ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/5588/23 Номер провадження 22-ц/814/2968/25Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н.Л. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А. І.

Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.

при секретарі: Коротун І. В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 адвоката Шиян Валентини Олексіївни

на рішення Київського районного суду міста Полтави від 25 червня 2024 року, ухвалене суддею Яковенко Н. Л., повний текст рішення складено 27 червня 2024

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: служба у справах дітей Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради, про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Київської районної у м. Полтаві ради як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

22.09.2023 ОСОБА_2 (прізвище до зміни ОСОБА_3 ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа: служба у справах дітей Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради, про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини, в якому просив суд звільнити його з 01.06.2023 від сплати аліментів, присуджених з нього за рішенням Київського районного суду м. Полтави від 31.05.2018 у справі №552/2601/18 на користь ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнути з ОСОБА_1 на його користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви, і до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 24.10.2015 між ним та відповідачем зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Київського районного суду м. Полтави від 31.05.2018 у справі №552/2601/18. У шлюбі народився син - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якого на підставі рішення Київського районного суду м. Полтави від 31.05.2018 у справі №552/2601/18 він сплачує аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для відповідного віку дитини, починаючи з 08.05.2018, та досягнення дитиною повноліття. Вказував, що з 01.06.2023 малолітній ОСОБА_6 постійно проживає разом із ним у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка є зареєстрованим місцем проживання дитини, про що між батьками досягнуто згоди. Зазначав, що він опікується інтересами і потребами сина, піклується про нього, займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини. У сина є своя кімната і він забезпечений усім необхідним для навчання та дозвілля. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає та продовжує отримувати аліменти, які у примусовому порядку стягуються з нього державним виконавцем Київського ВДВС у м. Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Зазначав, що стягнення аліментів на утримання дитини, за умови, що ця дитина проживає з ним та перебуває на його утриманні, суперечить положенням статті 181 СК України.

21.11.2023 ОСОБА_4 подала зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Київської районної у м. Полтаві ради як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини,в якому просила суд визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із нею, матір`ю, за місцем її проживання (т.1 а.с. 101-103).

Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 їхній спільний син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживав з нею та перебував на її утриманні. Вона у повній мірі виконувала свої батьківські обов`язки, виховувала сина, опікувалася ним, приділяла максимум уваги для його належного інтелектуального, фізичного та психологічного розвитку. Вказувала на те, що між нею та колишнім чоловіком часто виникали сварки, пов`язані з різними поглядами щодо порядку спілкування з дитиною. У травні 2023 ОСОБА_7 взяв сина до себе та утримував без її згоди. 15.05.2023 вона намагалася повернути сина додому від ОСОБА_2 , але не змогла через завдані ним тілесні ушкодження та образи. За фактом викладеного порушено кримінальне провадження №00000233. ОСОБА_2 вмовляв її відмовитися від претензій, запевняв її, що таких ситуацій більше не буде, а тому вона відмовилася від обвинувачень і 15.06.2023 за її заявою закрито вказане кримінальне провадження. Проте, надалі агресивна поведінка ОСОБА_2 щодо неї не припинилася, його постійно щось не влаштовувало у спілкуванні з малолітнім сином і у жовтні 2023 він забрав сина, ізолювавши від неї, повертати дитину матері наміру не має, вимкнув телефон сина та перешкоджає їх фізичним зустрічам та будь-якому спілкуванню. Зазначала, що тривалий час не зверталася до ОСОБА_2 щодо повернення сина, сподіваючись, що він сам усвідомить необхідність повернення дитини матері, а також не хотіла, щоб неприязні стосунки між батьками негативно відобразилися на психоемоційному стані сина. Крім того, важливим фактором стала її вагітність і лише після того, як мирно вирішити ситуацію щодо повернення дитини не вдалося, вона звернулася із відповідними заявами до органу опіки та піклування та до Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області. Вказувала на те, що вона має усі можливості для задоволення потреб дитини, у тому числі умови проживання, власний постійний та стабільний заробіток, а її нинішній чоловік займається підприємницькою діяльністю та повністю розділяє її позицію щодо визначення місця проживання дитини разом із матір`ю.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 22.11.2023 зустрічний позов ОСОБА_1 об`єднано в одне провадження з позовом ОСОБА_2 (т.1 а.с. 145-146).

Рішенням Київського районного суду міста Полтави від 25 червня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Звільнено з 01.06.2023 ОСОБА_2 від сплати аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягнуті рішенням Київського районного суду м. Полтави від 31.05.2018 у справі №552/2601/18.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати у розмірі 1073,60 грн.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 24.10.2024 апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 адвоката Шиян В.О. - залишено без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Полтави від 25.06.2024 - залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 07.05.2025 касаційна скарга ОСОБА_4 ) задоволена частково.

Постанова Полтавського апеляційного суду від 24 жовтня 2024 року - скасована, справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т.2 а.с. 216-226).

У постанові Верховного Суду від 07.05.2025 вказано, що суд апеляційної інстанції не врахував, що батько дитини перешкоджаючи матері у спілкуванні із сином, позбавляє його як належної опіки і виховання з боку матері, так і порушує їх право на прямі контакти, що суперечить найкращим інтересам дитини і призводить до її відчуження від матері. Апеляційний суд не врахував вік дитини, життєву необхідність її контакту з матір`ю, поведінку батька дитини, який умисно та свідомо чинить перешкоди у такому контакті, займає категоричну позицію, нездатність сторін знайти порозуміння у питаннях спільної фізичної опіки над сином. Водночас згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати інтересам дитини (стаття 12 Конвенції про права дитини, стаття 171 СК України, стаття 14 Закону України «Про охорону дитинства»). Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції не сприяв усебічному і повному з`ясуванню обставин справи, не встановив фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, у зв`язку із чим дійшов передчасного висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів, то з урахуванням предмета цього спору (звільнення від сплати аліментів), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником, та його період такого проживання. Колегія суддів зазначає, що вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів залежить від вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому передчасним є висновок суду про звільнення з 01.06.2023 ОСОБА_2 від сплати аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягнуті рішенням Київського районного суду м. Полтави від 31.05.2018 у справі № 552/2601/18.

Таким чином, предметом даного апеляційного перегляду є законність і обгрунтованість рішення Київського районного суду м. Полтави від 25.06.2024.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_1 мотивовано тим, що встановлені судом обставини дають підстави вважати про недоцільність на даний час визначати місце проживання малолітнього ОСОБА_6 , 2016 р.н., з матір`ю ОСОБА_1 , оскільки таке визначення місця проживання дитини з матір`ю буде усупереч думки самої дитини та буде суперечити інтересам самого малолітньої дитини. Суд, ухвалюючи рішення у найвищих інтересах дитини та для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя, суд першолї інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з нею є безпідставними та не підлягають задоволенню. Посилання ОСОБА_1 на ту обставину, що позивач ОСОБА_2 чинить їй перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини, не може бути оцінено судом як підставою для визначення місця проживання дитини з матір`ю.

В частині вирішення первісного позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем ОСОБА_2 належними та допустимими доказами доведено підстави припинення стягнення з нього аліментів на утримання сина на користь відповідача, оскільки змінилися обставини, які слугували підставою для стягнення аліментів, а саме, син проживає разом із позивачем та знаходиться на його утриманні. Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в частині вимог про припинення стягнення аліментів є повністю обґрунтованими та підлягають задоволенню.

В частині позовної вимоги ОСОБА_2 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання сина, то судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 виконує свої батьківські обов`язки з утримання дитини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення аліментів є безпідставними та не підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову, а її позовні вимоги задовольнити, визначити місце проживання дитини разом з матір`ю, стягнути з ОСОБА_2 на користь відповідача понесені судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення взагалі не є логічним, так як між сторонами існує спір щодо місця проживання дитини, який судом не вирішено, крім того, рішення відповідного органу про визначення місця проживання дитини також немає. З оскаржуваного рішення вбачається, що в його основу покладено лише небажання малолітньої дитини проживати з мамою, якому станом на час розгляду справи виповнилося лише 8 років. Суд не надав оцінку тому, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання сина, проте ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом лише про припинення стягнення з нього аліментів, питання значення місця проживання сина з ним не ставить. Розглядаючи даний спір, суд першої інстанції не дав оцінку тому, що з часу розлучення 2018 та до травня 2023 дитина постійно проживала разом з матір`ю, між ними були гарні стосунки, бажання проживати з батьком він ніколи не висловлював, завжди із задоволенням проводив час з мамою. ОСОБА_1 коли не заперечувала проти спілкування дитини з батьком та відпускала безперешкодно сина до нього. Оскільки, ОСОБА_2 ухилявся від сплати заборгованості по аліментах, постановою старшого державного виконавця Київського відділу державної мпсонавчої служби у м. Полтаві від 25.04.2023, ОСОБА_2 було встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України. Крім того, в ході примусового виконання рішення суду, постановою від 13.12.2022 на майно боржника ОСОБА_2 було накладено арешт, а 28.09.2023 винесено постанову про арешт коштів ОСОБА_2 , про зупинення видаткових операцій на рахунки боржника. Постанови державного виконавця у виконавчому провадженні №56940172 долучені до матеріалів даної справи, проте судом не досліджувалися, оцінка діям ОСОБА_2 щодо неналежного виконання ним обов`язку по сплаті аліментів, судом не надавалася. Розглядаючи даний спір, суд не взяв до уваги ту обставину, що ОСОБА_2 самоправно, без узгодження з матір`ю, за відсутності відповідних рішень органу опіки та піклування чи суду, змінив місце проживання малолітньої дитини, який постійно проживав з мамою, тобто одноособово у спосіб, не встановлений законом, визначив права дитини, чим позбавив її можливості на постійне, безконфліктне місце проживання. Після того, як ОСОБА_2 категорично відмовився повертати сина, ОСОБА_1 зверталася до поліції із заявою про те, що ОСОБА_2 чинить перешкоди у спілкуванні із сином та відмовляється повертати дитину матері. Вважає, що ізолювавши дитину від матері, заборонивши будь які побачення та спілкування, навіть через засоби телефонного зв`язку, ОСОБА_2 створив такі умови, що дитина, тривалий час фактично була позбавлена материнської любові та турботи, що негативно відзначається на психологічному стані дитини, вказані дії не відповідають якнайкращим інтересам дитини. Вважає допит дитини у судовому засіданні не був доцільним з урахуванням віку дитини, неможливості об`єктивно оцінити ситуацію, яка склаласья між його батьками. З огляду на те, що думка дитини сформована під впливом конфлікту між батьками та зневажливим ставленням батька до матері, під впливом фактичного проживання, певний час з батьком без згоди матері. Думка дитини у цій справі не може бути абсолютною та переконливою для суду. Розглядаючи даний спір суд першої інстанції не взяв до уваги висновки, викладені в інформаційному листі директора Полтавського міського центру соціальних служб Л. Векленко від 24.06.2024, щодо визначення спроможності батька ОСОБА_2 та матері ОСОБА_1 виконувати обов`язки по вихованню дитини. В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 має щире бажання налагодити контакт з сином, не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не чинила перешкод батьку у спілкуванні та вихованні дитини, у свою чергу ОСОБА_2 вчиняє свідомі дії, не бажаючи отримувати допомогу від позивача як в грошовій, так і в натуральній формі, в тому числі шляхом передачі такої допомоги дитині. Вказаними діями ОСОБА_2 перешкоджає матері у спілкуванні з малолітнім сином, позбавляє його належної опіки і виховання з боку матері та порушує їх право на прямі контакти, передбачене статтею 153 СК України, що призводить до руйнування зв`язків дитини з матір`ю, відповідно суперечить сімейним цінностям та найкращим інтересам дитини. Вказані висновки викладені в листі Директора Полтавського міського центру цальних служб Л. Векленко від 24.06.2024, який судом першої інстанції взагалі не досліджувався. Вважає, що без вирішення питання місця проживання дитини, неможливо вирішення питання щодо доцільності припинення стягнення аліментів.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Шиян В.О. просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Шиян В.О., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання сина - скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина у розмірі частини, в іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що, поставивши перед судом питання про стягнення аліментів з відповідача ОСОБА_1 , позивач ОСОБА_2 довів належними та допустимими доказами те, що із 01.06.2023 малолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживає разом своїм батьком ОСОБА_2 у квартирі, яка є зареєстрованим місцем проживання малолітньої дитини, та перебуває на його утриманні. Натомість, відповідач ОСОБА_1 доказів на підтвердження надання коштів на утримання дитини, окрім власних доводів про це, не надала суду. Відповідачем ОСОБА_1 до суду першої інстанції не було надано доказів на підтвердження здійснення грошових переказів на користь позивача за первісним позовом чи копій будь-яких платіжних документів, чеків тощо, які б свідчили про виконання нею своїх обов`язків по утриманню дитини.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

13.10.2025 до Полтавського апеляційного суду надійшла спільна заява ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про затвердження мирової угоди.

15.10.2025 до Полтавського апеляційного суду надійшли заяви сторін про розгляд справи у їх відсутність.

Розглянувши мирову угоду та дослідивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає заяву про затвердження мирової угоди обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню із наступних підстав.

У розумінні положень ч. 7 ст. 49 ЦПК України, сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії цивільного процесу.

Відповідно до положень ст. 207 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. Укладена сторона мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

За умовами мирової угоди сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_1 досягли згоди вирішення спору наступним чином:

1. Батьки дійшли згоди про застосування спільної фізичної опіки над дитиною з визначенням графіку почергового проживання дитини з кожним із них за місцем їх проживання, зазначеним у цій угоді, за схемою: «Два дні через Два», а саме: перші два дні тижня відповідного місяця дитина проживає разом із матір`ю, наступні за ними два дні тижня дитина проживає разом із батьком.

Встановленням цією угодою почергового проживання дитини з кожним із батьків сторони погодились:

- спільно нести витрати на утримання дитини. На час проживання дитини із матір`ю утримання митини здійснює матір, на час проживання дитини із батьком утримання дитини здійснює батько.

- звільнити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 01.06.2023 від сплати аліментів на корить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утримання сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягнуті рішенням Київського районного суду м. Полтави від 31.05.2018 в справі №552/2601/18.

2. Сторони погодилися, що батьки самостійно забиратимуть та повертатимуть дитину за місцем її проживання, визначеним у пункті 1 цієї угоди.

3. У разі зміни батьками свого постійного місця проживання кожен з них бере на себе обов`язок завчасно повідомляти про це один одного у тому числі засобами мобільного зв`язку за телефонами, зазначеними у цій угоді (номер телефону матері НОМЕР_1 , номер телефону батька НОМЕР_2 , за допомогою месенджерів «Viber», «Telegram».

4. Сторони угоди зобов`язуються повідомляти одна одну засобом телефонного зв`язку заздалегідь, але не пізніше ніж за 2 години, в разі настання непереборних обставин (хвороба дитини) або будь-яких інших обставин, що можуть унеможливити виконання графіку, шляхом надсилання СМС-повідомлення на особисті телефоні номери батька та матері, зазначені у цій угоді, або інші номери телефонів у разі їх заміни. Про заміну телефонів інформують один одного заздалегідь шляхом надсилання відповідного повідомлення або письмово на адресу, зазначену у вказаній угоді.

У разі хвороби дитини батьки зобов`язуються негайно попереджати один одного про хворобу дитини, регламент лікування, шляхом надсилання СМС-повідомлень за телефонні номери батьків, визначені у цій угоді та або в інший спосіб за домовленістю між батьками.

Батьки зобов`язуються надавати один одному повну, достатню інформацію (як-то: копія медичної картки дитини, інші документи, що підтверджують стан здоров`я дитини та спосіб лікування, іншу інформацію стосовно стану здоров`я дитини) для здійснення повноцінного лікування дитини у той час, коли дитина знаходиться з одним із батьків.

Після закінчення лікування дитина має бути передана, відповідно до графіка, зазначеного у пункті 1 цієї угоди.

У разі якщо передання дитини відповідно до графіка, встановленого цією угодою, є ускладненим через особисте бажання дитини встановити такий порядок передання дитини, а саме: той із батьків, хто має передати дитину, має попередити іншого з батьків, шляхом надіслання СМС-повідомлення на номер іншого з батьків. У разі настання таких обставин той із батьків, з ким знаходиться дитина, забезпечує повноцінну можливість іншого з батьків самостійно з`ясувати думку дитини шляхом надання можливості спілкування особистого, засобами електронного зв`язку, як-то телефонний голосовий зв`язок, Viber або інші подібні мережі зв`язку тощо.

Той із батьків, кому має бути передана дитина, має право на безперешкодне з`ясування особистої думки дитини шляхом здійснення особистого спілкування з дитиною без присутності того з батьків, з ким знаходиться дитина.

У разі якщо обставини, що унеможливлюють передання дитини від одного з батьків до іншого продовжують існувати, той із батьків, кому має передаватись дитина має право самостійно забрати дитину без застосування примусу до дитини.

У разі якщо передання дитини є ускладненим, дитина залишається з тим із батьків з ким вона знаходилась за графіком, до наступного дня. Наступного дня дитина має бути передана іншому з батьків. Про такі обставини сторони попереджають одна одну в телефонному режимі на номери мобільних, зазначених в цій угоді, або інші відомі номери телефонів у разі їх заміни.

5. Сторони взяли на себе зобов`язання розпочати виконання графіку почергового проживання дитини, визначеного у пункті 1, з дня підписання цієї угоди.

6. Сторони погодили, що невиконання без поважних причин батьками умов пункту 1 та 4 цієї угоди є суттєвим порушенням її умов.

7. У дні святкування сімейних свят, днів народження дитини чи шкільних канікул дитини сторони за домовленістю між ними та за попереднім погодженням можуть змінити графік проживання дитини.

8. Подолання певних дискомфортних на першому етапі незручностей для дитини, пов`язаних із зміною місця проживання і середовища має відбуватися у співпраці батька і матері.

9. Батьки зобов`язуються забезпечити один одному безперешкодне спілкування із дитиною.

10. Батьки під час проживання дитини з ними зобов`язані відвозити дитину до школи/гуртків та забирати її, слідкувати за відвідуванням гуртків і рівнем її навчання, за її харчуванням, розкладом сну й відпочинку, станом здоров`я, а також користуванням гаджетами.

11. Батьки під час проживання дитини з ними зобов`язані дотримуватися режиму сну й відпочинку дитини, обмежувати проведення часу з гаджетами та стежити за харчуванням дитини.

12. Батьки зобов`язуються повідомляти один одного про зміну свого місця проживання, контактних телефонів чи будь які інші обставини, що мають суттєве значення для своєчасного виконання своїх зобов`язань за цією угодою.

13. Батьки зобов`язуються не втручатися в особисте життя одне одного та не підбурювати дитину проти батька чи матері.

14. Батьки зобов`язуються не говорити в присутності дитини погано один про одного, не допускати дій та слів, що можуть вплинути на ставлення дитини, на її повагу та відношення до одного з батьків.

15. Батьки зобов`язані виходити на зв`язок один з одним (телефон, смс-повідомлення) задля домовленостей, що стосуються дитини.

16. З метою додержання прав дитини на вибір місця проживання, ураховуючи положення частини другої статті 160 СК України, після досягнення нею десятирічного віку та до досягнення нею чотирнадцяти років місцем її проживання вважати місце, визначене в підпункті 1 цієї угоди, однак тільки у разі згоди дитини.

Згідно ч.4 ст. 207 ЦПК України, укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом.

Згідно ч. 1 ст. 373 ЦПК України, якщо мирова угода сторін відповідають вимогам ст. 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

За змістом положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Приймаючи до уваги, що учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, станом на дату винесення ухвали суду сторони не відкликали спільну письмову заяву про затвердження мирової угоди, умови якої не суперечать закону та не порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, та не виходить за межі предмета спору, заява про затвердження мирової угоди підлягає задоволенню, а мирова угода затвердженню, рішення суду першої інстанції слід визнати нечинним із закриттям провадження у справі.

Колегія суддів звертає увагу сторін, що відповідно до положень ст. 208 ЦПК України виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку, передбаченому цією угодою.

Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди, ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про наявність підстав для задоволення заяви про затвердження мирової угоди, визнання рішення нечинним та закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 206, 207, 373, 374, 377, 381 ч. 2, 389 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

У Х В А Л И В:

Спільну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про затвердження мирової угоди - задовольнити.

Затвердити мирову угоду, укладену 26 вересня 2025 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за умовами якої:

1. Батьки дійшли згоди про застосування спільної фізичної опіки над дитиною з визначенням графіку почергового проживання дитини з кожним із них за місцем їх проживання, зазначеним у цій угоді, за схемою: «Два дні через Два», а саме: перші два дні тижня відповідного місяця дитина проживає разом із матір`ю, наступні за ними два дні тижня дитина проживає разом із батьком.

Встановленням цією угодою почергового проживання дитини з кожним із батьків сторони погодились:

- спільно нести витрати на утримання дитини. На час проживання дитини із матір`ю утримання митини здійснює матір, на час проживання дитини із батьком утримання дитини здійснює батько.

- звільнити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 01.06.2023 від сплати аліментів на корить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утримання сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягнуті рішенням Київського районного суду м. Полтави від 31.05.2018 в справі №552/2601/18.

2. Сторони погодилися, що батьки самостійно забиратимуть та повертатимуть дитину за місцем її проживання, визначеним у пункті 1 цієї угоди.

3. У разі зміни батьками свого постійного місця проживання кожен з них бере на себе обов`язок завчасно повідомляти про це один одного у тому числі засобами мобільного зв`язку за телефонами, зазначеними у цій угоді (номер телефону матері НОМЕР_1 , номер телефону батька НОМЕР_2 , за допомогою месенджерів «Viber», «Telegram».

4. Сторони угоди зобов`язуються повідомляти одна одну засобом телефонного зв`язку заздалегідь, але не пізніше ніж за 2 години, в разі настання непереборних обставин (хвороба дитини) або будь-яких інших обставин, що можуть унеможливити виконання графіку, шляхом надсилання СМС-повідомлення на особисті телефоні номери батька та матері, зазначені у цій угоді, або інші номери телефонів у разі їх заміни. Про заміну телефонів інформують один одного заздалегідь шляхом надсилання відповідного повідомлення або письмово на адресу, зазначену у вказаній угоді.

У разі хвороби дитини батьки зобов`язуються негайно попереджати один одного про хворобу дитини, регламент лікування, шляхом надсилання СМС-повідомлень за телефонні номери батьків, визначені у цій угоді та або в інший спосіб за домовленістю між батьками.

Батьки зобов`язуються надавати один одному повну, достатню інформацію (як-то: копія медичної картки дитини, інші документи, що підтверджують стан здоров`я дитини та спосіб лікування, іншу інформацію стосовно стану здоров`я дитини) для здійснення повноцінного лікування дитини у той час, коли дитина знаходиться з одним із батьків.

Після закінчення лікування дитина має бути передана, відповідно до графіка, зазначеного у пункті 1 цієї угоди.

У разі якщо передання дитини відповідно до графіка, встановленого цією угодою, є ускладненим через особисте бажання дитини встановити такий порядок передання дитини, а саме: той із батьків, хто має передати дитину, має попередити іншого з батьків, шляхом надіслання СМС-повідомлення на номер іншого з батьків. У разі настання таких обставин той із батьків, з ким знаходиться дитина, забезпечує повноцінну можливість іншого з батьків самостійно з`ясувати думку дитини шляхом надання можливості спілкування особистого, засобами електронного зв`язку, як-то телефонний голосовий зв`язок, Viber або інші подібні мережі зв`язку тощо.

Той із батьків, кому має бути передана дитина, має право на безперешкодне з`ясування особистої думки дитини шляхом здійснення особистого спілкування з дитиною без присутності того з батьків, з ким знаходиться дитина.

У разі якщо обставини, що унеможливлюють передання дитини від одного з батьків до іншого продовжують існувати, той із батьків, кому має передаватись дитина має право самостійно забрати дитину без застосування примусу до дитини.

У разі якщо передання дитини є ускладненим, дитина залишається з тим із батьків з ким вона знаходилась за графіком, до наступного дня. Наступного дня дитина має бути передана іншому з батьків. Про такі обставини сторони попереджають одна одну в телефонному режимі на номери мобільних, зазначених в цій угоді, або інші відомі номери телефонів у разі їх заміни.

5. Сторони взяли на себе зобов`язання розпочати виконання графіку почергового проживання дитини, визначеного у пункті 1, з дня підписання цієї угоди.

6. Сторони погодили, що невиконання без поважних причин батьками умов пункту 1 та 4 цієї угоди є суттєвим порушенням її умов.

7. У дні святкування сімейних свят, днів народження дитини чи шкільних канікул дитини сторони за домовленістю між ними та за попереднім погодженням можуть змінити графік проживання дитини.

8. Подолання певних дискомфортних на першому етапі незручностей для дитини, пов`язаних із зміною місця проживання і середовища має відбуватися у співпраці батька і матері.

9. Батьки зобов`язуються забезпечити один одному безперешкодне спілкування із дитиною.

10. Батьки під час проживання дитини з ними зобов`язані відвозити дитину до школи/гуртків та забирати її, слідкувати за відвідуванням гуртків і рівнем її навчання, за її харчуванням, розкладом сну й відпочинку, станом здоров`я, а також користуванням гаджетами.

11. Батьки під час проживання дитини з ними зобов`язані дотримуватися режиму сну й відпочинку дитини, обмежувати проведення часу з гаджетами та стежити за харчуванням дитини.

12. Батьки зобов`язуються повідомляти один одного про зміну свого місця проживання, контактних телефонів чи будь які інші обставини, що мають суттєве значення для своєчасного виконання своїх зобов`язань за цією угодою.

13. Батьки зобов`язуються не втручатися в особисте життя одне одного та не підбурювати дитину проти батька чи матері.

14. Батьки зобов`язуються не говорити в присутності дитини погано один про одного, не допускати дій та слів, що можуть вплинути на ставлення дитини, на її повагу та відношення до одного з батьків.

15. Батьки зобов`язані виходити на зв`язок один з одним (телефон, смс-повідомлення) задля домовленостей, що стосуються дитини.

16. З метою додержання прав дитини на вибір місця проживання, ураховуючи положення частини другої статті 160 СК України, після досягнення нею десятирічного віку та до досягнення нею чотирнадцяти років місцем її проживання вважати місце, визначене в підпункті 1 цієї угоди, однак тільки у разі згоди дитини.

Виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, у порядку та строках, передбачених мировою угодою.

Наслідки, передбачені ст.208 ЦПК України, сторонам відомі та зрозумілі.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 25 червня 2024 року - визнати нечинним.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: служба у справах дітей Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради, про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Київської районної у м. Полтаві ради як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини - закрити.

Роз`яснити, що повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Понесені сторонами судові витрати під час апеляційного перегляду справи залишити за сторонами відповідно до ч. 4 ст. 142 ЦПК України.

Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження». У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди, ухвала суду про затвердження мирової угоди, може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Якщо розгляд справи здійснювався у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, то касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 15 жовтня 2025 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов