РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 204/1044/25

№ 2/183/2611/25

20 жовтня 2025 року м.Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Оладенко О.С.

за участю секретаря судового засідання Павлюк А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 1254267 від 23.01.2024 у розмірі 144374,99 грн та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 23.01.2024 між товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» та відповідачем за допомогою Інформаційної-телекомунікаційної системи ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» укладено електронний кредитний договір №1254267 за продуктом «NewShort», на виконання умов якого, Товариство надало позичальнику грошові кошти у сумі 25000 грн, строком на 360 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 2,5% в день за стандартною процентною ставкою та 0,75 % в день за зниженою процентною ставкою. Товариство свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, надавши відповідачеві кредитні кошти. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредиту та процентів не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 144 374,99 грн, з яких: 24 999,99 грн заборгованість за кредитним договором (тіло кредиту); 119 375,00 грн заборгованість за відсотками. 30.08.2024 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «ФІНФОРС» було укладено договір факторингу №, відповідно до умов якого до ТОВ «ФІНФОРС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором. Тому, позивач просить стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості.

19.02.2025 на підставі ухвали Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 28.01.2025 дану справу передано на розгляд за підсудністю до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.02.2025 відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін.

04.03.2025 відповідачка через підсистему Електронний суд подала відзив на позовну заяву, в якому просила зменшити розмір вимог позивача до обґрунтованої суми та відмовити у стягненні судових витрат. Вважає витрати на правову допомогу у розмірі 15 000 грн є завищеною сумою. У поданій 20.08.2025 заяві «відзив на позовну заяву» відповідачка також просила зменшити нараховані штрафні санкції та проценти до справедливого та посильного розміру (тіло кредиту + витрати на адвоката + судовий збір), посилаючись на своє скрутне матеріальне становище та неспівмірність таких витрат з сумою з основного зобов`язання.

03.10.2025 представником позивача подано додаткові пояснення, які за своїм змістом є відповіддю на відзив, у яких спростовуючи доводи відповідача, серед іншого вказав, що усі нарахування (проценти, неустойка, штрафи) відповідають умовам договору та чинному законодавству. Відповідачка визнає факт отримання кредиту та вказує на неспівмірність суми позову з тілом кредиту, проте не подає власного обґрунтованого розрахунку боргу (контррозрахунку), тому наполягав на задоволенні позову в повному обсязі.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, разом з позовом подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, у якому позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідачка у судовому засіданні надала пояснення про те, що підписала кредитний договір та отримала кредитні кошти у зазначеному розмірі, проте не погоджується із нарахованою сумою відсотків; борг погасити не може за своїм фінансовим становищем.

Суд, вислухавши пояснення відповідачки, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

Судом встановлено, що 23.01.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту по продукту "NewShort" за №1254267, відповідно до умов якого Товариство надало позичальнику кошти у кредит на споживчі (особисті) потреби; сума кредиту (загальний розмір) складає: 25 000,00 грн; строк кредиту (строк дії договору) 360 днів; періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів; детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит; стандартна процентна ставка становить 2,5% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 кредитного договору; знижена процентна ставка становить 0,75 % в день та застосовується у випадку, якщо Споживач, як учасник Програми лояльності Товариства, до 22.02.2024 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів (п.п.1.1.-1.5. Договору).

Кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 (п.2.1. Договору).

ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, що підтверджується листом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ПЕЙТЕК» щодо успішності переказу кредитних коштів 23.01.2024 у сумі 25000 грн на платіжну картку № НОМЕР_1 , вказану відповідачем під час укладення Кредитного договору (а.с.31).

У порушення умов Кредитного договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у розмірі 144 374,99 грн, з яких: 24 999,99 грн заборгованість за кредитним договором (тіло кредиту); 119 375,00 грн заборгованість за відсотками, що підтверджується розрахунком заборгованості ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» станом на 30.08.2024 (а.с.37-41).

30.08.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» укладено Договір факторингу №, відповідно до умов якого ТОВ «ФІНФОРС» отримало право грошової вимоги за кредитними договорами до боржників ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», в тому числі й до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №1254267 від 23.01.2024 (а.с.42-56).

Згідно з Витягом з Реєстру боржників до Договору факторингу № від 30.08.2024, станом на дату відступлення прав вимоги, відповідачка мала заборгованість за кредитним договором №1254267 від 23.01.2024 у розмірі у розмірі 144 374,99 грн, з яких: 24 999,99 грн заборгованість за кредитним договором (тіло кредиту); 119 375,00 грн заборгованість за відсотками (а.с.53).

Вирішуючи спір, суд враховує наступні положення законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Згідно із ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Абзацом 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Суб`єкт електронної комерції - суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-комунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти(оферти)однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З урахуванням викладеного, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті205,207 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При укладенні зазначеного кредитного договору відповідач та первісний кредитор ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» погодили: суму кредиту; строк кредитування, порядок та умови надання кредиту; порядок обчислення процентів; порядок повернення (виплати) кредиту та сплати процентів; інші умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно із ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частинами першою, другою статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Доказів належного виконання зобов`язань відповідачка на час розгляду справи суду не надала. У судовому засіданні відповідачка підтвердила факт отримання кредитних коштів та наявність заборгованості за кредитом.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору.

Відповідачка за власною волею уклала з первісним кредитором договір позики. Розмір заборгованості позивачем визначено з урахуванням погоджених сторонами умов кредитування.

Відтак суд відхиляє доводи відповідачки про незгоду з розміром нарахованих відсотків.

Таким чином, зважаючи на те, що відповідач порушив умови кредитного договору, у ухилився від сплати заборгованості, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором №1254267 від 23.01.2024 у розмірі у розмірі 144 374,99 грн.

При вирішенні питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач заявив до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн. На підтвердження цих витрат представником позивача надано копію договору про надання професійної правничої допомоги від 11.03.2024, укладеного між ТОВ «ФІНФОРС» та адвокатом Кеню Д.В.; копію додатку до Договору №88 від 16.01.2025 (а.с.61-63); копія акту приймання-передачі наданих послуг від 24.01.2025, у якому зазначено найменування наданих послуг: консультація; вивчення проблеми, аналіз законодавства та судової практики; підготовка заяв по суті справи; підготовка інших процесуальних документів; вартість таких послуг складає 15000 грн (а.с.64); копію платіжної інструкцій на суму 15000 грн, платник ТОВ «ФІНФОРС», отримувач адвокат Кеню Д.В.(а.с.65).

Дослідивши матеріали справи, суд зауважує, що витрати вказані позивачем є занадто завищеними, оскільки виходячи із предмету позову, справа не є складною та розглядається в порядку спрощеного провадження, є стала судова практика з розгляду даної категорії спорів, заявлений розмір витрат правничої допомоги є необґрунтованим та завищеним.

Сума витрат на правничу правову допомогу у розмірі 15000 грн є неспівмірною з ціною позову, не відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їх розміру та підлягає зменшенню.

Велика Палата Верховного Суду вказує на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Верховний Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності). а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited" проти України», заява № 19336/04).

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи вищевикладене, складність справи, з урахуванням виконаної адвокатом роботи та витрачений час (адвокат не приймав участь у судових засіданнях), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та з врахуванням того, що позов задоволено, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн є завищеними, і тому вважає за необхідне зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у сумі 3000 гривень.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, з відповідача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2422,40 грн, які позивач поніс при зверненні до суду з позовом.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12,13,76-82,89,141,223,263,265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» заборгованість за кредитним договором №1254267 від 23.01.2024 у розмірі 144374 (сто сорок чотири тисячі триста сімдесят чотири) грн 99 коп., яка утворилася станом на 30.08.2024 та складається із наступного: 24 999,99 грн заборгованість за кредитним договором (тіло кредиту); 119 375,00 грн заборгованість за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» судові витрати у розмірі 5424 (п`ять тисяч чотириста двадцять дві) грн 40 копійок, які складається з витрат по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн та витрат на правову допомогу в сумі 3000 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення скороченого (вступної та резолютивної частини) рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС», , місцезнаходження: 01042, м. Київ, вул.Іоанна Павла ІІ, буд. 4/6 корпус В, кабінет 508-2;

відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено і підписано 20 жовтня 2025 року .

Суддя Оладенко О.С.