21.10.2025 Справа № 940/2108/25
Провадження по справі № 2-з/940/4/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року суддя Тетіївського районного суду Київської області Мандзюк С.В., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 адвоката Манзюка Т.Ю. про забезпечення позову,

встановив:

Представник ОСОБА_1 адвокат Манзюк Т.Ю. звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 19.06.2024 у справі № 940/543/24 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Питання про визначення місця проживання сина під час розірвання шлюбу не вирішувалось. Сторони спору виховували сина за домовленістю сторін. На даний момент дитина проживає з матір`ю. За час роздільного проживання сторін спору відповідачка неодноразово, без попередження позивача, змінювала місце проживання тимчасово проживала у м. Києві, м. Одесі, за своїм місцем реєстрації та в інших, невідомих для заявника, місцях. При цьому відповідачка іноді погоджувалась надавати час для спілкування та повідомляла про своє місцезнаходження в обмін на матеріальні вигоди для себе. На сьогоднішній день позивач не знає адресу проживання своєї колишньої дружини та, відповідно, не знає місцезнаходження свого сина. Відповідачка не відповідає на телефонні дзвінки та на повідомлення у електронних месенджерах/смс або відповідає через значний час один раз на декілька днів. Також відповідачка постійно погрожує позивачеві «судом», хоча їй жодних перешкод у спілкуванні з дитиною не чиниться, навпаки син постійно перебуває з відповідачкою. Фактично, більшість діалогів про надання позивачеві можливості побачень з їх дитиною закінчуються пустими погрозами «рішень суду». Також зазначено, що положення ОСОБА_1 ускладнюється фактом його мобілізації, що відбулась 28.09.2025, він, фактично обмежений у своїх діях щодо захисту власного законного права на спілкування та участь у вихованні сина ОСОБА_3 . Це пояснюється як об`єктивними обставинами (воєнний стан, мобілізація), так і суб`єктивними діями його колишньої дружини, які полягають у перешкоджанні позивачу у спілкуванні з його сином. Від третіх осіб ОСОБА_1 стало відомо, що його колишня дружина має намір виїхати за межі державного кордону України разом з їх сином.

У випадку невжиття заходів забезпечення позову, на думку представника заявника, є висока ймовірність, що виконання рішення у майбутньому буде неможливим, оскільки ОСОБА_2 вже здійснює перешкоди у спілкуванні з дитиною та погрожує виїхати за межі державного кордону України разом з дитиною.

За вказаних обставин, заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову, а саме заборонити ОСОБА_3 виїздити за межі державного кордону України без супроводу батька ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо не вжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням, і його суть полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може спричинити неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає рівною мірою інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а має на меті лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

У разі вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Аналіз наведених вище норм вказує на те, що в цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 149-150 ЦПК України, застосувати заборону виїзду за межі України як спосіб забезпечення позову.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 08.03.2023 у справі №263/989/21.

Отже, обраний заявником спосіб забезпечення позову шляхом заборони виїзду за межі державного кордону України дитини без супроводу батька не відповідає вимогам статті 150 ЦПК України.

Крім того, у п. п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до ст. 141 СК України та ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Враховуючи, що воєнний стан запроваджено на всій території України, у разі початку активних бойових дій у регіоні перебування дитини, наявність заборони щодо її виїзду за межі державного кордону України без супроводу батька, який на теперішній час мобілізований, на переконання суду, не відповідатиме якнайкращим інтересам малолітньої дитини, які мають пріоритет над інтересами батька.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що заява представника ОСОБА_1 адвоката Манзюка Т.Ю. про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 149-153, 353-354 ЦПК України, суд

постановив:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Манзюка Тараса Юрійовича про забезпечення позову до подання позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя С.В.МАНДЗЮК