ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/11830/24

Провадження № 22-ц/820/1444/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Демчук В.М.

за участю: представників учасників справи

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Дослідне господарство «Грусятичі» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України, третя особа Національна академія аграрних наук України, про зобов`язання зробити запис до трудової книжки та видати її, стягнення середнього заробітку та час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою Державного підприємства «Дослідне господарство «Грусятичі» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 листопада 2024 року (суддя Продан Б.Г.).

Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Дослідне господарство «Грусятичі» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України, третя особа Національна академія аграрних наук України, про зобов`язання зробити запис до трудової книжки та видати її, стягнення з державного підприємства на користь позивача заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації невикористаної основної щорічної відпустки, заборгованості з оплати днів тимчасової непрацездатності, середнього заробітку за час вимушеного прогулу внаслідок невчасного повернення трудової книжки, починаючи з 21.05.2023 до дати ухвалення судом рішення по даній справі.

В обґрунтування позову зазначав, що у період з 26 жовтня 2021 року по 20 травня 2023 року працював на посаді виконуючого обов`язків головного бухгалтера у ДП «Дослідне господарство «Грусятичі» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної Академії Аграрних наук України.

Після звільнення роботодавцем не було виконано визначені законодавством вимоги щодо надання ОСОБА_1 трудової книжки із внесеним записом про звільнення, наказу про звільнення, письмового повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні, відомостей відносно нарахування та виплати компенсації за невикористання основної/додаткової відпустки ОСОБА_1 , відомостей про нараховані та виплачені суми на період тимчасової непрацездатності.

Позивач звертався до відповідача із вимогою щодо надання вищевказаного пакету документів, однак відповідачем вимогу було проігноровано та не виконано і по день звернення позивача до суду.

Вказував, що затримка видачі трудової книжки сталася з вини відповідача, оскільки жодних підстав для її невидачі в день звільнення не було, так само як її видача в будь-який інший день на протязі року, чи навіть після отримання вимоги позивача. А тому, вважав, що має право, на підставі ч. 5 ст. 235 КЗпП України, на стягнення з відповідача компенсації за вимушений прогул через невчасне повернення трудової книжки з дня звільнення 20.05.2023 по день повернення трудової книжки, що становить 259237,26 грн.

27.11.2024 позивачем до суду подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій позивач зазначив на необхідність уточнення позовних вимог в частині збільшення періоду, за який слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21.05.2023 по 29.11.2024 та відповідно суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу та остаточно просив суд зобов`язати відповідача зробити запис до трудової книжки ОСОБА_1 про його звільнення за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України та видати її ОСОБА_1 ; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 21.05.2023 по 29.11.2024 в розмірі 421 524 гривень 00 копійок.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 листопада 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано Державне підприємство «Дослідне господарство «Грусятичі» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної Академії Аграрних Наук України зробити запис до трудової книжки ОСОБА_1 про його звільнення за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України та видати її ОСОБА_1 . Стягнуто з Державного підприємства «Дослідне господарство «Грусятичі» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної Академії Аграрних Наук України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21.05.2023 по 29.11.2024 в розмірі 421524 грн.

24.01.2025 Державне підприємство «Дослідне господарство «Грусятичі» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної Академії Аграрних Наук України подало до суду заяву про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 березня 2025 року заяву про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду першої інстанції, Державне підприємство «Дослідне господарство «Грусятичі» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної Академії Аграрних Наук України подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. При цьому, посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції прийняв заяву позивача про уточнення позовних вимог від 27.11.2024, а 29.11.2024 вже ухвалив рішення по суті, не надавши відповідачу часу на заперечення та пояснення щодо поданої заяви.

Вказана заява подана після закінчення підготовчого провадження, така заява містить звернення до суду «уточнити позовні вимоги та викласти їх в наступній редакції», водночас нормами ЦПК України не передбачено вносити зміни до предмету чи підстави позову шляхом подання уточнень, шляхом викладення позовних вимог у новій редакції. Про неможливість «уточнення» позовних вимог, а тим більше на стадії розгляду справи по суті, неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх правових позиціях.

Крім того, вказує, що в системі «Електронний суд» відсутня інформація про повідомлення відповідача про судові засідання, призначені судом на 14.10.2024 та 29.11.2024.

Також, суд першої інстанції після закінчення підготовчого провадження вже на стадії розгляду справи по суті залучив до участі в справі третю особу, при цьому, судом не винесено окремої ухвали, не скеровано її третій особі, яку вирішив залучити. Третій особі також не було направлено позовну заяву та додані до неї документи. Третя особа не була в подальшому повідомлена про дату та час судових засідань у справі. Вказані обставини свідчить про порушення судом норм процесуального права.

Вважає, що позовна вимога позивача зробити запис до трудової книжки є необґрунтованою, оскільки позивач не довів суду належними доказами те, що запис у трудовій книжці не відповідає вимогам закону чи є помилковим. Як і відсутність такого запису взагалі. Отже, суд прийняв рішення без належних доказів порушення прав позивача та необхідності захисту його прав.

Вказує, що акт, складений 25.05.2023 про те, що ОСОБА_1 відмовився від отримання належним чином заповненої трудової книжки є належним доказом того, що в момент звільнення працівник мав можливість отримати трудову книжку, але з власної позиції відмовився в її отриманні. В такому випадку, на думку скаржника, вини роботодавця у ненаданні трудової книжки під час звільнення працівника немає.

В цьому акті зазначено, що ОСОБА_1 був звільнений за наказом №13 від 25.05.2023. А тому, вважає, що суд першої інстанції належним чином не встановив дату реального звільнення ОСОБА_1 , необгрунтовано відмовивши у перегляді заочного рішення.

На думку скаржника, суд першої інстанції не належно дослідивши надані докази прийняв додані до позовної заяви вимоги належним доказом, хоча такі такими не є, з огляду на те, що вимоги від 29.02.2024 та 08.04.2024 підписані не особисто ОСОБА_1 , а його представником. Водночас, трудове законодавство не передбачає передачі особистого права працівника третій особі.

Зазначає, що порушення судом права на належний та повноцінний розгляд заяви про перегляд заочного рішення призвів до того, що представник відповідача був позбавлений можливості довести отримання ОСОБА_1 наказу №13 від 25.05.2023 про його звільнення. Водночас, зазначає, що в наказі №13 від 25.05.2023 ОСОБА_1 вчинено особистий підпис, що вказує на обізнаність позивача про дату та підстави звільнення, отримання копії наказу щодо свого звільнення.

Звертає увагу апеляційного суду, що суд першої інстанції при ухваленні рішення від 29.11.2024 застосував норму закону, яка не містить відповідальності за несвоєчасність видачі звільненому працівнику трудової книжки, особливо за відсутності вини роботодавця.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 через свого представника Керницьку О.В. зазначає, що відповідач зареєстрований в системі «Електронний суд» та був належним чином повідомлений про розгляд справи поштовим зв`язком.

Вважає, докази на які посилається відповідач не мають істотного значення для правильного вирішення справи та не є підставою скасування заочного рішення суду. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Бакун А.Ю. підтримав апеляційну скаргу.

Представник позивача адвокат Керницька О.В. в судовому засіданні просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені у відповідності до вимог цивільного процесуального законодавства.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем в порушення вимог законодавства не видано позивачу трудової книжки в день звільнення, а тому має нести відповідальність, встановлену законом.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції не можна погодитись в повному обсязі, виходячи з наступного.

Встановлено, що позивач працював у ДП «Дослідне господарство «Грусятичі» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної Академії Аграрних наук України на посаді виконуючого обов`язків головного бухгалтера.

Наказом в.о. директора ДП «Дослідне господарство «Грусятичі» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної Академії Аграрних наук України від 25.05.2023 №13 ОСОБА_1 звільнено з посади виконуючого обов`язків головного бухгалтера ДП «Дослідне господарство «Грусятичі» ІСГ Карпатського регіону НААН України з 25 травня 2023 року згідно ст.. 38 КЗпП України. На наказі міститься підпис ОСОБА_1 про ознайомлення його з наказом (а.с. 136)

29.02.2024 на адресу ДП «Дослідне господарство «Грусятичі» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної Академії Аграрних наук України ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 направлялась вимога про здійснення розрахунку після звільнення (в порядку ст.. 116 КЗпП України), в якій він просив також про надання йому трудової книжки, наказу про звільнення, письмового повідомлення про нараховані та виплачені суми заробітної плати та інші виплати (а.с. 20-24)

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до частини першої статті 3 та статті 4 КЗпП України, трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Правила ведення трудових книжок, внесення записів та їх виправлення у трудових книжках працівників мають виконуватися з урахуванням визначених правил, встановлених Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою спільним Наказом Міністерством юстиції України, Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція) та Постановою Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 № 301 (далі Постанова).

Згідно з п. 2, 3, 4 вищевказаної Постанови, при влаштуванні на роботу працівники зобов`язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку. Трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, у представництвах іноземних суб`єктів господарювання, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку.

Відповідно до положень п. 1.1 Інструкції, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Згідно з п. 2.2 Інструкції до трудової книжки, крім іншого, вносяться відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення, і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Згідно зі статтею 47 КЗпП України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин, зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівника в електронній формі» від 05.02.2021 року №1217-ІХ, який набрав чинності 10.06.2021 року), роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин, зі змінами, внесеними Законом України від 05.02.2021 року №1217-ІХ. який набрав чинності 10.06.2021 року) облік трудової діяльності працівника здійснюється в електронній формі в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку, визначеному Законом України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Роботодавець на вимогу працівника зобов`язаний вносити до трудової книжки, що зберігається у працівника, записи про прийняття на роботу, переведення та звільнення, заохочення та нагороди за успіхи в роботі.

Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Станом на момент виникнення спірних правовідносин, стаття 47 КУпАП не передбачала обов`язку роботодавця в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку, оскільки Законом України №1217-ІХ від 05.02.2021 були внесені зміни до вказаної статті.

Разом з тим, пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 05.02.2021 № 1217-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівника в електронній формі» передбачено, що включення Пенсійним фондом України до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутніх відомостей про трудову діяльність працівників на підставі відомостей, поданих страхувальником або застрахованою особою здійснюється протягом п`яти років з дня набрання чинності цим Законом, тобто до 2026 року.

Відповідно до абз.2 п.2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вищевказаного закону власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати належно оформлену трудову книжку працівнику,з яким укладено трудовий договір до набрання чинності цим Законом та який звільняється до завершення процедури включення до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутніх відомостей про трудову діяльність, у день звільнення.

Таким чином, виходячи з наведених норм Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 05.02.2021 № 1217-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівника в електронній формі» роботодавець був зобов`язаний видати належно оформлену трудову книжку ОСОБА_1 , з яким укладено трудовий договір та який звільняється до завершення процедури включення даних з неї до Реєстру застрахованих осіб, у день звільнення.

Доказів того, що позивачеві надсилалось повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки на підприємстві суду відповідачем надано не було.

Крім того, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо внесення до трудової книжки позивача запису про звільнення відповідно до виданого роботодавцем наказу.

Обов`язок доведення в трудових спорах покладається на роботодавця.

З огляду на викладене вище, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог в частині зобов`язання Державного підприємства «Дослідне господарство «Грусятичі» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної Академії Аграрних Наук України зробити запис до трудової книжки ОСОБА_1 про його звільнення за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України та видати її ОСОБА_1 .

Безпідставним є посилання скаржника на те, що позивач ОСОБА_1 відмовився від отримання трудової книжки, оскільки до суду першої інстанції в ході розгляду справи не було надано відповідачем належних та допустимих доказів щодо цього. Наданий вже до заяви представника відповідача про перегляд заочного рішення акт від 25.05.2023 не може братись судом до уваги, оскільки питання про його долучення до матеріалів справи після прийняття судом першої інстанції рішення по суті не вирішувалось, клопотання про поновлення строку для подачі письмового доказу та долучення його до матеріалів справи відповідачем не заявлялось. А тому, відповідно до приписів ч. 1 ст. 78 УЦПК України, такий доказ не може братись апеляційним судом до уваги.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 83 ЦПК України, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Докази, не подані в установлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає обґрунтувала неможливість їх подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 83 ЦПК України)

Частиною 4 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відтак, відповідачем не доведено факту відмови ОСОБА_1 від отримання трудової книжки у день звільнення 25.05.2023.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про зобов`язання зробити запис до трудової книжки та видати її ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за затримку видачі трудової книжки.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися д осуду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів ( ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 235, 236 КЗпП України визначено вичерпний перелік підстав виплати працівникові середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу і вони не підлягають розширеному тлумаченню.

Отже, оплата вимушеного прогулу у встановлених указаними статтями КЗпП України випадках є мірою матеріальної відповідальності роботодавця за порушення права працівника на працю. Підставою матеріальної відповідальності роботодавця є трудове майнове правопорушення, тобто винне протиправне порушення роботодавцем своїх трудових обов`язків, унаслідок чого заподіюється майнова шкода працівникові.

Разом з тим, вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за затримку видачу трудової книжки не грунтується на приписах закону чинного на час виникнення спірних правовідносин. І з цього приводу, є підставними доводи апеляційної скарги.

Положення ч. 5 ст. 235 КЗпП України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), передбачають відповідальність роботодавця лише за затримку видачі копії наказу (розпорядження), проте, такі вимоги позивачем не заявлялись, такими обставинами позивач не обґрунтовував позовні вимоги в цій частині, що не було враховано судом першої інстанції.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Державного підприємства «Дослідне господарство «Грусятичі» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового судового рішення в цій частині про відмову у задоволенні позовних вимог.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення відповідача про судові засідання 14.10.2024 та 29.11.2024 в підсистемі «Електронний суд», оскільки такі доводи спростовуються матеріалами справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 55, 61), що відповідно до приписів чч. 8, 10 ст. 128 ЦПК України, є належним повідомленням юридичної особи про день, місце і час розгляду справи.

Також не приймаються апеляційним судом до уваги доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом допущено процесуальні порушення при прийнятті заяви про уточнення позовних вимог, оскільки такі порушення не призвели до неправильного вирішення справи по суті.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (вимог немайнового характеру), з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 968 грн 96 коп, який підлягав сплаті при подачі позову.

Крім того, відповідно до ст.. 141 ЦПК України, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, Державному підприємству «Дослідне господарство «Грусятичі» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України слід компенсувати судовий збір в сумі 5028 грн 29 коп, сплачений при подачі апеляційної скарги згідно з платіжною інструкцією №533 від 15.05.2025.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Дослідне господарство «Грусятичі» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України задовольнити частково.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 листопада 2024 року в частині стягнення з Державного підприємства «Дослідне господарство «Грусятичі» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з Державного підприємства «Дослідне господарство «Грусятичі» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України на користь держави 968 грн 96 коп судового збору.

Компенсувати Державному підприємству «Дослідне господарство «Грусятичі» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України 1162 грн 75 коп судового збору, сплаченого при подачі апеляційної скарги, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 жовтня 2025 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: Л.М. Грох

О.І. Талалай