1 УХВАЛАСправа № 334/7487/25 2/335/4000/2025
про залишення позовної заяви без руху
06 жовтня 2025 року м. Запоріжжя
Суддя Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя Романько О.О. ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-
До Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя відповідно до ухвали судді Дніпровського районного суду міста Запоріжжя від 10.09.2025 за підсудністю надійшла цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди на загальну суму 1 509 442,90 грн.
Дослідивши заяву та додані до неї матеріали, суд дійшов наступного висновку.
Позовна заява документ, який пред`являється позивачем до суду в установленій процесуальним законом формі та містить вимогу про примусовий захист порушеного права чи інтересу.
Складові частини позовної заяви:
1.вступна частина (у правому верхньому куті зазначаються найменування суду, до якого подається заява; прізвище, ім`я, по батькові чи найменування позивача і відповідача, третіх осіб, представників, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв`язку, паспортні дані та ідентифікаційні коди за наявності та код ЄДРПО якщо відповідач юридична особа; ціна позову;
2.описова частина здійснюється виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначаються докази, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування;
3.мотивувальна частина наводяться обґрунтування своєї правової позиції, вимог до відповідача, посилається на конкретні фактичні обставини справи та юридичні факти, які підтверджують його вимоги. При написанні даної частини позовної заяви доцільно посилатись на норми матеріального та процесуального права, рекомендації ВСУ, ЄСПЛ, якщо позивачу вони відомі.
4.прохальна частина лаконічно та правильно юридично сформульовані безпосередньо позовні вимоги.
За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати статті 175, 177 ЦПК України.
Так, відповідно до ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
Позовна заява повинна містити:
1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;
2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;
3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;
4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;
5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;
6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;
7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;
8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;
9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;
10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.
У разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення.
У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.
Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 слідує, що позивачем взагалі не сформульовано прохальну частину позову, тобто останній не вказав чітко на ті вимоги, які він висуває до відповідача.
Окремо суд зазначає, що в позові зазначено про наявність у позивача представника ОСОБА_2 .
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13 ЦПК України).
Згідно із частиною першою статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 58 ЦПК України).
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право, зокрема, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
У статті 174 ЦПК України зазначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.
Згідно з частиною першою статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Відповідно до частин першої-другої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу (частини 1, 2 статті 60 ЦПК України).
У частинах четвертій, восьмій статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: 1) довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу».
У разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання.
Відповідно до частини другої статі 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
До позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача (частина сьома статті 177 ЦПК України).
Таким чином, позовна заява може бути складена, підписана та подана до суду як самим позивачем, так і його представником, якщо йому надані такі повноваження.
Як при поданні підписаної власноруч позивачем позовної заяви, так і підписаної безпосередньо адвокатом представник має надати довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження.
Наслідком невиконання такої вимоги є повернення позовної заяви відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 185 ЦПК України, відповідно до якої позовна заява повертається, коли її подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.
Подібні висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № П/9901/736/18 (провадження № 11-989заі18), від 05 червня 2019 року у справі № 9901/847/18 (провадження № 11-44заі19) про застосування пункту 3 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України, що є аналогічним пункту 1 частини четвертої статті 185 ЦПК України.
Такі ж висновки містить постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08 липня 2021 року у справі № 916/3209/20 про застосування пункту 1 частини п`ятої статті 174 Господарського процесуального кодексу (далі- ГПК) України, що також є аналогічним пункту 1 частини четвертої статті 185 ЦПК України.
Передбачений пунктом 1 частини четвертої статті 185 ЦПК України процесуальний наслідок суд застосовує до відкриття провадження у справі. Якщо про вказані обставини стало відомо після відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо його подала особа, яка не має цивільної процесуальної дієздатності; якщо від імені заінтересованої особи його подала особа, яка не має повноважень на ведення справи (пункти 1 і 2 частини першої статті 257 ЦПК України).
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 199/1478/17 (провадження № 14-52цс19).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2019 року у справі № 9901/847/18 (провадження № 11-44заі19) зазначила, що звернення до суду з використанням правничої допомоги інших осіб, зокрема, адвоката, при реалізації права на справедливий суд передбачає надання до суду належних доказів дійсної волі особи, що є учасником справи, на уповноваження іншої особи на право надання правничої допомоги. Такі докази повинні виключати будь-які сумніви стосовно справжності та чинності такого уповноваження на момент вчинення певної процесуальної дії (докази повинні бути в оригіналі або у формі копії, якісно оформленої особою, що є учасником справи, із зазначенням назви судового органу, у якому надається правова допомога позивачу), а також стосовно охоплення такої дії дійсним колом повноважень представника, що делеговані йому особою, що реалізує право на справедливий суд. Представник повинен демонструвати повагу до суду, підтверджуючи наявність повноважень на представництво, а також не позбавляти довірителя права знати про дії представника.
Факт перебування ОСОБА_1 за кордоном на момент подачі позову до суду також не спростовує можливість позивача власноручно підписати позовну заяву, оскільки не має значення, яким чином позовна заява потрапила до суду (поштовим зв`язком, за допомогою Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи, кур`єром чи іншою особою, уповноваженою позивачем на такі дії).
ЦПК України не містить імперативних норм щодо подачі до суду позовної заяви безпосередньо позивачем у випадку підписання вказаного процесуального документа самим позивачем, а не його представником.
Таких висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові у справі № 361/6369/20 (провадження №61-427св24) від 06.03.2024.
Разом з тим, суддею встановлено, що окрім як зазначення відомостей про представника позивача у вступній частині позовної заяви, будь-яких документів щодо нього та його повноважень до позову не долучено.
При цьому, наявність таких відомостей про представника позивача, порушує питання про те, хто підписав саму позовну заяву чи то позивач, чи то його представник. За таких обставин відомості про представника позивача та його повноваження підлягають уточненню.
Також, в порушення зазначених вище норм позивачем не зазначено усіх необхідних відомостей, які передбачені п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, щодо кожного з учасників справи, а саме: ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.
Далі, позивачем зазначена ціна позову в розмірі 1 509 442,90 грн. Разом з тим, з назви позовної заяви слідує, що позивач висуває вимоги щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди від недоотриманого доходу (упущеної вигоди) з причини несвоєчасного нарахування та виплати пенсії за період з квітня 2010 року по липень 2025 року.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Пункт 10 ч. 1 ст. 176 ЦПК України передбачає, що ціна позову визначається у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.
При цьому, позивачем не наведено обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються чи оспорюються, зокрема це стосується як розміру матеріальної шкоди, так і моральної, яка позивачем взагалі не визначена в грошовому виразі, тобто встановити, яку частину з зазначеної загальної суми позовних вимог, складає саме моральна шкода не виявляється за можливе.
Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції виконується шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості. Сукупний індекс інфляції розраховується за формулою: ІІс = (ІІ1 / 100) х (ІІ2 / 100) х (ІІ3 / 100) х ... (ІІZ / 100), де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення; ІІ2 - індекс інфляції за другий місяць прострочення; ІІ3 - індекс інфляції за третій місяць прострочення; ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.
Відповідно до рекомендацій Верховного Суду України відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі №62-97р від 3 квітня 1997 року, для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, що складають відповідний період, перемножити між собою. При цьому, вважається, що сума, внесена за період з 01 по 15 число відповідного місяця, наприклад, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця. По аналогії, якщо погашення здійснено с 1 по 15 число відповідного місяця, то інфляційна зміна розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 число місяця - інфляційна зміна розраховується з урахуванням цього місяця.
Розрахунок індексу інфляції повідомляється Листом Національного банку України, за даними Держкомстату України наступного місяця, який слідує за розрахунковим.
Загальний відсоток інфляції розраховується шляхом множення усіх показників інфляції за відповідний період.
Сума інфляції розраховується за формулою: сума боргу х процент інфляції - сума боргу.
Оскільки позивачем не зазначено окремо розмір вимог щодо моральної шкоди та розмір вимог щодо інфляційного збільшення, а так само не зазначення точного періоду таких нарахувань, який ще не був предметом розгляду судів, то перевірити або ж провести такий розрахунок самостійно суд не матиме можливості.
За таких обставин як сам розрахунок сум, які, на думку позивача, підлягають стягненню, так і ціна позову підлягають уточненню на виконання вимог п. 3, 4 ч. 3 ст.175 ЦПК України та ст. 176 цього Кодексу.
Надалі, з викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги слідує, що ОСОБА_1 неодноразово вже звертався до судів з вимогою щодо відшкодування шкоди у порядку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України.
З огляду на те, що про ці обставини позивач самостійно зазначає у позові, то суддею для з`ясування таких обставин була використана інформація, яка є наявною в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Так, відповідно до постанови Ленінського районного суду міста Запоріжжя (станом на 01.05.2025 перейменованого на Дніпровський районний суд міста Запоріжжя) від 24.09.2015 в адміністративній справі за № № 334/6093/15-а (провадження № 2-а/334/130/15) позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя, в якому він просив поновити йому пропущений строк звернення з позовом, визнати дії Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі міста Запоріжжя щодо відмови у виплаті пенсії протиправними, зобов`язати УПФУ нарахувати (з належним перерахунком) та сплатити йому невиплачену своєчасно пенсію з 01 квітня 2010 року по теперішній час та продовжувати нараховувати і сплачувати йому належну пенсію безстроково та відшкодувати йому за рахунок відповідача матеріальну і моральну шкоду у розмірі 134576,00 грн. - задоволено частково.
Визнано неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі міста Запоріжжя щодо відмови поновити ОСОБА_1 пенсію за віком з 02.07.2015року.
Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Запоріжжя поновити ОСОБА_1 виплату раніше призначеної пенсії за віком із перерахунком її розміру у передбаченому п.15 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно до ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 02.07.2015.
Позовні вимоги щодо нарахування та сплати ОСОБА_1 пенсії з 01.04.2010 по 01.07.2015 - залишено без розгляду. В решті позову відмовлено.
Згідно з ухвалою судді Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду Білак С.В. від 17.12.2015 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.09.2015 року у справі №334/6093/15-а(2-а/334/130/15) за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення суми матеріальної та моральної шкоди - повернути апелянту через не усунення недоліків.
Відповідно до ухвали судді Вищого адміністративного суду України Мороз В.Ф. від 09.02.2016 (К 800/1714/16) касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 вересня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення суми матеріальної шкоди повернуто скаржнику через не усунення її недоліків.
Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.04.2016 у справі № 334/6093/15-а заяву УПФУ в Ленінському районі м. Запоріжжя про виправлення описки в постанові суду - задоволено. Ухвалено внести виправлення до резолютивної частини постанови та до повного тексту постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.09.2015 у адміністративній справі № 2а/334/130/15 (334/6093/15-а) за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення суми матеріальної та моральної шкоди, а саме за текстом вказаних документів вважати вірним ім`я позивача - «Сімон».
Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19.08.2016 у справі №334/6093/15-а (провадження № 8-а/334/1/16) відкрито провадженням за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Ленінського райсуду м. Запоріжжя від 24.09.2015 по справі за позовом ОСОБА_1 до УПФУ Ленінського району м. Запоріжжя про визнання неправомірними дії щодо відмови в поновленні виплати пенсії за віком та зобов`язанні УПФУ Ленінського району м. Запоріжжя поновити йому виплату пенсію за віком. Судове засідання призначено на 27.09.2016. Відомостей про подальший рух цієї заяви виявити за допомогою інформації акумульованої в Єдиному держаному реєстрі судових рішень не виявилося за можливе.
16.06.2023 ухвалою судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі 334/6093/15-а (провадження № 6-а/334/2/23) заяву позивача ОСОБА_1 до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (правонаступника Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Запоріжжі), згідно якої позивач просить постановити та надіслати за його поштовою адресою ухвалу про визнання причини пропущеного процесуального строку пред`явленого виконавчого документу до виконання поважною та постановити нову дату закінчення зазначеного строку з урахуванням часу листування з Ізраїлем, необхідний йому для подання до виконавчого органу Заяви про примусове виконання постанови від 24.09.2015 у справі 2-а/334/6093/15-а (вважає, що такою оптимальною датою було б 01.08.2023) повернуто заявнику без розгляду.
Окремо на розгляді Ленінського районного суду м. Запоріжжя знаходилася цивільна справа № 334/8145/17 (провадження № 2/334/624/20) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якому просив стягнути з відповідача в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної йому незаконною несплатою пенсії у період часу з 01.04.2010 по 01.07.2015 згідно ціни позову, в сумі, яка ним в подальшому неодноразово була уточнена, та станом на 18.11.2019 становила 1 699 986,40 грн.
В обґрунтування позову позивач зазначав, що постановою судді Нікітенко Н.П. від 24.09.2015, його позов до відповідача про відновлення сплати пенсії йому було відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо відновлення сплати пенсії з 01.04.2010. Підставою відмови став пропуск шестимісячного процесуального строку подання адміністративного позову, який був відлікований судом з дати прийняття Рішення Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009, а не з моменту коли ОСОБА_1 дізнався про порушення своїх прав.
Протягом 2015 - 2017 років ОСОБА_1 оскаржував постанову суду першої інстанції від 24.09.2015 у всіх судових та наглядових інстанціях України, але у зв`язку з несплатою судового збору за подання скарги, а також неправомірних процесуальних дій суддів апеляційного, касаційного та Верховного судів, неправомірної бездіяльності Вищої Ради Юстиції України - всі його скарги жодного разу не розглядалися по суті справи з різних причин, були залишені без розгляду і втратили силу у зв`язку з строком давності. Тому, його законні права на відновлення отримання пенсії з 07.10.2009, передбачені Рішенням Конституційного Суду України № 25- рп/ 2009 від 07.10. 2009, Постанови Верховного Суду України від 12.05.2015 р. №21-180а15 та на відшкодування матеріальної і моральної шкоди згідно ст. ст. 1-8 Закону України від 19.10.2000 р. №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини до ходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та ст. 22 ч.2 п.2), ст. 23 ч. 1, 3, ст. 1173, 1192 ЦК України залишаються порушеними стосовно відшкодування матеріальної і моральної шкоди від неправомірних дій та бездіяльності відповідача, тому у нього збереглося право на подання позову до відповідача щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди з урахуванням виплачених відповідачем сум згідно постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.09.2015.
22.10.2019 рок ухвалою суду було замінено Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя на його правонаступника, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.
Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на безпідставність висновків суду про те, що його позовні вимоги вже розглянуті у справі №334/6093/15, про обмеження періоду початку неправомірних дій відповідача датою звернення з позовом, доведеність розміру позовних вимог та наявності вини відповідача, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
16.03.2021 постановою Запорізького апеляційного суду у справі № 334/8145/17 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2020 року у цій справі змінено в частині правового обґрунтування відмови в позові.
Постановою Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 334/8145/17 (провадження № 61-7991св21) від 19 січня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 27 лютого 2020 року у складі судді Баруліної Т.Є. та постанову Запорізького апеляційного суду від 16 березня 2021 року у складі колегії суддів: Дашковської А. В., Кримської О. М., Кочеткової І. В., задоволено частково. Постанову Запорізького апеляційного суду від 16 березня 2021 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
22 листопада 2022 року Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 27 лютого 2020 року по цій справі скасовано та ухвалено нове рішення.
Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати пенсії у розмірі 90 720 гр. та інфляційне збільшення у розмірі 282 616, 36 гр., а разом 373 336,36 (триста сімдесят три тисячі триста тридцять шість грн. 36 коп.)
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 3000 грн. ( три тисячі гр..).
Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з рішенням суду апеляційної інстанції не погодилося та подало касаційну скаргу.
При цьому ОСОБА_1 вважав, що має право на стягнення суми невиплаченої пенсії також за період з 01 квітня 2010 року до 01 липня 2015 року (63 місяці), оскільки його законні права на відновлення отримання пенсії з 07 жовтня 2009 року, передбачені Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/ 2009 від 07 жовтня 2009 року, постановою Верховного Суду України від 12 травня 2015 року №21-180а15 та на відшкодування матеріальної і моральної шкоди згідно зі статями 1-8 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та пунктом 2 частини другої статті 22, частин першої, третьої статті 23, статей 1173, 1192 ЦК України залишаються порушеними стосовно відшкодування матеріальної і моральної шкоди від неправомірних дій та бездіяльності відповідача, тому у нього збереглося право на подання позову до відповідача щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди з урахуванням виплачених відповідачем сум згідно з постановою Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 24 вересня 2015 року.
Він звертався до відповідача із заявою від 04 липня 2017 року про сплату йому суми відшкодування матеріальної та моральної шкоди в сумі 1 032 601,97 грн, але листом від 03 серпня 2017 року йому було відмовлено.
Вважав, що має право на стягнення з відповідача на його користь суми невиплачених пенсій з врахуванням сплати пенсії за шість місяців після виїзду з України з 01 квітня 2010 року по 01 липня 2015 року (63 місяці) в розмірі 95 360 грн, суми упущеної вигоди в результаті інфляції за період з 01 квітня 2010 року по цей час 453,5 % відповідно статей 1-8 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» в сумі 204 547,20 грн, матеріальної шкоди з урахуванням інфляції за весь період порушення прав в сумі 1 360 079,20 грн та моральної шкоди в розмірі 40 000 грн, а всього 1 699 986,40 грн.
Просив, уточнивши позовні вимоги, стягнути з відповідача суму несплаченої пенсії у розмірі 95 360 грн та інфляційні втрати за весь період прострочення, разом - 1 474 429,27 грн.
21 листопада 2024 року ухвалою Верховного Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. встановлено, що 19 листопада 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі ГУ ПФУ в Запорізькій області) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди від недоотриманого доходу (упущеної вигоди) з причини несвоєчасного нарахування та виплати пенсії. Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди від недоотриманого доходу (упущеної вигоди) з причини несвоєчасного нарахування та виплати пенсії повернуто заявнику.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.
При вирішення питання про відкриття провадження чи відмови у відкритті провадження за позовними вимогами ОСОБА_1 за позовною заявою поданою ним до Головного управління ПФУ в Запорізькій області 09.09.2025 суд об`єктивно позбавлений можливості зі змісту такого позову достеменно встановити точний період та розмір сум відшкодування, які вже були предметом розгляду судів всіх інстанцій та відповідно по яким вже наявні рішення, які набрали законної сили, а які є новими. Останнє підлягає уточненню з боку позивача, оскільки ним не наведені підстави для звернення до суду з тими ж вимогами, зокрема за період з 01 квітня 2010 року по 01 липня 2015 року та визначення загальної суми заборгованості з врахуванням такого періоду.
Визначення розміру остаточних позовних вимог прямо впливає на ціну позову та справляння судового збору, який підлягає перевірці судом при відкритті провадження у справі.
Разом з тим, позивач зазначає, що він не має сплачувати судовий збір з посиланням на приписи п. 13 ч. 2 ст.3 Закону України «Про судовий збір».
Так, відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 цього Закону судовий збір не справляється за подання клопотання про визнання і виконання рішення іноземного суду відповідно до міжнародного договору України, згоду на обов`язковість якого надано Верховною Радою України та яким не передбачено плату під час звернення до суду, подання апеляційної та касаційної скарг у таких справах.
Але ж в даній цивільній справі позивачем не порушено таких питань, тому звільнення його від сплати судового збору на підставі зазначеної норми не передбачено.
Згідно з ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Поряд з цим, суд звертає увагу позивача, що згідно п. 3 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно положень ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Порядок та підстави відшкодування моральної шкоди визначено ст. ст. 23, 1167 ЦК України.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені ст. 1167 ЦК України. Зокрема, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Як роз`яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до ЦПК України у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Відповідно до Закону України «Про судовий збір», за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.
Про те, що вимоги ОСОБА_1 пов`язані з відшкодуванням шкоди завданої кримінальним провадження не встановлено.
Згідно з ч. 4 ст. 175 ЦПК України якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.
Стаття 3 та стаття 5 Закону України «Про судовий збір» передбачають об`єкти з яких не справляється судовий збір та пільги щодо сплати судового збору.
Разом з тим, позивачем не наведені належні підстави для звільнення його від сплати судового збору. Будь-яких документів, які б підтверджували звільнення його від сплати судового збору до позову не надав.
Враховуючи вищевикладене, позивачу необхідно сплатити судовий збір в дохід державного бюджету за позовну вимогу про стягнення матеріальної шкоди та щодо стягнення моральної шкоди, як за позовні вимоги майнового характеру, у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» станом на 01.01.2025 прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3028,00 грн. (0,4 розміру прожиткового мінімуму становить 1211,20 грн., а максимальна сума судового збору 15 140,00 грн.).
За таких обставин ОСОБА_1 необхідно остаточно визначитися зі своїми позовними вимогами та їх розміром у грошовому виразі, з якого сплатити судовий збір як за майнові вимоги та долучити документ про його сплату до позовної заяви в оновленій редакції.
Порядок сплати судового збору визначений ст. 6 Закону України «Про судовий збір».
Реквізити для оплати:
Отримувач коштів ГУК Зап.обл/м.Зап Вознес/22030101
Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37941997
Банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.)
Код класифікації доходів бюджету 22030101
Призначення платежу 101 _____(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і має відповідну відмітку у паспорті); Судовий збір, за позовом ______ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя (назва суду, де розглядається справа).
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
Так, позивачем при розрахунку втраченого доходу зазначено про врахування ним середнього річного банківського проценту депозитного рахунку в АТ «Ощадбанк», але будь-які докази на підтвердження таких обставин в позові не наведені та до позову не додані. Зазначене також стосується і підтвердження інфляційних нарахувань.
Також, позивачем не виконані вимоги, які передбачені пунктами 6, 7, 9, 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України.
Частина 6 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору. Наразі, в позовній заяві наявно забагато прогалин, які суддя не має можливості залишити поза увагою та усунути шляхом судового розгляду.
Вказані обставини перешкоджають вирішенню питання про відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, внесе у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошову суму у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 175-177, 185, 260-261, 353 ЦПК України, суддя,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишити без руху.
Надати позивачу або його представнику десятиденний строк з дня отримання ухвали суду для усунення вказаних в ухвалі суду недоліків.
Роз`яснити позивачу, що в разі якщо у вказаний строк недоліки позовної заяви не будуть усунуті, позовна заява буде вважатися неподаною і повернута позивачу.
Ухвала суду остаточна і оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складно 13.10.2025.

Суддя: О.О. Романько