Справа № 712/402/25
Провадження № 22-ц/4808/1448/25
Головуючий у 1 інстанції Кулаєць Б. О.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів Василишин Л. В.,

Максюти І. О.,

секретар Шемрай Н. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Андріяша Руслана Петровича на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 липня 2025 року у складі судді Кулаєць Б. О., ухвалене у м. Калуші Івано-Франківської області, повний текст якого складено 30 липня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Черкаської міської ради, Служба у справах дітей Калуської міської ради про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року позивач ОСОБА_2 звернувся до відповідачки ОСОБА_1 , треті особи Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Черкаської міської ради, Служба у справах дітей Калуської міської ради з позовом про визнання способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Позовні вимоги були мотивовані тим, що відповідачка ОСОБА_1 , яка є його колишньою дружиною, чинить перешкоди у спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , приховує місце її перебування, не відповідає на телефонні дзвінки. З даного приводу він звертався до правоохоронних органів, служби у справах дітей Черкаської міської ради, Уповноваженого ВРУ з прав людини. Вказував, що він має стабільну роботу та дохід, який дозволяє забезпечити належний рівень її харчування, медичного догляду, лікування, її фізичний та духовний розвиток, має бажання у повному обсязі створити всі необхідні умови для життя і нормального розвитку, задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові.

Посилаючись на те, що він бажає приймати участь у вихованні доньки, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття нею належної освіти, готувати її до самостійного життя, просив визначити йому спосіб участі у вихованні та спілкуванні з донькою щовівторка та щочетверга з 16:30 год. до 20:00 год.; двічі на місяць з 17:00 год. п`ятниці до 18:00 год. неділі; новорічні свята за погодженням з матір`ю, або Новий рік, або Різдво; півтора місяці влітку, день народження ОСОБА_4 з 10:00 год. по 14:00 год.; день народження батька з 10:00 год. по 14:00 год. без присутності матері; спілкування засобами телефонного зв`язку, відеозв`язку без обмежень у зручний для дитини час.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 липня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Постановлено визначити ОСОБА_2 способи та порядок участі у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- щовівторка та щочетверга з 17:00 год. до 19:00 год.;

- двічі на місяць з 10:00 год. суботи до 15:00 год. неділі;

- два тижні протягом літнього періоду;

- на Різдво або Новий Рік за погодженням з матір`ю;

- на день народження доньки протягом двох годин з урахуванням графіку перебування дитини у відповідному закладі освіти;

- на день народження ОСОБА_2 протягом двох годин без присутності матері з урахуванням графіку перебування дитини у відповідному закладі освіти;

- шляхом щоденного спілкування засобами телефонного та відеозв`язку у зручний для дитини час.

Зобов`язано ОСОБА_1 завчасно попереджати ОСОБА_2 про неможливість зустрічі з донькою відповідно до визначеного графіку з перенесенням дати зустрічі на іншу погоджену дату. Відстрочити виконання рішення в частині зустрічей батька ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_5 на території України до закінчення дії воєнного стану на території України.

Зобов`язано ОСОБА_1 організувати спілкування доньки ОСОБА_5 з батьком ОСОБА_2 до закінчення дії воєнного стану на території України в режимі відеозв`язку через засоби мобільного зв`язку тричі на тиждень: вівторок, п`ятниця, неділя з 18:00 год. до 19:00 год.

У апеляційній скарзі на зазначене рішення суду представник ОСОБА_1 адвокат Андріяш Р. П., посилаючись на невідповідність його нормам матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким визначити відповідачу способи та порядок участі у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_5 , а саме щовівторка та щочетверга з 17:00 год. до 19:00 год. в присутності матері та психолога протягом двох років з початку спілкування; спілкування доньки з батьком до закінчення дії воєнного стану на території України в режимі відеозв`язку через засоби мобільного зв`язку двічі на тиждень: в суботу та неділю з 11:00 год. до 12:00 год., або з 17:00 год. до 20:00 год.

Представник скаржниці вважає, що спілкування позивача з донькою щовівторка та щочетверга з 17:00 год. до 19:00 год. буде доцільним проводити в присутності матері із залученням психолога, оскільки для створення належних довірливих відносин необхідний час, впродовж якого поступово має відбуватись налагодження спілкування та формування емоційної прив`язаності дитини. Вказує, що донька з серпня по жовтень 2023 року спілкувалась з батьком виключно по мобільному телефону, а з жовтня 2023 року не спілкувалась взагалі, оскільки останній жодного разу не телефонував їй.

Також представник ОСОБА_1 вказує, що інші графіки спілкування дитини з батьком слід визначити та узгодити після певного проміжку часу їх спілкування та відповідного висновку психолога, оскільки тривалі побачення без присутності матері призведуть до погіршення самопочуття дитини та її гармонійного стану, оскільки даний проміжок часу є значним та спричинить негативні наслідки для дитини та не дозволить налагодити психологічний контакт останньої з батьком.

Адвокат Андріяш Р. П. зауважує, що рішення суду в частині спілкування дитини з батьком в режимі відеозв`язку тричі на тиждень відповідачем можуть виконуватись частково, оскільки дитина перебуває у дошкільному закладі до 19:00 год., а відповідачка на роботі. При цьому зазначає, що дитина сторін не має самостійного засобу зв`язку та має занадто юний вік, щоб самостійно користуватись засобами відео або мобільного зв`язку. Таким чином дитина має змогу спілкуватись лише на вихідних з урахуванням денного відпочинку.

Представник Звягельської І. С. звертає увагу суду на те, що запропоновані вище позивачу способи участі у вихованні доньки відповідатимуть інтересам дитини, які є пріоритетними при вирішенні цієї справи, забезпечить справедливу рівновагу між інтересами дитини та батьків.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Андріяша Р. П. у встановлений судом строк інші учасники справи не скористалися. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника скаржниці адвоката Андріяша Р. П., який просив апеляційну скаргу задовольнити, пояснення представника позивача адвоката Антонюк І. А., яка просила залишити рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення в даній справі відповідає.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції, встановивши наявність між батьками спору з приводу визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою, прийшов до висновків, що позивач, який проживає на даний час окремо від дитини, беззаперечно має право на особисте спілкування з нею, а позивачка не має права перешкоджати йому спілкуватися з донькою та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Стороною відповідачки не надано суду належних доказів, які б підтверджувати факт негативного впливу зі сторони батька на виховання та розвиток малолітньої доньки. Також суд не погодився з висновком органу опіки та піклування, оскільки запропонований у ньому спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні доньки порушує принцип рівності прав батьків у вихованні дитини, надаючи перевагу матері, є неповним та недостатньо обгрунтованим. Даний висновок, на думку суду, не вирішує питання спільного проведення часу доньки з батьком після завершення воєнного стану на території України.

З цими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони у справі з 28 червня 2022 року по 19 грудня 2023 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_5 (а.с. 11-13, 17).

Заочним рішенням Калуського міськрайонного суду від 19 грудня 2023 року шлюб між сторонами розірвано, дочку залишено проживати з матір`ю (а.с. 12-13).

Також судом встановлено, що під час перебування у шлюбі між сторонами виник спір щодо участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею, відповідачкою чинилися перешкоди у спілкуванні батька з донькою, що підтверджується долученими до справи копіями талонів-повідомлень з Єдиного обліку про прийняття і реєстрації заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію №39431 від 04 вересня 2023 року, №47477 від 23 жовтня 2023 року, №9021 від 28 жовтня 2023 року (а.с.20-21).

Листом начальника Калуського РВП ГУ НП в Івано-Франківській області від 17 листопада 2023 року позивача повідомлено про те, що його дружина з донькою на даний час перебуває за межами території України та не має бажання з ним спілкуватися (а.с. 25).

Із долученої до матеріалів справи копії постанови Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 квітня 2023 року вбачається, що позивача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та призначено стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн. З фабули правопорушення встановлено, що потерпілою у даній справі є ОСОБА_1 (а.с. 86).

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 квітня 2023 року звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрито. Потерпілою у даному кримінальному провадженні також була ОСОБА_1 (а.с. 91-92).

На виконання ухвали Калуського міськрайонного суду від 06 травня 2025 року Службою у справах дітей Калуської міської ради складено висновок від 06 червня 2025 року, яким визначено спосіб участі батька ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_5 , а саме: щочетверга з 19.00 год. до 20.00 год.; щонеділі з 17.00 год. до 18.00 год. Зустрічі проводити за допомогою відеозв`язку через мережу Інтернет або телефонним зв`язком до завершення дії воєнного стану на території України (а.с. 141-144).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частиною третьою статті 9 Конвенції про права дитини визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Забезпечення найкращих інтересів дитини дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства», далі - Закон).

Згідно з частиною першою статті 8 Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону).

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частиною першою статті 151 СК України визначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

У статті 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо) місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Верховний Суд у своїй постанові від 08 липня 2021 року (справа № 484/37/20-ц) вказав, що у справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини,утому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що визначений судом першої інстанції спосіб спілкування позивача з донькою належним чином забезпечує баланс між інтересами дитини та закріпленим у положеннях міжнародних та національних норм законодавства принципом рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні.

Апеляційний суд відхиляє доводи скаржника про наявність підстав для зміни запропонованих судом першої інстанції графіків спілкування з донькою, оскільки при вирішенні спору, суд першої інстанції врахував якнайкращі інтереси дитини, якій виповнилось лише три роки, та дотримуючись балансу інтересів батьків, визначив способи участі батька у спілкуванні та вихованні дитини більш ширше, ніж визначив орган опіки та піклування, що не суперечить положенням статті 19 СК України.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що сам по собі висновок органу опіки та піклування є документом, який подається для прийняття відповідного рішення. У цьому випадку висновок органу опіки та піклування безпосередньо не породжує певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин, а є доказом у цивільній справі, який підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами та не може бути самостійним способом захисту.

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди матері із ухваленими у справі судовим рішенням.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини (далі ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (№ 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, п. 90), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Тимчасовий виїзд дитини за кордон не повинен використовуватися як спосіб обмеження прав батька на спілкування з дитиною, яке повинно реалізовуватися задля підтримки родинних зв`язків та емоційного контакту малолітньої дитини з батьком.

Подібного висновку дійшов і Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2024 року у справі № 696/299/23, від 10 квітня 2024 року у справі № 381/1881/21.

Батько, який проживає окремо від своєї дитини, очевидно має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з батьком.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 05 жовтня 2022 року у справі № 196/1202/19, від 26 червня 2023 року у справі № 753/5374/22, від 09 жовтня 2024 року у справі № 753/7011/23, від 30 квітня 2025 року у справі № 750/5674/24.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доказів на підтвердження того, що визначений судом першої інстанції графік спілкування батька з дитиною буде суперечити інтересам дитини під час розгляду справи не встановлено. Матеріали справи також не містять доказів, які б вказували на те, що таке спілкування малолітньої доньки з батьком не відповідатиме її інтересам.

Також у справі відсутні докази неможливості ОСОБА_1 забезпечити особисте спілкування батька з дитиною у визначений судом спосіб та час.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки цим судом, який їх обґрунтовано спростував.

При цьому апеляційний суд враховує, що, як неодноразово відзначав ЄСПЛ, рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії», заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Андріяша Руслана Петровича залишити без задоволення.

Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 17 жовтня 2024 року.

Судді В. М. Барков

Л. В. Василишин

І. О. Максюта