У х в а л а

16 жовтня 2025 року

м. Київ

Справа № 686/20807/24

Провадження № 61-9214ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - позивачка), інтереси якої представляє адвокат Бейлик Артур Беніамінович (далі - адвокат),

на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 березня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 18 червня 2025 року

у справі за позовом скаржниці до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення аліментів на дитину і

в с т а н о в и в:

1. У липні 2024 року позивачка звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути із відповідача 20 000,00 грн аліментів щомісячно на їхню доньку.

2. 21 березня 2025 року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області ухвалив рішення, згідно з яким задовольнив позов частково: стягнув із відповідача 7 000,00 грн аліментів на доньку щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 липня 2024 року, до її повноліття.

3. 18 червня 2025 року Хмельницький апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою залишив без змін рішення суду першої інстанції.

4. 18 липня 2025 року адвокат в інтересах скаржниці сформував у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 22527/0/220-25 від 18 липня 2025 року), у якій просив скасувати зазначені судові рішення в частині відмови у стягненні з відповідача 20 000,00 грн аліментів на доньку та скерувати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

5. Верховний Суд вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.

5.1. Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

5.2. Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

5.3. Конституційний Суд України у рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

5.4. Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) (пункт 3 частини шостої статті 19 ЦПК України).

5.5. Предметом позову є стягнення аліментів на неповнолітню дитину. З огляду на це за законом справа є малозначною.

5.6. Скаржниця у касаційній скарзі зазначила, що справа має для неї виняткове значення. Мотивувала так:

- суди попередніх інстанцій розглянули справу в загальному позовному провадженні із викликом сторін, не визнали цю справу малозначною та не розглядали її як таку;

- визначена судом першої інстанції сума аліментів, з якою погодився апеляційний суд, є недостатньою для забезпечення належного рівня життя дитини, враховуючи її потреби у навчанні, здоров'ї та розвитку. Колишнє подружжя ОСОБА_1, які займалися бізнесом й отримували значні доходи, в умовах забезпеченого сімейного життя ростили їхню доньку. Колишня сім'я, до якої входила, зокрема, донька, харчувалася переважно в дорогих ресторанах, купувала одяг популярних дорогих брендів. До припинення подружжям спільного проживання донька витрачала близько 1 000,00 грн на день. Тобто звикла до «нормального достатнього рівня життя», коли батьки забезпечували її усім необхідним і бажаним. Скаржниця втратила можливість забезпечувати доньці той рівень життя, до якого вона звикла та який вважала нормою;

- донька переживає через негаразди між батьками (сварки, проблемне розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, який супроводжується постійними скандалами). Скаржниця всіма силами намагається компенсувати емоційні страждання психологічно крихкої неповнолітньої доньки високим рівнем життя. Проте останнім часом через зниження рівня доходів скаржниці це фактично не є можливим.

5.7. Верховний Суд вважає, що скаржниця не довела, що справа становить для неї виняткове значення. Привиті батьками звички дитини до витрачання грошей, носіння одягу певної вартості та харчування у відповідних закладах не вказують на виняткове значення справи для скаржниці. Таке значення не зумовлюють відсутність тепер «високого рівня життя», до якого, за твердженням скаржниці, звикла донька, а також переживання останньої з приводу конфліктів батьків. Емоційні страждання дитини не можуть бути компенсовані відкриттям касаційного провадження для стягнення з її батька більшого розміру аліментів, ніж стягнули суди попередніх інстанцій. Скаржниця не надала доказів об`єктивної потреби у більшому матеріальному забезпечені доньки з боку відповідача для розвитку дитини, її освіти, охорони здоров`я тощо.

5.8. Наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судові рішення у малозначних справах можливо оскаржити у касаційному порядку, скаржниця не мотивувала. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

6. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).

6.1. Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

6.2. Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

6.3. «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).

6.4. Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує правомірну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 рокуу справі«Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).

6.5. Скаржниця отримала доступ до судів першої й апеляційної інстанцій і мала можливість навести аргументи та докази на користь її позовних вимог. Право касаційного оскарження згідно з процесуальним законом обмежене. Це обмеження спрямоване на забезпечення виконання Верховним Судом завдання із забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені таким законом(частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зазначена мета є правомірною.

6.6. Оскаржені судові рішення за загальним правилом у касаційному порядку переглянути не можна. Передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків немає. За наведених умов обмеження на подання касаційної скарги є пропорційними вказаній правомірній меті та не порушують сутність права скаржниці на доступ до суду.

Керуючись статтями 19, 260, 261, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в :

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 березня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 18 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину.

2. Копію ухвали надіслати особі, яка подала цю скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко