Провадження № 2/752/2568/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21.10.2025 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Чекулаєва С.О.,

за участі секретаря судового засідання Пастух З.Ф. Шевченко В.В.,

розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у приміщенні суду цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Шосткинської міської ради

За участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Шпака Дмитра Геннадійовича (ордер на надання правничої допомоги серії ВМ №1065720 від 28.04.2025)

про позбавлення батьківських прав

ВСТАНОВИВ:

у вересні 2024 року до Голосіївського районного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 (надалі за текстом також - позивач) з позовом до ОСОБА_2 (надалі за текстом також - відповідач), в якому просила:

-позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно його малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача, пояснень третьої особи

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що відповідач, будучи батьком малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться розвитком сина та його інтересами; не піклується про його стан здоров`я, фізичний та духовний розвиток та фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків.

До позовної заяви додана копія нотаріально посвідченої заяви відповідача від 28.02.2024 про згоду на позбавлення його батьківських прав відносно сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач відзиву на позов не подав.

Третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Шосткинської міської ради надав до суду Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав від 29.01.2025, та просив суд розгляд справи проводити без участі його представника.

Процесуальні дії у справі

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 04.10.2024 головуючим суддею у справі визначений суддя Голосіївського районного суду міста Києва Чекулаєв С.О.

Згідно ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 09.10.2024 відкрито провадження у справі, за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 17.12.2024.

16.09.2025 до суду від органу опіки та піклування виконавчого комітету Шосткинської міської ради надійшов Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав щодо ОСОБА_2 .

Згідно ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 17.09.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті у судовому засіданні 21.10.2025.

Фактичні обставини справи встановлені судом

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , про що в Книзі реєстрації народжень 2011 року зроблений відповідний актовий запис за № 575, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Свідоцтва про народження від 09.11.2011, серії НОМЕР_1 .

Батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Згідно рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13.06.2014 у справі №752/3711/14-ц шлюб зареєстрований 30.08.2011 Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Шостка Шосткинського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, актовий запис №305 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвано.

Згідно Довідки виданої ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЖИЛКОМСЕРВІС» від 23.08.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно Довідки КОМУНАЛЬНОЇ ОРГАНІЗАЦІЇ (УСТАНОВА,ЗАКЛАД) «ШОСТКИНСЬКА ГІМНАЗІЯ ШОСТКИНСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ» (Шосткинська гімназія) від 04.04.2024 №83 адміністрація навчального закладу повідомляє, що вихованням сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , учня 6-Б класу Шосткинської гімназії займається мати - ОСОБА_1 . Батько дитини - ОСОБА_2 не бере участі у виховані сина, не підтримує зв`язок зі школою, не спілкується з учителями, не цікавиться життям та навчанням дитини, батьківські збори та інші, класні заходи не відвідує.

Згідно нотаріально посвідченої Заяви від 28.02.2024 ОСОБА_2 надав свою згоду на позбавлення його батьківських прав, підтвердив свою відмову від виховання та утримання своєї дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та відмовився від своїх батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь матері дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Підпис ОСОБА_2 на вказаній заяві посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Хміль Т.М., та заява зареєстрована в реєстрі за №409.

Згідно Висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відношенні малолітнього ОСОБА_3 , 05.11.2011, затвердженого рішенням виконавчого комітету Шосткинської міської ради від 29.01.2025 №29, вбачається, що малолітній ОСОБА_4 проживає з матір`ю, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 ; батьки дитини розлучилися у 2014 році та проживають окремо. Батько дитини - ОСОБА_2 , самоусунувся від виховання та утримання малолітнього сина, стосунків з дитиною не підтримує, участі в житті дитини не приймає, матеріально не допомагає, не цікавиться долею дитини та станом його здоров`я.

Виходячи з викладеного, орган опіки та піклування дійшов висновку про необхідність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відношенні малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В судовому засіданні 21.10.2025 ОСОБА_5 , повідомив суд, що не пам`ятає коли останній раз бачив свого батька, який не бере жодної участі в його житті та вихованні, а також висловився на користь того, щоб суд ухвалив рішення про позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно нього.

Мотиви, з яких суд дійшов висновків та закон, яким керувався суд

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

У частині першій статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику ЄСПЛ як джерело права.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

Також у цій справі («Хант проти України») суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні від 16.07.2015 у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.05.2020 у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20), зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.10.2019 у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) вказано, що звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному и міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29.07.2021 у справі № 686/16892/20 (провадження № 61-6807св21), від 11.09.2020 у справі № 357/12295/18 (провадження № 61-21461св19), від 29.04.2020 у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13.04.2020 у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11.03.2020 у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19). Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

У справі, яка розглядається суд встановив, що відповідач - ОСОБА_2 , дійсно тривалий час, як мінімум з 2014 року ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання свого сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При ухвалені рішення суд враховує Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відношенні малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Шосткинської міської ради віл 29.01.2025 №29, а також нотаріально посвідчену Заяву від 28.02.2024 ОСОБА_2 в якій він висловлює свою згоду на позбавлення його батьківських прав відностно ОСОБА_3 .

Враховуючи вказані вище обставини, досліджені докази та поведінку учасників справи, керуючись найкращими інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, при цьому зважаючи, що позбавлення батьківських прав, не звільняє відповідача від обов`язку щодо утримання дитини, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову та позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд вважає за необхідне роз`яснити, що правовими наслідками позбавлення батьківських прав є: 1) втрата особистих немайнових прав щодо дитини та звільнення від обов`язків щодо її виховання (водночас особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини); 2) неможливість бути законним представником дитини; 3) втрата права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) неможливість бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) позбавлення права одержання в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які особа могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрата інших прав, заснованих на спорідненості з дитиною.

Згідно частини першої статті 168 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною.

Згідно статті 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття.

Оскільки позивач у позовній заяві не просила про призначення аліментів, суд у цій справі не приймає рішення про стягнення з відповідача аліментів на дитину, згідно положень частини третьої статті 166 СК України.

Окрім того, суд не здійснює розподіл судових витрат, оскільки позивач просила судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись статтями: 2, 3, 10, 12, 13, 18, 76-81, 141, 200, 206, 263-265, 354-355 ЦПК України, статтями: 150, 164, 165, 166 СК України, суд,

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Шосткинської міської ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) батьківських прав відносно його сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 21.10.2025.

Суддя С.О. Чекулаєв