Справа № 132/2479/24
Провадження № 2/132/105/25
РІШЕННЯ

Іменем України

"04" вересня 2025 р. місто КАЛИНІВКА

Калинівський районний суд Вінницької області у складі: головуючого судді СЄЛІНА Є.В., при секретарі судового засідання РИБАК І.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Хмільницького району Вінницької області, у порядку загального позовного провадження цивільну справу № 132/2479/24 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» про стягнення заборгованості по орендній платі за землю,

ВСТАНОВИВ:

05.08.2024 року до Калинівського районного суду Вінницької області звернулась ОСОБА_1 із цивільним позовом до ТОВ «Поділля Агропродукт» про стягнення заборгованості по орендній платі за землю. В обгрунтування позову позивач зазначила, що їй на праві власності належать: земельна ділянка площею 1,8117 га., для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована: Вінницбка область, Хмільницький район, Комунарівська сільська рада, кадастровий номер :03:000:0091; земельна ділянка площею 1,8118 га., для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована: Вінницька область, Хмільницький район, Комунарівська сільська рада, кадастровий номер :03:000:0092. 19.05.2011 року між позивачем та ПрАТ «Райз-Максимко» укладено Договір оренди земельної ділянки за кадастровий номером :03:000:0091, а 14.01.2014 року між позивачем та ПрАТ «Райз-Максимко» укладено Договір оренди земельної ділянки за кадастровий номером :03:000:0092. 09.07.2018 року додатковими угодами до вказаних договорів сторони змінили орендаря з ПрАТ «Райз-Максимко» на ТОВ «Поділля Агропродукт», за умовами яких орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 14,5 відсотка нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 10380грн. за рік оренди. Позивач вказала, що відповідач свої зобов`язання щодо виплати орендної плати за 2023 року по вищевказаних договорах оренди земельних ділянок не виконав, у зв`язку з чим допустив прострочення зобов`язання, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача на її користь орендну плату в сумі 24487грн.21коп., з якої: основна сума боргу в розмірі 20760грн.00коп.; пеня в розмірі 755грн.55коп.; 3 відсотки річних в розмірі 986грн.95коп.; втрати від інфляції в розмірі 1984грн.71коп., а також відшкодувати понесені витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Калинівського районного суду Вінницької області від 05.08.2024 року, визначено склад суду з розгляду цивільного позову: головуючого суддю Сєліна Є.В.

Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області Сєліна Є.В. від 12.08.2024 року, відкрито провадження за вказаним позовом, визначено здійснити його розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Заявою від 16.10.2024 року, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Шимотюк О.В. уточнила позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по орендній платі за землю в загальному розмірі 20760грн.00коп., а токож відшкодувати понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211грн.20коп., та витрати на правову допомогу у розмірі 5000грн.00коп.

На підставі ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 11.03.2025 року, закрито підготовче провадження у справі, призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

Сторони в судове засідання не з`явились, матеріали даної справи містять заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Суд, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обгрунтовуються, прийшов до наступних висновків.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 1,8117 гектарів у межах згідно з планом, що розташована за адресою: Вінницька область, Калинівський район, Комунарівська сільська рада (за межами населеного пункту), цільовим призначенням якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:000:0091 /Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 991987, виданий 17 травня 2011 року на підставі розпорядження Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області № 226 від 26 травня 2008 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00125/, та земельної ділянки площею 1,8118 гектарів у межах згідно з планом, що розташована за адресою: Вінницька область, Калинівський район, Комунарівська сільська рада, цільовим призначенням якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:000:0092 /Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 751778, виданий 10 липня 2008 року на підставі розпорядження Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області № 226 від 26 травня 2008 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 68/.

19 травня 2011 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «Райз-Максимко» був укладений Договір оренди землі, за умовами якого, ОСОБА_1 , як орендодавець, передала, а ПрАТ «Райз-Максимко», як орендар, прийняло в строкове платне користування земельну ділянку площею 1,8117 гектарів у межах згідно з планом, що розташована за адресою: Вінницька область, Калинівський район, Комунарівська сільська рада (за межами населеного пункту), цільовим призначенням якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:000:0091, та зобов`язалося сплачувати орендну плату у грошовій формі та розмірі 3,5 % нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 952грн.03коп., із вирахуванням податку з доходів (орендної плати) згідно Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб».

09 липня 2018 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «Райз-Максимко» та ТОВ «Поділля Агропродукт» була укладена Додаткова угода до Договору оренди землі б/н від 09 липня 2011 року.

Згідно із умовами вказаної Додаткової угоди сторони домовились внести наступні зміни/доповнення в Договір оренди, зокрема передати ТОВ «Поділля Агропродукт» права та обов`язки нового орендаря та викласти п. 9 Договору в наступній редакції: «п. 9. Орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі в розмірі 14,5 % нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 10380грн.00коп. або у натуральній формі - 2000кг. зерна та 50кг. цукру».

14 січня 2014 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «Райз-Максимко» був укладений Договір оренди землі, за умовами якого, ОСОБА_1 , як орендодавець, передала, а ПрАТ «Райз-Максимко», як орендар, прийняло в строкове платне користування земельну ділянку площею 1,8118 гектарів у межах згідно з планом, що розташована за адресою: Вінницька область, Калинівський район, Комунарівська сільська рада, цільовим призначенням якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:000:0092, та зобов`язалося сплачувати орендну плату у грошовій формі та розмірі 4 % нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 1910грн.60коп., із вирахуванням податків (зборів), передбачених чинним законодавством України.

09 липня 2018 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «Райз-Максимко» та ТОВ «Поділля Агропродукт» була укладена Додаткова угода до Договору оренди землі б/н від 14 січня 2014 року.

Згідно із умовами вказаної Додаткової угоди сторони домовились внести наступні зміни/доповнення в Договір оренди, зокрема передати ТОВ «Поділля Агропродукт» права та обов`язки нового орендаря та викласти п. 9 Договору в наступній редакції: «п. 9. Орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі в розмірі 14,5 % нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 10380грн.00коп. або у натуральній формі - 2000кг. зерна та 50кг. цукру».

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» (далі - Закон), договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 21 Закону визначено, що орендною платою за землю є платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 24 Закону, орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У частині 3 статті 12 ЦПК України (змагальність сторін) зазначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки позивач мотивував позовні вимоги тим, що ТОВ «Поділля Агропродукт» не сплатило орендну плату за 2023 рік, тому саме відповідач повинен був спростувати належними та допустимими доказами твердження позивача про несплату орендної плати.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22 лютого 2023 року у справі № 703/2495/21 у справі за подібних правовідносин.

В даній справі відповідачем не було надано доказів на підтвердження факту сплати ОСОБА_1 орендної плати за 2023 рік, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення на її користь орендної плати за вказаний рік.

З урахуванням вимог закону, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути заборгованість по орендній платі за землю за 2023 рік у загальному розмірі 16711грн.80коп., тобто по 8355грн.90коп. за кожним договором оренди землі.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позов був заявлений у сумі 20760грн.00коп., а задоволений на 16711грн.80коп. і судові витрати склали 1211грн.20коп., то ці витрати розподіляються у такий спосіб: 20760грн.00коп./16711грн.80коп.=1,24; 1211грн.20коп./1,24=976грн.77коп. Оскільки рішення постановлене у цій частині проти відповідача, то він і сплачує дану суму, а частину витрат, що залишилася (234грн.43коп.), сплачує позивач, тому що вона буде пропорційна тій сумі, у якій позивачу відмовлено.

Статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», визначено, що інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відповідно до пунктів 1, 2, 6 частини 1 та частиною 2 статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (в подальшому - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Аналогічні висновки щодо застосування норм матеріального права, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 та в постановах Верховного Суду від 17.09.2019 року у справі № 810/3806/18, від 31.03.2020 року у справі № 726/549/19.

Вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 02.09.2020 року у справі № 826/4959/16.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Крім того, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 200/14113/18-а, від 31.03.2020 року у справі № 726/549/19, від 21.05.2020 року у справі № 240/3888/19, від 11.02.2021 року у справі № 520/9115/19, № 640/19536/18 від 03.02.2022 року.

Також, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг з категорією складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу згідно поданого клопотання, суд враховує заперечення відповідача з цього приводу, яке містить відзив на позов, і чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, обґрунтованість розміру цих витрат, складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності таких витрат.

З урахуванням встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази на підтвердження цих витрат не є безумовною підставою для їх стягнення судом у визначеному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності цих витрат.

Предмет позову у даній справі та характер спірних правовідносин є розповсюдженим, а дана категорія справ є незначної складності. Підготовчі дії, що були спрямовані на підготовку та подання позову, а також його підтримання під час судового розгляду, не потребували додаткових зусиль, знань, великої тривалості часу в аналізі обставин справи, вивченні нормативно-правової бази та узагальненні судової практики, а також підготовки документів з процесуальних питань.

Оцінивши обставини справи, надані докази у їх сукупності, враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності і пропорційності судових витрат, суд приходить до висновку про стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000грн.00коп.

За приписами частин першої-третьої, п`ятої статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст.133, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» про стягнення заборгованості по орендній платі за землю задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі за землю за 2023 рік у розмірі 16711грн.80коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» на користь ОСОБА_1 пропорційно розміру задоволених позовних вимог судовий збір у розмірі 976грн.77коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 2000грн.00коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя