Провадження № 2/127/2086/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 рокум. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Шаміної Ю.А.,

при секретарі судового засідання Міхеєвій Н.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Калачик Н.М.,

представника Служби у справах дітей Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області Войтюк Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі Служби у справах дітей Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через свого представника адвоката Калачик Н.М. звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 та просила позбавити відповідача батьківських прав відносно дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позов мотивовано тим, що позивачкою, ОСОБА_5 , та відповідачем, ОСОБА_2 , 20.12.2008 було зареєстровано шлюб, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22.01.2019 розірвано. Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу сторін діти залишилися проживати з матір`ю. Позивачка вказує, що з часу розлучення батько повністю самоусунувся від виховання та піклування про дітей, зовсім не переймається їх долею та життям, свідомо нехтує батьківськими обов`язками і як наслідок повністю ухиляється від виховання дітей, фінансово не допомагає. 14.03.2023 позивач уклала шлюб з ОСОБА_6 , після чого змінила прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 ». На даний час сім`я у складі: ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають без реєстрації місця проживання в квартирі, яка належить матері позивача ОСОБА_9 , та розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вказала, що утримання та забезпечення дітей здійснюється нею та її теперішнім чоловіком. Позивач вказує, що приділяє дітям достатньо часу і уваги для їх належного розвитку, організовує їх лікування, навчання та дозвілля. У той час як відповідач, який є батьком дітей, повністю самоусунувся від виховання та піклування над синами. Батько не бере участь у житті дітей, жодним чином не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя. Позивач вважає, що відповідач свідомо нехтує батьківськими обов`язками і як наслідок повністю ухиляється від виховання синів, не бере участь у фінансовому забезпеченні їх життєвих потреб, повністю ігнорує батьківські обов`язки. Позивач зазначає, що наявність батьківських прав у відповідача шкодить інтересам дітей, зокрема неможливість змінити місце реєстрації, виїхати за кордон тощо, а також обмежує позивача у здійсненні дій в інтересах дітей з метою створення для них всіх необхідних умов якісного життя та розвитку. Вказане й стало підставою для звернення до суду із даним позовом.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21 квітня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, залучено до участі у справі Службу у справах дітей Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, яку зобов`язано надати письмовий висновок щодо заявлених позовних вимог.

Правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався. Разом з тим, до суду надійшла заява адвоката Огородника В.В., подана в інтересах ОСОБА_2 , згідно якої відповідач позовні вимоги ОСОБА_1 визнає у повному обсязі (а.с. 49).

Службою у справах дітей Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області надано висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_2 відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28 серпня 2025 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Калачик Н.М. позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили їх задовольнити у повному обсязі.

Адвокат Калачик Н.М. пояснила, що відповідач після розірвання шлюбу із позивачкою фактично самоусунувся від виховання дітей, наразі функції батька у сім`ї фактично виконує теперішній чоловік позивачки, вихованням дітей займається виключно позивачка та її теперішній чоловік. Зауважила, що у матеріалах справи міститься заява відповідача згідно якої він не заперечує стосовно позбавлення його батьківських прав щодо дітей, визнає позов , а також обставини викладені у ньому. Вказала, що у даній категорії справ висновок органу опіки та піклування не обов`язковим для врахування його судом, суд може відступити від такого висновку, якщо визнає його таким, що не відповідає якнайкращим інтересам дітей, що має місце у даному випадку, на думку позивачки. З урахуванням вказаного вважає, що суд має відступити від висновку Служби у справах дітей, визнати його таким, що не відповідає інтересам дітей, та прийняти рішення про позбавлення батьківських прав. Крім того, при ухваленні рішення просила врахувати висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2025 року у справі №147/277/24. Судові витрати просила залишити за позивачем.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні вказала, що відповідач ОСОБА_2 курить «траву» та часто вживає алкоголь. Зазначила, що раніше відводила молодшого сина ОСОБА_10 до батька, при цьому завжди готувала йому їжу з собою, оскільки у відповідача не було чим нагодувати дитину. Після останнього відвідування батька молодший син ОСОБА_10 розповідав, що у батька були гості, які пили пиво та курили на кухні, в той час як дитина весь день провела з телефоном. Згодом перестала водити дитину до відповідача через його відмовки з різних підстав. Щодо стягнення аліментів на утримання дітей у судовому порядку не зверталася. Пояснила, що з весни 2019 року ОСОБА_2 надавав фінансову допомогу на утримання дітей, претензій з даного приводу до нього не було. Наразі відповідач за проханням може надати кошти близько однієї тисячі гривень, однак така допомога є недостатньою. Востаннє, два-три тижні тому, дав старшому сину Андрію двісті чи триста гривень.

Представник Служби у справах дітей Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області Войтюк Н.С. висновок органу опіки та піклування підтримала, при ухваленні рішенні поклалась на розсуд суду.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, проте у заяві (вх. №44602 від 20.05.2025) представник відповідача адвокат Огородник В.В. просив розгляд справи проводити без участі відповідача та його представника.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_11 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 , яка є подругою та кумою позивачки ОСОБА_1 , показала, що ОСОБА_2 не приймає ні фізичної, ні матеріальної участі у вихованні дітей. На даний час особисто ОСОБА_2 не бачила, при цьому їй відомо, що ОСОБА_2 не може сам себе прогодувати, має кредитні зобов`язання, зловживає алкоголем та курить (вживає наркотичні речовини). Зазначила, що її чоловік є двоюрідним братом ОСОБА_2 , зважаючи на скрутне матеріальне становище ОСОБА_2 , допомагав йому продуктами харчування (відвозив картоплю та консервацію).

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_12 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_3 , яка є кумою позивачки ОСОБА_1 (хрещена мати ОСОБА_10 ) показала, що ОСОБА_2 не приймає жодної участі у вихованні дітей. Приблизно 1,5-2 роки тому при випадковій зустрічі востаннє бачила ОСОБА_2 , який мав неадекватний вигляд. Вказала, що особисто не бачила, що ОСОБА_2 зловживає алкоголем та вживає наркотичні речовини, однак чула про це зі слів позивачки.

Судом також було заслухано думку дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який пояснив, що батько може зателефонувати йому один раз на два - три тижні та поцікавитися як справи у нього та у молодшого брата ОСОБА_10 . Часом, коли проходить повз житло батька, заходить до нього у гості. Жодних конфліктів з ним немає, оскільки не спілкується з ним. На День народження батько вітає його у телефонному режимі та може передати через знайомих як подарунок 500 гривень. Обставини вживання батьком алкоголю чи інших речовин йому невідомі, так як він не спілкується з ним. Щодо позбавлення батьківських прав батька згоден, оскільки не вважає його справжнім батьком.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, думку дитини, показання свідків, суд дійшов наступного висновку.

Між сторонами виникли правовідносини, які ґрунтуються на вимогах ст. ст. 19, 150, 151-154, 164-166, 180-183, 191 СК України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства».

Судом установлено, що 20 грудня 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_13 було зареєстровано шлюб, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 січня 2019 року у справі №127/32458/18 розірвано, після розірвання шлюбу дружині залишено прізвище « ОСОБА_7 ». Вказане судове рішення набрало законної сили 28 лютого 2019 року (а.с. 8, 9).

У шлюбі народилися діти: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 18.06.2009 Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області (а.с. 10); та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 18.08.2016 Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 11).

14 вересня 2023 року позивач зареєструвала шлюб із ОСОБА_6 та змінила прізвище із «ОСОБА_7 » на «ОСОБА_8 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого 14 вересня 2023 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 14).

Діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із позивачкою ОСОБА_1 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_4 , про що свідчать витяги з реєстру територіальної громади №2025/002153308 від 13.02.2025, №2025/002153219 від 13.02.2025, №2025/002153386 від 13.02.2025 (а.с. 5, 12, 13).

Як вбачається із акту обстеження фактичного місця проживання від 03 квітня 2025 року при перевірці обстеження місця реєстрації/проживання/перебування встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживають без реєстрації: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 15).

Квартира АДРЕСА_5 належить на праві власності ОСОБА_9 , яка є матір`ю позивачки, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №301334031 від 16.05.2022 та свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 28.12.1983 (а.с. 16, 17).

Згідно з характеристикою учня 2-В класу Комунального закладу «Ліцей №1 смт Стрижавка Вінницького району Вінницької області» ОСОБА_4 навчається у закладі з 01 вересня 2023 року. Протягом цього періоду оволодів навчальним матеріалом на достатній та середній рівень. ОСОБА_10 має певні досягнення з читання: почав читати повними словами, свідомо, інтонує речення. Дає відповіді на запитання стисло. Пише під диктовку, списує з дошки та за зразком. Має деякі труднощі з математики, припускається поодиноких помилок при розв`язуванні прикладів та потребує контролю вчителя. Хлопчик на уроках працює в межу свої можливостей, вміє працювати в групах, парах. З усіх навчальних предметів хлопчик полюбляє фізичну культуру, де він відчуває себе дуже впевнено. Доручення вчителя виконує добросовісно. На ряді з цим він має гарні організаторські здібності, вміє організувати роботу дитячого колективу, користується авторитетом серед дітей. ОСОБА_10 дуже товариський, має друзів серед однокласників. Хлопчик привчений до самообслуговування: робоче місце у нього завжди охайне, переодягається самостійно, не потребує допомоги вчителя. Учень завжди має охайний вигляд, приходить завжди в чистому одязі. Учень забезпечений всім необхідним шкільним приладдям та речами, які необхідні для навчання в школі. Мати, ОСОБА_1 , бере активну участь у житті класу, допомагає організації позакласних заходів, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, забезпечує відвідування навчальних екскурсій, організовує правильне проведення вільного часу, забезпечує хлопчика, залежно від потреб. Батько, ОСОБА_2 , із дитиною не спілкується, з сім`єю не проживає. У шкільному житті дитини участі не бере. З класним керівником на зв`язок не виходив, на батьківські збори не з`являвся. Позакласні заходи та свята не відвідував. Всіма вищевказаними питаннями займається вітчим хлопчика, ОСОБА_6 (а.с. 18).

Відповідно до характеристики на учня групи продовженого дня 2-В класу Комунального закладу «Ліцей №1 смт Стрижавка Вінницького району Вінницької області» ОСОБА_4 перебуває на групі продовженого дня з 02 вересня 2024 року. Протягом цього періоду хлопчик зарекомендував себе як самостійний, організований учень. ОСОБА_10 самостійно виконує домашні завдання, робоче місце тримає в порядку, відвідує підготовчі заняття з англійської мови. До виконання доручень ставиться відповідально. Під час прогулянок на свіжому повітрі активно показує себе, знаходить спільну мову з однолітками. Дитина завжди охайно одягнена, доглянута. Мати, ОСОБА_1 , постійно цікавиться його поведінкою, забезпечує хлопчика, залежно від потреб. Матеріальні витрати за гаряче харчування несе мати. Батько, ОСОБА_2 , із дитиною не спілкується, у шкільному житті дитини участі не бере, успіхами дитини не цікавиться, на зв`язок із вихователем групи не виходить. Із групи продовженого дня хлопчика забирає мати, ОСОБА_1 або вітчим хлопчика, ОСОБА_6 (а.с. 19).

Із відповіді Комунального закладу «Вінницький ліцей №23» №02-18/28 від 19.03.2025 на адвокатський запит слідує, що за інформацією, наданою класним керівником учня 10-В класу ОСОБА_3 , батьківські збори минулого навчального року відвідувала мати учня ОСОБА_1 , цьогоріч, протягом 2024-2025 навчального року, батьки ОСОБА_14 не відвідували батьківські збори. Однак мати учня ОСОБА_15 постійно контактує з класним керівником у телефонному режимі з метою здійснення контролю за успішністю сина, цікавиться його шкільним життям (а.с. 21).

У деклараціях №0001-ЕН2К-6110 та №0001-34Т4-3АА0 законним представником та довіреною особою пацієнтів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначена ОСОБА_16 (а.с 22, 23).

Відповідно до довідки КНП «ЦПМСД №3 м. Вінниці» №26 від 17.02.2025 ОСОБА_3 , 2009 року народження, перебуває на диспансерному обліку ЦПМСД №3 з приводу меланоформного невуса тулуба, деформація грудної клітки, плоскостопість (а.с. 24).

ОСОБА_4 , 2016 року народження, в ЦПМСД №3 на диспансерному обліку не перебуває, що підтверджується копією довідки КНП «ЦПМСД №3 м. Вінниці» №25 від 17.02.2025 (а.с. 25).

Згідно довідки про грошове забезпечення вих. №1409/180/147/58 від 11.02.2025, виданої Військовою частиною НОМЕР_5 , ОСОБА_1 працює у НОМЕР_6 військовослужбовцем за контрактом, за період з січня 2024 року по грудень 2024 року сукупний розмір нарахованого доходу становить 522830,30 грн (а.с. 26).

Відповідач ОСОБА_2 з 21.05.1985 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_6 , що підтверджується інформаційною довідкою з реєстру Вінницької міської територіальної громади про реєстрацію місця проживання особи №13551 від 14.04.2025 (а.с. 36).

Службою у справах дітей Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області надано висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_2 відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказаний висновок мотивований тим, що у ході розгляду даної справи комісії не було надано належних доказів, що підтверджують наявність правопорушень або обставин, визначених у пунктах 1-6 частини 1 статті 164 СК України, зокрема: злісного ухилення від виконання батьківських обов`язків, жорстокого поводження з дітьми, хронічного алкоголізму/наркоманії, експлуатації дитини, втягнення у злочинну діяльність тощо. Згода батька не є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав.

Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (стаття 165 СК України).

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках за доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Під час вирішення такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

Такий правовий висновок неодноразово викладений Верховним Судом у постановах, зокрема, від 07 лютого 2024 року в справі №455/307/22, провадження №61-16965св23; від 20 березня 2024 року в справі №204/2097/22, провадження №61-951св24; від 24 жовтня 2024 року у справі №199/3287/23, провадження №61-8177св24.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови Верховного Суду від 12 лютого 2024 року у справі №202/1931/22, провадження №1-14340св23; від 28 лютого 2024 року у справі №303/4697/22, провадження №61-16164св23; від 23 жовтня 2024 року у справі №464/2040/23, провадження №61-9216св24).

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Під час визначення основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року в справі «Мамчур проти України», заява №10383/09; рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року в справі «М. С. проти України», заява №2091/13).

У рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Іlya Lyapin vs russia» (заява №70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини під час розгляду справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц (провадження №14-327цс18) та Верховним Судом у постановах від 22 листопада 2023 року в справі №320/4384/18, провадження №61-1682св22; від 19 лютого 2024 року в справі №159/2012/23, провадження №61-15840св23; від 21 лютого 2024 року в справі №404/9387/21, провадження №61-13425св23.

Верховний Суд наголошує, що особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки в рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків (постанови Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року в справі №320/5094/19, провадження №61-7357св21; від 07 березня 2024 року в справі №947/7448/22, провадження №61-18610св23; від 01 серпня 2024 року в справі №366/52/21, провадження №61-8861св24).

Необґрунтоване (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі №464/2040/23, провадження №61-9216св24).

Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини (постанова Верховного Суду від 04 грудня 2024 року у справі № 133/747/23, провадження № 61-9650св24).

Крім того, у судовому засіданні у відповідності до положень статті 171 СК України, судом також було заслухано думку дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який пояснив, що батько може зателефонувати йому один раз на два - три тижні та поцікавитися як справи у нього та у молодшого брата ОСОБА_10 . Часом, коли проходить повз житло батька, заходить до нього у гості. Жодних конфліктів з ним немає, оскільки не спілкується з ним. На День народження батько вітає його у телефонному режимі та може передати через знайомих як подарунок 500 гривень. Обставини вживання батьком алкоголю чи інших речовин йому невідомі, так як він не спілкується з ним. Щодо позбавлення батьківських прав батька згоден, оскільки не вважає його справжнім батьком.

Думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї.

У постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 705/3040/18 (провадження № 61-19878св21) зазначено, що озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

В оцінці обставин справи суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Крім того, що позбавлення батьківських право є крайнім заходом, суд враховує також і те, що застосування такого заходу можливе за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Аналогічний правовий висновок викладений ВС у постановах: від 29.04.2020 у справі № 522/10703/18, від 13.04.2020 у справі № 760/468/18, від 11.03.2020 у справі № 638/16622/17, від 23.12.2020 у справі № 522/21914/14.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Надані позивачем докази, на підтвердження позовних вимог, не є достатніми доказами для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки беззаперечно не підтверджують умисного невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків без поважних причин, винної поведінки та факт свідомого ухилення ОСОБА_2 від виконання обов`язків з виховання дітей, а також те, що змінити його поведінку у кращу сторону неможливо.

Що стосується показів свідків, то суд, керуючись статтею 78 ЦПК України, не приймає до уваги показання щодо зловживання відповідачем алкогольними напоями та вживання наркотичних речовин як такі, що ґрунтуються на припущеннях, особистих оціночних судженнях та не підтверджені іншими матеріалами справи.

Верховний Суд у постановах від 05.07.2023 у справі №212/3152/21 та від 24.01.2024 у справі №308/2204/21 зазначив, що позбавлення батьківських прав не може ґрунтуватися виключно на суб`єктивних оцінках поведінки одного з батьків, а повинно підтверджуватися належними та допустимими доказами, які свідчать про системне ухилення від виконання батьківських обов`язків або наявність інших обставин, визначених статтею 164 СК України.

Таким чином, наведені позивачкою твердження про зловживання відповідачем алкогольними напоями та вживання наркотичних речовин не знайшли свого підтвердження належними, допустимими та достовірними доказами.

Будь-які інші докази того, що відповідач страждає на наркотичну та алкогольну залежність й перебуває на відповідному обліку, відсутні. Разом з тим, вказані обставини повинні підтверджуватись відповідними медичними висновками.

Проживання дітей з вітчимом не є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивач не довела.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року в справі № 466/9380/17 (провадження № 61-2175св20).

Що стосується визнання відповідачем позовних вимог та незаперечення проти позбавлення його батьківських прав, то суд звертає увагу на наступне.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 675/2136/19 (провадження № 61-2251св22)).

Верховний Суд у постанові від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22 (провадження № 61-10115св23) зазначив, що в розумінні приписів статті 206 ЦПК України суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову, якщо це суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до частин другої, третьої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. З огляду на викладені норми права заяви відповідача від 26 липня та 27 жовтня 2022 року, в яких вона відмовлялася від батьківських прав на дитину та визнавала позов про позбавлення її батьківських прав, не можуть слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини. Отже, суд першої інстанції правильно відмовив у прийнятті визнання відповідачем позову, оскільки у цій категорії справ визнання позову суперечить закону, а саме частині третій статті 155 СК України, та порушує інтереси дитини. Верховний Суд наголосив, що саме лише подання заяви про визнання позову у справі про позбавлення батьківських прав не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку надання інших доказів на підтвердження існування обставин, передбачених частиною першою статті 164 СК України для позбавлення батьківських прав.

Схожих за змістом висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постановах від 29 листопада 2023 року у справі №607/15704/22, від 05 березня 2025 року у справі №336/1230/23, від 01 жовтня 2025 року у справі №127/12929/24.

Службою у справах дітей Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької областіне встановлено достатніх підстав для застосування такого крайнього заходу як позбавлення відповідача батьківських прав, при цьому її висновки, з урахуванням встановлених обставин, не суперечать висновкам Верховного Суду у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2025 року у справі №147/277/24, на які посилався представник позивача при розгляді справи.

З огляду на вищевикладене, позивачем не доведено обставин свідомого ухилення батьком дітей від виконання ним своїх батьківських обов`язків та наявність підстав для застосування такого крайнього заходу впливу до відповідача ОСОБА_2 як позбавлення його батьківських прав по відношенню до дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. 19, 150, 151-155, 164-166, 180-183, 191СК України, ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 13, 77-79, 81, 89,141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі Служби у справах дітей Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_8 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 ;

Служба у справах дітей Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, , місцезнаходження: вул. 40-річчя Перемоги, буд. 7, селище Стрижавка, Вінницький район, Вінницька область.

Повний текст рішення суду складено 20 жовтня 2025 року.

Суддя Шаміна Юлія Анатоліївна