоєчасної або неповної оплати за житлово-комунальні послуги населенням - заборонено.

Враховуючи викладене, нарахування позивачем з 01 січня 2024 року по 30 квітня 2025 року 3% річних, інфляційних втрат та пені є безпідставним.

Відтак апеляційний суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог позову в частині стягнення суми інфляційної складової, 3% річних і пені, нараховані позивачем за період з 01 січня 2024 року по 30 квітня 2025 року.

Враховуючи викладене, оскаржуване рішення підлягає скасуванню повністю і ухваленню нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду та відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

Щодо судового збору.

Згідно з частиною тринадцятою ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідачів на користь позивача пропорційно до частини задоволених вимог (83,82 %) підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи районним судом по 1269,03грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 367, 374,376, 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 липня 2025 року - скасувати і ухвалити нове.

Позов Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 5 842, 40 грн, за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з центрального гарячого водопостачання у розмірі 1 731,29 грн, за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 15 017,89 грн, за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 12 474,47 грн, за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії в розмірі 32 172,81 грн, за спожиті послуги з постачання гарячої води за період з 01 листопада 2021 року у розмірі 14 735,98 грн, з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 79,78 грн, з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 47,30 грн.

В частині позовних вимог- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 269,03 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 269,03 грн.

Постанова набирає законної сили негайно з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 21 листопада 2025 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Є.П. Євграфова

В.В. Саліхов