Справа № 629/4950/25
Провадження № 2/629/1407/25
20.10.2025 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі головуючого судді Цендри Н.В., за участю секретаря Андрієнко С.А., розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини, суд -
Позивач звернулася до Лозівського міськрайонного суду Харківської області з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з 24.04.2015 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Лозова реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції у Харківській області, актовий запис №96. Від даного шлюбу мають мпільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя, збереження шлюбу є неможливим. Майновий спір відсутній. З листопада 2021 року живуть окремо, син зареєстрований у квартирі батька відповідача, оскільки не було можливості зареєструвати дитину разом з позивачкою без згоди батька, який після перебування у полоні проходить реабілітацію. Тому позивач просить розірвати шлюб та визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 .
Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 28 липня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито в загальному позовному провадженні.
11 серпня 2025 року службою у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області надано пояснення в яких зазначили, що служба у справах дітей Лозівської ради Харківської області не має правових підстав підготувати та надати до висновок про визначення місця проживання дитини, оскільки мати ОСОБА_1 у позовній заяві зазначила: «спору щодо визначення місця проживання дитини не маємо».
Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач в судове засідання не з`явилася, представник позивача надала заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника. Позовні вимоги повністю підтримують та просять задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, з заявою до суду про неможливість розгляду справи у його відсутність не звертався, відзив на позов не подав.
Представник Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, як орган опіки та піклування в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву в якій просила слухати справу за відсутності представника.
Згідно до положення ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, доказів про поважність неявки до суду не надав, також не подав відзив на позовну заяву, тому у відповідності з вимогами ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані до суду докази у їх сукупності були встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.
Шлюб між сторонами зареєстровано 24 квітня 2015 року, відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції у Харківській області, актовий запис №96. (а.с. 8).
У сторін по справі народилася спільна дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження (а.с. 15).
В судовому засіданні встановлено, що подружжя шлюбно-сімейних відносин не підтримують, не бажають поновити стосунки та зберегти сім`ю. Спільне життя сторін не склалось, через нерозуміння один одного, шлюбні відносини не підтримуються, збереження шлюбу є неможливим. Все вище викладене підтверджує, що шлюб існує лише формально та зберегти його вже неможливо.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається.
Згідно зі змістом ст.55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній.
Як вбачається зі змісту ч.3 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Що стосується позовних вимог про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю, позивачем по справі, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Як встановлено судом, сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З характеристики учня 2-В класу КЗ «Лозівський ліцей №3» ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що ОСОБА_3 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 . Батько ОСОБА_2 з родиною не проживає.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до ч.1-3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Згідно з ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
За частинами 1, 2 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.
Отже, зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця його проживання.
При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір.
Фактично спір щодо місця проживання дитини був ініційований матір`ю дитини, з якою дитина і так фактично проживає і від якого батько дитини не вимагав і не вимагає зміни її місця проживання, у встановленому порядку з самостійним позовом до суду або із зустрічним позовом у межах розгляду даної справи про визначення місця проживання дитини разом з ним, не звертався, будь-яких належних доказів, які б свідчили про його бажання і волю щодо визначення місця проживання дитини із батьком суду не надав.
При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина четверта та п`ята статті 19 СК України).
Як вбачається з пояснення служби у справах дітей Лозівської міської ради щодо визначення місця проживання дітей, спір щодо визначення місця проживання дитини відсутній, що не дає змогу скласти та надати до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. З пояснення вбачається, що спеціалістом служби у справах дітей міської ради спільно з фахівцем із соціальної роботи міського центру соціальних служб обстежено умови проживання родини ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 про що складено відповідний акт. З`ясовано, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 . Умови проживання добрі. Для дитини облаштовано окрему дитячу кімнату, обладнану місцями для сну, навчання, проведення дозвілля. В наявності одяг, взуття, іграшки, розвивальні ігри, канцелярське приладдя, засіб мобільного зв`язку, планшет для навчання. Мати ОСОБА_1 належним чином виконує батьківські обов?язки, створює належні умови проживання та виховання, забезпечує потреби дитини. (а.с. 34)
Із встановлених в судовому засіданні обставин, вбачається, що між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання дитини, такий був відсутній і на час звернення до суду з даним позовом. Так, в позові позивач зазначила, що спору щодо місця проживання дитини не маємо.
Матеріали справи не містять доказів створення перешкод відповідачем у проживанні дитини із матір`ю, що слідує із пояснень позивача викладених в позові, доказів протилежного сторонами не надано.
Принципом 6 «Декларації прав дитини» від 20 листопада 1959 року визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.
Отже, вирішуючи вимогу позивача з приводу визначення місця проживання спільних дітей, суд зважує на те, що гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.
Отже, судом встановлено, що між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , унаслідок чого ні права позивача, ні права дитини не порушені, а тому і судовому захисту не підлягають.
Аналізуючи вищенаведені обставини та враховуючи вимоги норм сімейного законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визначення місця проживання малолітньої дитини разом із матір`ю є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.
З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки вимога про визначення місця проживання дитини заявлена позивачем передчасно, так як зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дитини. За наведених обставин, в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.
Позивачем вимога щодо розподілу судових витрат не заявлена, тому судом питання розподілу судового збору вирішуватися не буде.
Керуючись ст.ст. 89, 141, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 110, 112, 113 СК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини - задовольнити частково.
Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянкою України, уродженкою м.Лозова, Харківської області та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянином України, уродженцем с.Сухумі, Абхазія, зареєстрований 24 квітня 2015 року, відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції у Харківській області, актовий запис №96.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 .

Третя особа Служба у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області, місцезнаходження: м.Лозова, Харківської області, вул. Олега Куцина, буд.10А.

Суддя Наталія ЦЕНДРА