Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/621/25

Провадження № 2/126/631/2025

"06" жовтня 2025 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Рудь О. Г.

секретар Кучанська В. М.,

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Салманової-Похили Ф.А.

відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи Лелюк В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Служба у справах дітей Бершадської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Служба у справах дітей Бершадської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітньої дитини.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що він ОСОБА_1 перебував з відповідачкою ОСОБА_2 у незареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась спільна дитина - донька ОСОБА_3 та у свідоцтві про її народження батьками вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ..

04 липня 2023 року Бершадським районним судом Вінницької області по справі № 126/897/23 було винесено рішення суду про стягнення аліментів з відповідачки ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 % частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 квітня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

14 лютого 2024 року Бершадським районним судом Вінницької області по справі № 126/992/23 було винесено рішення суду в якому суд визначив місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та залишив малолітню дитину на вихованні батька в АДРЕСА_1 .

Мати дитини з народження не приймає участі у вихованні доньки, всім займається батько. Він самостійно виховує та утримує дитину. Мати тільки сплачує аліменти, котрі встановлені за рішенням суду та проживає за кордоном.

Мати не бере участі у вихованні та навчанні дитини, зборах, шкільних заходах, тощо, всім займається батько. Також, дочка за необхідністю відвідує лікаря, має належне медичне обслуговування та допомогу.

Позивач має у приватній власності будинок, за адресою: АДРЕСА_1 , де відповідно до рішення Бершадського районного суду Вінницької області по справі № 126/992/23 було визначено місце проживання доньки за даною адресою.

Відповідно до Актів обстеження житлових умов, умови проживання дитини ОСОБА_3 2017 року народження за адресою: АДРЕСА_1 , задовільні, базові потреби дитини забезпечуються.

Оскільки дитина проживає з позивачем, який займається її вихованням, піклується про неї, забезпечує всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку доньки, тому вважає, що на даний час визнання самостійного виховання та утримання доньки батьком буде відповідати інтересам дитини й позитивно сприятиме її фізичному та психологічному розвитку.

В зв`язку з цим, просить встановити факт самостійного виховання та утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Ухвалою Бершадський районний суд Вінницької області від 20.03.2025 року відкрито загальне провадження у справі та призначено розгляд справи.

02.04.2025 на адресу суду надішли письмові пояснення від представника ІНФОРМАЦІЯ_5 Підвашецького В.А., в яких він зазначає, що факт відсутності участі батька або матері у вихованні дитини може бути підтверджений судом виключно в разі вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав. Проживання батьків дитини окремо, розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини з одним з них не впливає на обсяг прав та обов`язків батьків щодо виховання дитини. Не звільняє того з батьків, хто проживає окремо від обов`язку та не позбавляє права брати особисту участь у вихованні дитини. Рішення суду щодо позбавлення особи батьківських прав є підтвердженням факту самостійного виховання дитини одним з батьків. Надані

позивачем документи не доводять факт самостійного виховання дитини батьком, а лише підтверджують факт спільного проживання. Правовий статус поняття «одинокого батька» не врегульований законодавством, однак Верховний Суд вбачає можливим застосовування аналогії поняття «одинокої матері», тлумачення якого є у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду від 06.11.1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів». Таким чином для набуття статусу «одинокий батько» необхідні дві умови: не перебування у шлюбі; виховання та утримання дитини самим батьком, тобто без участі іншого з подружжя у житті дитини. В свою чергу, розірвання шлюбу та встановлення місця проживання дитини з позивачем, що включає в себе обов`язок батька щодо утримання та виховання дитини, не доводять факт відсутності участі матері у вихованні дитини та, відповідно, не підтверджують наявність у позивача статусу «одинокий батько». Відтак позивачем не було підтверджено належними та допустимими доказами того факту, що відповідач не виконує свої обов`язки щодо виховання дитини, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 01.05.2025 року було витребувано у Служби у справах дітей Бершадської міської ради письмовий висновок про доцільність/недоцільність залишити на самостійному вихованні та утриманні батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

05.08.2025 ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги. Зазначив, що він займається реалізацією сільськогосподарської продукції, отримує дохід. Також має у власності будинок в якому проживає разом з донькою. Мати дитини поїхала працювати за кордон та дитиною не піклується. Дочку він забезпечує одноособово. Також додав, що аліменти на утримання їхньої дочки відповідачка сплачує.

Представник позивача - адвокат Салманова-Похила Ф.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, що зазначені в позові. Додала, що встановлення факту одноосібного виховання батьком дитини позивачу потрібно для отримання відстрочки від мобілізації та пільг передбачених особі, яка самостійно виховує дитину.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні визнала позов. Вказала, що мало часу проводить в Україні, оскільки працює за кордоном і на теперішній час немає змоги забрати Милану з собою, а тому дівчинка проживає з батьком в Україні. Проте вона як тільки приїжджає, бачиться з донькою, сплачує аліменти на її утримання та приблизно раз в квартал пересилає 1000 чи 2000 євро.

Представник третьої особи ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову, зауважила про відсутність доказів того, що мати матеріально не утримує дитину та не приймає участі в її вихованні. Надала висновок органу опіки та піклування, який не підтверджує факт самостійного виховання та утримання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , батьком, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував з відповідачкою ОСОБА_2 у незареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась спільна дитина - донька ОСОБА_3 , про що свідчить свідоцтво про народження, зареєстроване Виконавчим комітетом Устянської сільської ради Бершадського району Вінницької області, актовий запис № 13, Серія НОМЕР_1 від 15 березня 2023 року. Донька записана за вимогами ст.126 СК України та у свідоцтві про її народження батьками вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ..

04 липня 2023 року Бершадським районним судом Вінницької області по справі № 126/897/23 було винесено рішення суду про стягнення аліментів з відповідачки ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 % частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 квітня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується копією рішення суду та виконавчим листом.

Відповідно до Виписки - Руху коштів по картці MONOBANK від 31 січня 2025 року відповідачка 07 січня 2025 року о 09 год. 55 хв. сплатила аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1000 євро, що підтверджується копією виписки.

14 лютого 2024 року Бершадським районним судом Вінницької області по справі № 126/992/23 також було винесено рішення суду в якому суд визначив місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та визначив місце проживання малолітньої дитини разом з батьком та залишив на вихованні батька в АДРЕСА_1 , що підтверджується копією рішення.

Устянським ліцеєм БМР надано довідку № 09 від 30 січня 2025 року, з якої вбачається, що мати проживає за кордоном, не бере участі у вихованні та навчанні дитини, зборах, шкільних заходах, тощо, всім займається батько. Дитина охайна, доглянута.

Дитина сторін за необхідністю відвідує лікаря, має належне медичне обслуговування та допомогу, про що свідчить Декларація укладена з лікарем-педіатром № 0001-НІ40-3110 від 31 січня 2025 року та Довідка від педіатра 07 лютого 2025 року.

Позивач має у приватній власності будинок, за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний № 306947793.

Відповідно до Довідки № 271 від 17.03.2023 малолітня донька сторін зареєстрована разом з позивачем за однією адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Актів обстеження житлових умов від 30.03.2023 та 05.08.2024, умови проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 за адресою: АДРЕСА_1 , задовільні, базові потреби дитини забезпечуються.

Згідно з п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до приписів п. 2 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд, зокрема, розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Частина перша ст. 319 ЦПК України зобов`язує суд у рішенні про встановлення факту, що має юридичне значення, серед іншого зазначити мету встановлення факту.

Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету його встановлення.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 569/7589/17 (провадження № 14-560цс18).

Отже, встановлення юридичного факту за рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто, від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян.

Статтею 318 ЦПК України встановлені вимоги до змісту заяви, у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт.

Правовідносини щодо утримання дітей, є предметом регулювання Сімейного кодексу України.

Питання регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (ст. 1 СК України).

Згідно ч. 1 ст. 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За приписами ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ч. 2, 5 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Тобто, закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи розірвано їх шлюб.

Обов`язок по утриманню зберігається також і у випадку позбавлення батьківських прав батьків (ч. 2 ст. 166 СК України).

У випадку невиконання батьками обов`язку утримувати неповнолітню дитину добровільно, аліменти можуть стягуватися за рішенням суду. При злісному ухиленні батьків від сплати аліментів вони підлягають притягненню до кримінальної відповідальності, відповідно до ст. 164 КК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

У поданій заяві позивач зазначає, що малолітня донька ОСОБА_5 на даний час проживає разом із ним та повністю перебуває на його утриманні та просить встановити даний факт.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Всупереч вимог наведеної норми заявник не надав суду доказів, що він утримує дитину самостійно.

Згідно Висновку органу опіки та піклування Бершадської міської ради затвердженого Рішенням виконавчого комітету щодо встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , вбачається, що відповідно до виконавчого листа Бершадського районного суду від 04.07.2023 про стягнення аліментів суд вирішив (присудив): стягувати щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи 12.04.2023 і до досягнення дитиною повноліття. Разом із тим, відповідно до квитанції з Монобанк про рух коштів по картці від 31.01.2025, клієнт ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , отримав від ОСОБА_6 07.01.2025 переказ у сумі 1000,00 EUR. Зі слів ОСОБА_1 , він отримує такі перекази на утримання дитини від ОСОБА_2 щоквартально. Також, з його слів, ОСОБА_7 періодично телефонує дочці ОСОБА_5 на її особистий телефон та спілкується із дочкою. Під час обстеження умов проживання 30.06.2025 з дитиною ОСОБА_8 працівниками служби у справах дітей було проведено бесіду, в ході якої з`ясовано, що вона майже щодня спілкується з мамою, часто по відеозв`язку. Зі слів дівчинки, мама цікавиться її життям, самопочуттям. На день народження надіслала 200 євро на подарунок, за які ОСОБА_5 купили спортивний велосипед. На запитання, чи хотіла б поїхати до мами в Німеччину, відповіла: так, але разом з батьком. Це свідчить про те, що дівчинка прихильна до обох батьків, однаково любить їх. ОСОБА_9 зв`язок матері з донькою присутній. Дані факти свідчать про те, що ОСОБА_2 приймає участь у вихованні та утриманні дитини. 03.07.2025 на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини при Бершадській міській раді розглянуто питання «Про встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 батьком, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 », заслухано батька та прийнято відповідне рішення, рекомендовано органу опіки та піклування надати висновок до Бершадського районного суду. Хоча мати дитини, ОСОБА_2 , перебуває за кордоном, згідно з Сімейним кодексом України вона має обов`язок і права щодо утримання і виховання доньки. При цьому вона не визнана недієздатною, не позбавлена батьківських прав, не відбуває покарання у виді позбавлення волі, не знаходиться в розшуку. Зі слів ОСОБА_1 , вони домовилися з ОСОБА_2 , як вони будуть утримувати дитину. Мати дитини має можливість спілкуватися з дитиною і брати участь у її утриманні. За таких обставин орган опіки та піклування не підтверджує факт самостійного виховання та утримання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , батьком, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Крім того, сам позивач в позовній заяві зазначає, що відповідач сплачує аліменти на утримання доньки. Відповідач теж підтвердила даний факт в судовому засіданні. Доказів протилежного суду не надано.

ОСОБА_1 також просив суд встановити факт, що він самостійно виховує малолітню дитину.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст.ст. 150-151 СК України.

За приписами ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. При цьому, батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

При цьому, сімейні відносини, як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, котрі поділяються на юридичні дії (спричинення яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

Так, в силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи, в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки) та припиняється у момент її смерті (ст. 25), а з підстав встановлених цим Кодексом виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання) котра може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 30). При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання. Підставою позбавлення батьківських прав у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків.

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для встановлення факту самостійного виховання дитини батьком необхідно встановити юридичний факт або декілька, в силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Позивач у поданій заяві зазначає, що дитина проживає разом із ним, знаходиться на його утриманні і самостійному вихованні.

Такі твердження, в силу ст. 141 СК України, суд оцінює критично, оскільки проживання матері окремо від дитини не впливає на обсяг її прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Позивач не надав суду доказів, що в питанні виховання чи утримання малолітньої дитини, матір умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації прав з даного приводу.

Більш того, відповідач хоче приймати якнайбільшу участь у житті доньки та її вихованні, проте змушена поїхати заробляти кошти за кордон, в тому числі для належного забезпечення своєї дитини.

Відповідач регулярно приймає участь в утриманні дитини та регулярно перераховує кошти для забезпечення доньки, що не заперечували сторони. Також судом встановлено, що відповідач майже щодня спілкується зі своєю донькою по телефону, цікавиться її життям та здоров`ям, дарує подарунки, що свідчить про участь матері у вихованні своєї дитини.

Сімейним кодексом України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч. 1 ст. 14, ч. 1 ст. 15 СК України). Разом із тим, в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), котрі мають бути підтверджені виключно цивільно-правовими актами (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім), та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються, та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

Констатації стороною позивача обставини, що він самостійно виховує та утримує дитину, та відсутність заперечень з боку іншого з батьків, не є достатньо для доведення дійсного перебування дитини тільки на вихованні та утриманні одного з батьків, оскільки до такої категорії відносяться особи, які є батьками дитини (дітей) відповідного віку і виховують дитину, яка позбавлена можливості виховання іншим з батьків внаслідок об`єктивних обставин. Це стосується випадків коли інший з батьків дитини помер, безвісно відсутній, позбавлений батьківських прав щодо дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків або не здатен їх виконувати в силу об`єктивних обставин, а не з метою штучного створення підстави.

Як вбачається із заяви ОСОБА_1 , він зазначає, що метою заявленого ним встановлення факту самостійного виховання та утримання доньки ОСОБА_5 , йому потрібно для захисту прав самої дитини.

При цьому, факт проживання та самостійного виховання дитини батьком не оспорювався жодним з учасників справи, доказом чому є рішення Бершадського районного суду Вінницької області по справі № 126/992/23 від 14 лютого 2024 року, що набрало законної сили.

Отже, слід дійти висновку, що заявник звернувся до суду з метою закріплення факту, який ніким не оспорюється та не ставиться під сумнів.

Суд у даній справі не встановив факт порушення особистих прав заявника, які б підлягали захисту у судовому порядку в обраний ним спосіб.

Верховний Суд України у листі від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» звертав увагу судів, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1. Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

На думку суду, встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком дитини не породжує ті юридичні наслідки, про які зазначено у заяві, та від встановлення судом таких фактів не залежить виникнення, зміна особистих прав заявника як батька, про які він зазначив у заяві.

Суд звертає увагу, що обоє батьків зобов`язані однаковою мірою брати участь у вихованні та утриманні своєї дитини.

Водночас, якщо мати не позбавлена батьківських прав і відсутнє будь-яке рішення органу опіки і піклування щодо встановлення режиму спілкування із дитиною та участі батька та матері в її вихованні, що має місце у цій справі, мати у будь-який час має право і обов`язок брати участь у вихованні дитини.

Таким чином, за встановлених обставин цієї справи, відсутні підстави для висновку, що батько виховує дитину сам, оскільки таке може мати місце лише у випадку, коли мати у дитини відсутня, об`єктивно позбавлена можливості брати участь в житті дитини, або свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками.

Однак жодного належного та допустимого доказу таких обставин суду не надано, будь-яких доказів щодо неможливості матір`ю дитини виховувати та утримувати її або умисного нехтування нею батьківськими обов`язками щодо дитини суду не надано.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 Сімейного кодексу України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2024 року по справі № 201/5972/22.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Докази, долучені до матеріалів справи свідчать лише про проживання дитини разом з батьком і участь останнього у вихованні та утриманні дитини, проте не підтверджують факт ухилення матері від такого.

В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, що ОСОБА_2 позбавлена батьківських прав відносно доньки, а також відсутні інші докази, що відповідачка не здатна їх виконувати в силу об`єктивних обставин.

Утримання та виховання дітей батьком є його законним обов`язком та не потребує встановлення факту судом з тією метою, про яку зазначив позивач.

Суд зазначає, що надані позивачем докази свідчать лише про проживання дитини разом з батьком, однак жодним чином не підтверджують факт ухилення матері від участі у вихованні та утриманні дитини.

При цьому суд враховує, що встановлення факту перебування на утриманні позивача малолітньої доньки впливає на права та законні інтереси відповідача, як матері дитини, оскільки у такий спосіб буде засвідчено невиконання чи неналежне виконання нею своїх обов`язків, що є підставою для негативних наслідків, таких як позбавлення батьківських прав та інше.

Крім того, звернення із позовною заявою про встановлення факту самостійного утримання неповнолітньої дитини в цій справі необхідне позивачу для створення преюдиційного рішення для вирішення питання щодо можливості отримання відстрочки від мобілізації, що є неприпустимим з огляду на характер спірних правовідносин.

Утримання та виховання дитини батьком є законним його обов`язком та не потребує встановлення факту судом з тією метою, про яку зазначив позивач.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 4 ЦПК України, яка регламентує право на звернення до суду за захистом, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Виходячи із правового аналізу даної норми Закону, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи законних інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, яка звернулась до суду, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

За відсутності між сторонами відповідного спору, суд позбавлений можливості вирішувати такі питання в судовому порядку, оскільки завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних чи оспорюваних прав особи.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21).

Суд вважає, що заявлені позивачем позовні вимоги є не вимогами до відповідачки щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів позивача, а фактично є вимогами, на підставі яких позивач бажає отримати відстрочку від мобілізації.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про відсутність необхідних та достатніх умов для встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в задоволені позову судові витрати по справі залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268, 293, 315 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Служба у справах дітей Бершадської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітньої дитини - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. Г. Рудь