УХВАЛА

22 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 288/2144/21

провадження № 61-12874ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Вінницької області від 09 вересня 2024 року, постанову Вінницького апеляційного суду від 04 серпня 2025 року та додаткову постанову Вінницького апеляційного суду від 10 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дій адвоката протиправними та зобов`язання повідомити Бердичівський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги про обставини припинення надання безоплатної вторинної правової допомоги,

ВСТАНОВИВ:

У листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі вказаним вище позовом .

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Вінницької області від 09 вересня 2024 року в задоволені позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3 000,00 грн понесених витрат за надану професійну правничу допомогу. Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Вінницького апеляційного суду із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Бердичівського міськрайонного суду Вінницької області від 09 вересня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 04 серпня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Бердичівського міськрайонного суду Вінницької області від 09 вересня 2024 року скасовано та ухвалено нове рішення. В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дій адвоката протиправними та зобов`язання повідомити Бердичівський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги про обставини припинення надання безоплатної вторинної правової допомоги - відмовлено.

Додатковою постановою Вінницького апеляційного суду від 10 вересня 2025 року Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати в суді першої інстанції на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати в суді апеляційної інстанції на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000,00 грн.

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Бердичівського міськрайонного суду Вінницької області від 09 вересня 2024 року, постанову Вінницького апеляційного суду від 04 серпня 2025 року та додаткову постанову Вінницького апеляційного суду від 10 вересня 2025 року у вказаній справі.

Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Заявник зазначає, що подає касаційну скаргу на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку).

Так у касаційній скарзі містяться посилання на Постанову Пленуму Верховного Суду України. Однак Постанови Пленуму Верховного Суду України не є постановами Верховного Суду, оскільки постанови Пленуму Верховного Суду України мають рекомендаційний характер, тому таке посилання у касаційній скарзі не є підставою для відкриття касаційного провадження згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Крім того, касаційна скарга містить посилання на постанови Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 820/1015/17 та від 06 червня 2020 року у справі № 810/4931/18, в яких викладено висновки щодо визначення предметної юрисдикції справ, неврахованих на його думку судом апеляційної інстанції. Водночас, зі змісту оскаржуваних судових рішень встановлено, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з підстав необґрунтованості, а суд апеляційної інстанції відмовляючи у задоволенні позову зазначив про те, що позов пред`явлено до неналежного відповідача.

Аналіз касаційної скарги свідчить, що її мотивувальна частина складається із викладення обставин справи та містить формальне посилання на неправильність та незаконність судових рішень. Заявник не обґрунтовує передбачену пунктом 1 частини другою статті 389 ЦПК України підставу касаційного оскарження судових рішень.

Узагальнюючи наведене, оскільки заявником не виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження, тому, відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, касаційна скарга підлягає поверненню.

Верховний Суд зауважує, що суд касаційної інстанції здійснює перегляд постановлених судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень у виключних випадках, кожен з яких окремо передбачений процесуальним законом. Стадія касаційного перегляду не є обов`язковою стадією для усіх видів судових проваджень, а перегляд рішень у касаційному порядку відбувається виключно з підстав, що вичерпним чином визначені законом. При цьому, Верховний Суд є судом права, тобто такою судовою інстанцією, яка не здійснює перегляд постановлених та оскаржених рішень повністю, а лише у питанні правильності застосування судами норм права.

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Вінницької області від 09 вересня 2024 року, постанову Вінницького апеляційного суду від 04 серпня 2025 року та додаткову постанову Вінницького апеляційного суду від 10 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дій адвоката протиправними та зобов`язання повідомити Бердичівський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги про обставини припинення надання безоплатної вторинної правової допомоги вважати неподаною та повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Ю. Гулейков