Справа №439/2430/23 Головуючий у 1 інстанції:Марків Т.А.
Провадження №22-ц/811/74/25 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретар: Чиж Л.М.,

за участі в судовому засіданні позивачки ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , його представника ОСОБА_4 (в режимі відео конференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові в режимі відео конференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Бродівського районного суду Львівської області в складі судді Марків Т.А. від 03 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання шлюбу недійсним, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 03 грудня 2024 року в позові ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 (адреса місця реєстраційного обліку: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) про визнання шлюбу недійсним відмовлено.

Вказане рішення оскаржив ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Бродівського районного суду Львівської області від 03 грудня 2024 року та прийняти нову постанову, якою позовну заяву задовольнити повністю.

Зазначає, що суд першої інстанції помилково в ході підготовчого засідання ухвалами суду від 30.09.2024 року задовольнив клопотання №670 (т.1, а.с.111) та клопотання №671 (т.1, а.с.223), дослідив та оцінив докази відповідача, подані з порушенням процедури, визначеної процесуальними нормами, а в описовій частині оскаржуваного рішення суду зазначив про наявність і зміст заперечення відповідача проти позову від 12.12.2023 року, хоча заяв по суті справи до суду від відповідача не надходило. Звертає увагу, що саме після висловленого на початку 2022 року ОСОБА_3 волевиявлення позивачці про одруження з нею заради досягнення мети, - звільнитися з військової служби, між відповідачем та позивачкою почалось обговорення подальшого спільного життя та власне самого одруження і з`ясування в адвокатів самої процедури усиновлення. Зазначає, що у відпустку за сімейними обставинами ОСОБА_3 відбував з військової служби з метою укладення шлюбу з позивачкою, у зв`язку з чим ОСОБА_1 задля надання згоди відповідачу такої відпустки попередньо отримала у Підкамінській селищній раді Золочівського району Львівської області довідку про заплановану на 19 листопада 2022 року дату укладення шлюбу. Зазначає, що для позивачки не була несподіванкою пропозиція ОСОБА_3 одружитися, висловлена ним публічно 16 листопада 2022 року, оскільки ще 05 та 06 вересня 2022 року між ними була досягнута про це згода, прагматична зі сторони ОСОБА_3 , на її виконання ОСОБА_1 було отримано у Підкамінській селищній раді Львівської області довідку, яку надіслано ОСОБА_3 і саме на її підставі згідно наказу командира він відбув у відпустку для конкретної мети одружитися 18 листопада 2022 року, відтак влаштування 16 листопада 2022 року театральної сцени перед сторонніми особами про нібито несподівану пропозицію ОСОБА_1 укласти з нею шлюб, є нічим іншим, як не щирими та показовими діями відповідача. Звертає увагу, що позивачка не знаючи реальних намірів відповідача, маючи симпатію до останнього і бажаючи реально з ним створити сім`ю, окрім надання згоди на усиновлення, зібрала для ОСОБА_3 та відправила останньому всі документи, необхідні для його звільнення з військової служби. Зазначає, що ОСОБА_3 з 16 липня 2023 року припинив спілкуватися і з усиновленим сином Захарієм, що підтверджується актом від 11 жовтня 2023 року, хоча і штучно створюєвидимість, що бажає спілкуватись із сином ОСОБА_1 .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки та її представника на підтримання апеляційної скарги, відповідача та його представника в заперечення скарги; дослідивши матеріали справи та справ: №439/1649/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу; №439/1919/21 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу;№439/1664/22 за заявою ОСОБА_3 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , орган опіки та піклування Золочівської районної державної адміністрації Львівської області, про усиновлення дитини; оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, письмових пояснень представника відповідача, письмових заперечень представника позивачки, апеляційної скарги, відзиву на неї, відповіді на відзив, а також усних та письмових заяв та пояснень учасників справи (їх представників) у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 258, 259, 263 268 ЦПК України, ст.ст. 3, 21, 24, 36, 40, 41 СК України, постанову Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі №752/2337/16-ц, постанову Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі №761/11845/19 та відмовляючи в позові, виходив з того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 познайомилися 23 січня 2022 року та з цього часу між ними виникли приятельські відносини. Указані обставини визнані сторонами. 02 березня 2022 року ОСОБА_3 на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року був призваний у Збройні Сили України та направлений для проходження військової служби у військову частину НОМЕР_3 , що підтверджується довідкою та записами у військовому квитку (т.с. 1 арк. 52; т.с. 2 арк. 20 21). Як зазначали сторони та показали в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 (мати позивача), ОСОБА_7 (батько позивача), ОСОБА_8 (сестра позивача), з дня призову та до дня відправлення ОСОБА_3 в зону бойових дій, спілкування між майбутнім подружжям стало частішим, в них відбулося декілька побачень, ОСОБА_1 познайомила відповідача із своїми малолітнім сином та батьками. Після виїзду відповідача для проходження військової служби за межі Львівської області сторони спілкувалися між собою телефоном, визнавались в почуттях, оговорювали подальше спільне життя, можливість звільнення відповідача з військової служби до припинення воєнного стану, вирішили одружитися. Відповідно до показань свідка ОСОБА_9 , він разом із ОСОБА_3 служили в одному взводі. Приблизно рік відповідач пробув на «нулі». Від ОСОБА_3 він знав про його почуття до ОСОБА_1 та наміри одружитися. Емоції ОСОБА_3 під час розповідей про відносини з позивачем, планування з нею сім`ї, не викликали враження нещирості відповідач дійсно радів майбутньому шлюбу. Згідно із записами у відпускному квитку (т.с. 1 арк. 60 61), солдат військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_3 був звільнений по сімейних обставинах в м. Броди Львівської області терміном на 10 днів (з 16 листопада 2022 року по 25 листопада 2022 року). До м. Броди Золочівського району відповідач прибув 16 листопада 2022 року, що підтверджується відміткою ІНФОРМАЦІЯ_1 . По прибуттю до Золочівського району відповідач прилюдно освідчився та запропонував шлюб позивачу, що не заперечується сторонами та підтверджується показаннями свідка ОСОБА_10 (похресника відповідача). В період з 17 листопада 2022 року до 24 листопада 2022 року сторонами зібрані документи (т.с.1 арк. 62, 65, 66 67, 69 70, 71 72, 73 77), обставини та фактичні дані, викладені в яких, в подальшому піддавалися судовій оцінці при ухваленні рішення від 02 березня 2023 року в цивільній справі за заявою ОСОБА_3 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , орган опіки та піклування Золочівської РДА про усиновлення ОСОБА_11 (т.с.1 арк. 146 148). 19 листопада 2022 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом (т.с.1 арк. 17), реєстрація якого, як зазначають сторони та згідно із показаннями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , відбулася з урочистою церемонією. Також, 24 листопада 2022 року ОСОБА_3 було видано довіреність (т.с.1 арк. 68), якою він уповноважив ОСОБА_1 бути його представником у всіх державних, громадських та інших установах і організаціях, незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності, про вирішення будь-яких питань, що стосуватимуться довірителя. 02 березня 2023 року Бродівським районним судом ухвалене рішення (т.с.1 арк. 146 148), яким ОСОБА_3 оголошено усиновлювачем ОСОБА_11 . Відповідно до виданого 08 квітня 2023 року свідоцтва про народження ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.с. 1 арк. 79), батьком його є ОСОБА_3 , матір`ю ОСОБА_1 . Також, відповідач є батьком ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується відповідними свідоцтвами (т.с. 1 арк. 57, 58). Згідно із записами у військовому квитку (т.с. 2 арк. 20 21), витягом з наказу від 29 травня 2023 року № 151(т.с.1 арк. 80, т.с.2 ар.23), солдат ОСОБА_3 звільнений наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) від 27 травня 2023 року № 25-РС відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військової служби» з військової служби в запас (за пп. «г») через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у зв`язку із перебуванням на утримання військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років. З 29 травня 2023 року ОСОБА_3 вважається таким, що вибув із місця дислокації військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 ), справу та посаду здав, виключений із списків особового складу частини та направлений для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сторони визнали, а свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтверджують, що 30 травня 2023 року ОСОБА_3 по поверненню з військової служби переїхав з особистими речами до місця проживання його дружини ОСОБА_1 та батьків останньої, де проживав до 15 16 липня 2023 року (до дня, коли позивач повідомила про необхідність «паузи» в стосунках (для планування свого подальшого життя, розв`язання питання щодо необхідності для неї збереження шлюбу) та змусила ОСОБА_3 покинути житло її батьків). За період з 30 травня 2023 року по день фактичного припинення спільного проживання: -в період з 08 по 23 червня 2023 року, як вказують сторони та фотозображення (т.с. 1 арк. 150), подружжя вдвох відпочивало в с. Славську Стрийського району; -відповідач працював на заводі та майже не допомагав вдома по господарству, як слідує з показань свідка ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ; - ОСОБА_3 спілкувався по телефону з колишньою дружиною ОСОБА_5 , в тому числі щодо витрат на лікування та реабілітацію їх сина ОСОБА_15 , що визнають сторони та показують свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ; -відповідачем здійснено плату за ОСОБА_6 за договором за інтернет-послуги (т.с. 1 арк. 211 212); - ОСОБА_3 придбав автомобіль, не одержавши на це схвалення від дружини та її батьків, що визнають сторони та про що показують свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ; Як слідує з показань ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та повідомлено сторонами, за час шлюбу подружжя мало спільний сімейний бюджет, з якого позивач неодноразово давала позику своїм батькам. Гроші, які відповідач переказував під час проходження ним військової служби, ОСОБА_1 витрачала на посилки ОСОБА_3 , на себе, на дитину, частину заощаджувала. Відповідно до платіжних інструкції (т.с. 1 арк. 150 201, 204 209), ОСОБА_3 перераховано ОСОБА_1 (факти надходження цих коштів на рахунок позивача нею не спростовувалися): 24 травня 2022 року 1 000 грн.; 29 травня 2022 року 1 000 грн.; 22 липня 2022 року 3 000 грн.; 28 липня 2022 року 1 000 грн.; 27 серпня 2022 року 30 000 грн.; 04 вересня 2022 року 20 000 грн.; 23 вересня 2022 року 5 000 грн.; 03 жовтня 2022 року 5 000 грн.; 16 жовтня 2022 року 10 000 грн.; 22 жовтня 2022 року 5 000 грн.; 04 листопада 2022 року 20 000 грн.; 28 листопада 2022 року 50 000 грн.; 16 грудня 2022 року 50 000 грн.; 21 грудня 2022 року 40 000 грн.; 17 січня 2023 року 40 000 грн.; 24 січня 2023 року 50 000 грн.; 16 лютого 2023 року 40 000 грн.; 07 березня 2023 року 10 000 грн.; 04 квітня 2023 року 20 000 грн.; 30 квітня 2023 року 10 000 грн.; 08 травня 2023 року 30 000 грн. Згідно із платіжними інструкціями (т.с. 1 арк. 202 203, 213 222), ОСОБА_3 сплачено ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_11 : 24 серпня 2023 року 2 500 грн.; 06 вересня 2023 року 2 500 грн.; 06 жовтня 2023 року 2 000 грн.; 06 листопада 2023 року 2 000 грн.; 07 грудня 2023 року 2 000 грн.; 17 січня 2024 року 2 000 грн. Суд встановив, що посилання на те, що відповідач, укладаючи шлюб, мав на меті виключно набуття батьківства щодо третьої дитини для створення штучних підстав для звільнення з військової служби, а сам шлюб є фіктивним, підтвердження не знайшло: роздільне проживання сторін протягом тривалого часу пов`язане із проходженням ОСОБА_3 військової служби; під час проходження військової служби, в тому числі й до реєстрації шлюбу, відповідач приймав участь в матеріальному забезпеченні його з ОСОБА_1 сім`ї; сторони спілкувалися, мали спільний сімейний бюджет, тощо. Після звільнення ОСОБА_3 в запас сторони проживали разом в будинку батьків позивача та разом із ними, їздили на відпочинок. Ініціатором виселення відповідача з цього місця проживання та фактичного припинення шлюбних відносин була позивачка. Розчарування в шлюбі та невиправдані очікування від обраного партнера не вказують на недійсність шлюбу, проте можуть бути підставою для розірвання такого шлюбу. Суд не оцінював способу участі ОСОБА_3 в житті та вихованні сина, характеру взаємовідносин між відповідачем та дитиною, оскільки ці обставини не належать до предмету доказування в цій справі.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам, що мають значення для справи, вимогам закону, а також практиці суду касаційної інстанції та підстав для скасування оскаржуваного рішення суду немає.

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання шлюбу недійсним, у якому просила:

- визнати недійсним шлюб, укладений 19 листопада 2022 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , зареєстрований Бродівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) за актовим записом від 19 листопада 2022 року №246.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 19 листопада 2022 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, зареєстрований Бродівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) за актовим записом від 19 листопада 2022 року №246. Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений без наміру створення сім`ї і набуття прав та обов`язків подружжя. Зазначала, що позивачка та ОСОБА_3 познайомились 23 січня 2022 року і з цієї дати до 02 березня 2022 року декілька разів зустрічались та періодично спілкувались по телефону. Зазначала, що ОСОБА_3 , від попереднього шлюбу з громадянкою ОСОБА_5 маючи двох дітей віком до 18 років, а саме ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , вирішив скористатись змінами, внесеними Законом №2599-ІХ до підпункту «г» пункту 2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ, та ухилитися від подальшого проходження військової служби, уклавши шлюб із ОСОБА_1 та усиновивши її неповнолітнього сина ОСОБА_17 , без реального наміру створення з позивачкою сім`ї і набуття з нею прав та обов`язків подружжя. Після звільнення з військової служби ОСОБА_3 30 травня 2023 року перевіз свої речі у будинок у с.Шишківці, де проживає позивачка із сином та батьками, однак прдовжував спілкуватись із своєю колишньою дружиною ОСОБА_5 . 16 липня 2023 року ОСОБА_3 забрав свої речі з будинку у с.Шишківці, де проживав з 30 травня 2023 року, виїхав з нього і більше не проживав та припинив спілкуватися і з усиновленим сином ОСОБА_1 . Захарієм, що підтверджується актом від 11 жовтня 2023 року. Таким чином, ОСОБА_3 укладаючи 19 листопада 2022 року шлюб із ОСОБА_1 , мав на меті не створення з нею сім`ї і набуття прав та обов`язків подружжя, а усиновлення її неповнолітнього сина ОСОБА_17 , задля штучного створення підстав звільнення з військової служби.

Як встановлено ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя (ч. 1 ст. 36 СК України).

Згідно з ч. 2 ст. 40 СК України, шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

При вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 41 СК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року в справі № 129/1033/13-ц).

Як вбачається із матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорювалось та не спростовано, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 познайомилися 23 січня 2022 року та з цього часу між ними виникли приятельські, а згодом близькі відносини.

Указані обставини визнані сторонами та і в суді апеляційної інстанції не заперечувались.

З цього часу і до липня 2023 року, коли відповідач покинув місце проживання позивачки сторони часто і багато спілкувалися: як при особистих зустрічах, так, зокрема, і через мобільний зв`язок, за допомогою месенджерів, тощо до одруження; так і за час спільного проживання у будинку позивачки, відвідування спільно інших місць, спільного відпочинку, тощо після одруження; навіть і після переїзду відповідача з місця спільного проживання (хоча з цього часу вже і в більш конфліктній формі). Між ними були близькі, довірливі, шлюбно-сімейні відносини. Подружжя тривалий час спільно проживали, вели спільне господарство, мали спільний побут та спільний бюджет, спільні життєві плани та інтереси.

02 березня 2022 року ОСОБА_3 на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року був призваний у Збройні Сили України та направлений для проходження військової служби у військову частину НОМЕР_3 , що підтверджується довідкою та записами у військовому квитку (т. 1, а.с.52; т.2, а.с.20 21).

Як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні в суді першої інстанції свідки ОСОБА_6 (мати позивача), ОСОБА_7 (батько позивача), ОСОБА_8 (сестра позивача), вказували, що з дня призову та до дня відправлення ОСОБА_3 в зону бойових дій, спілкування між майбутнім подружжям стало частішим, в них відбулося декілька побачень, ОСОБА_1 познайомила відповідача із своїми малолітнім сином та батьками. Після виїзду відповідача для проходження військової служби за межі Львівської області сторони спілкувалися між собою телефоном, визнавались в почуттях, оговорювали подальше спільне життя, можливість звільнення відповідача з військової служби до припинення воєнного стану, вирішили одружитися.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_9 в судовому засіданні в суді першої інстанції, він разом із ОСОБА_3 служили в одному взводі. Приблизно рік відповідач пробув на «нулі». Від ОСОБА_3 він знав про його почуття до ОСОБА_1 та наміри одружитися. Емоції ОСОБА_3 під час розповідей про відносини з позивачкою, планування з нею сім`ї, не викликали враження нещирості відповідач дійсно радів майбутньому шлюбу.

Згідно із записами у відпускному квитку (т.1, а.с.60 61), солдат військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_3 був звільнений по сімейних обставинах в м.Броди Львівської області терміном на 10 днів (з 16 листопада 2022 року по 25 листопада 2022 року).

До м.Броди Золочівського району відповідач прибув 16 листопада 2022 року, що підтверджується відміткою ІНФОРМАЦІЯ_1 .

По прибуттю до Золочівського району відповідач прилюдно освідчився та запропонував шлюб позивачці, що не заперечується сторонами та підтверджується показаннями свідка в судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_10 (похресника відповідача).

В період з 17 листопада 2022 року до 24 листопада 2022 року сторонами зібрані документи (т.1, а.с.62, 65, 66 67, 69 70, 71 72, 73 77), обставини та фактичні дані, викладені в яких, в подальшому піддавалися судовій оцінці при ухваленні рішення від 02 березня 2023 року в цивільній справі за заявою ОСОБА_3 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , орган опіки та піклування Золочівської РДА про усиновлення ОСОБА_11 (т.1, а.с.146 148).

19 листопада 2022 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом Серії НОМЕР_5 від 19.11.2022 року виданим Бродівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Золочівському районі Льівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (т.1, а.с.17), реєстрація якого, як зазначають сторони та згідно із показаннями свідків в суді першої інстанції ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , відбулася з урочистою церемонією.

Також, 24 листопада 2022 року ОСОБА_3 було видано довіреність (т.1, а.с.68), якою такий уповноважив ОСОБА_1 бути його представником у всіх державних, громадських та інших установах і організаціях, незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності, про вирішення будь-яких питань, що стосуватимуться довірителя.

02 березня 2023 року Бродівським районним судом ухвалене рішення (т.1, а.с.146 148), яким ОСОБА_3 оголошено усиновлювачем ОСОБА_11 .

Відповідно до виданого 08 квітня 2023 року свідоцтва про народження ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1, а.с.79), батьком його є ОСОБА_3 , матір`ю ОСОБА_1 .

Також, відповідач є батьком ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується відповідними свідоцтвами (т.1, а.с.57, 58).

Згідно із записами у військовому квитку (т.2, а.с.20 21), витягом з наказу від 29 травня 2023 року № 151(т.1, а.с.80; т.2, а.с.23), солдат ОСОБА_3 звільнений наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) від 27 травня 2023 року №25-РС відповідно до п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військової служби» з військової служби в запас (за пп. «г») через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у зв`язку із перебуванням на утримання військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

З 29 травня 2023 року ОСОБА_3 вважається таким, що вибув із місця дислокації військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 ), справу та посаду здав, виключений із списків особового складу частини та направлений для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як, також, вбачається з матеріалів справи, сторони визнають, а свідки в судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтвердили, що 30 травня 2023 року ОСОБА_3 по поверненню з військової служби переїхав з особистими речами до місця проживання його дружини ОСОБА_1 та батьків останньої, де проживав до 15 16 липня 2023 року (до дня, коли позивач повідомила про необхідність «паузи» в стосунках (для планування свого подальшого життя, розв`язання питання щодо необхідності для неї збереження шлюбу) та самостійно змусила ОСОБА_3 покинути житло її батьків).

За період з 30 травня 2023 року по день фактичного припинення спільного проживання, як встановив і суд першої інстанції:

в період з 08 по 23 червня 2023 року, як вказують сторони та фотозображення (т.1, а.с. 150), подружжя вдвох відпочивало в с. Славську Стрийського району;

відповідач працював на заводі та майже не допомагав вдома по господарству, як слідує з показань свідка ОСОБА_6 та ОСОБА_7 наданих в суді першої інстанції;

ОСОБА_3 спілкувався по телефону з колишньою дружиною ОСОБА_5 , в тому числі щодо витрат на лікування та реабілітацію їх сина ОСОБА_15 , що визнають сторони та вказували свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в суді першої інстанції;

відповідачем здійснено плату за ОСОБА_6 за договором за інтернет-послуги (т.1, а.с.211 212);

ОСОБА_3 придбав автомобіль, не одержавши на це схвалення від дружини та її батьків, що визнають сторони та про що вказували свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в суді першої інстанції.

Як, також, вбачається, з пояснень ОСОБА_6 та ОСОБА_7 наданих в суді першої інстанції та повідомлено сторонами, за час шлюбу подружжя мало спільний сімейний бюджет, з якого позивачка неодноразово давала позику своїм батькам.

Гроші, які відповідач переказував під час проходження ним військової служби, ОСОБА_1 витрачала на посилки ОСОБА_3 , на себе, на дитину, частину заощаджувала.

Відповідно до платіжних інструкції (т.1, а.с. 150 201, 204 209), ОСОБА_3 перераховано ОСОБА_1 : 24 травня 2022 року 1 000 грн.; 29 травня 2022 року 1 000 грн.; 22 липня 2022 року 3 000 грн.; 28 липня 2022 року 1 000 грн.; 27 серпня 2022 року 30 000 грн.; 04 вересня 2022 року 20 000 грн.; 23 вересня 2022 року 5 000 грн.; 03 жовтня 2022 року 5 000 грн.; 16 жовтня 2022 року 10 000 грн.; 22 жовтня 2022 року 5 000 грн.; 04 листопада 2022 року 20 000 грн.; 28 листопада 2022 року 50 000 грн.; 16 грудня 2022 року 50 000 грн.; 21 грудня 2022 року 40 000 грн.; 17 січня 2023 року 40 000 грн.; 24 січня 2023 року 50 000 грн.; 16 лютого 2023 року 40 000 грн.; 07 березня 2023 року 10 000 грн.; 04 квітня 2023 року 20 000 грн.; 30 квітня 2023 року 10 000 грн.; 08 травня 2023 року 30 000 грн.

Згідно із платіжними інструкціями (т.1, а.с. 202 203, 213 222), ОСОБА_3 сплачено ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_11 : 24 серпня 2023 року 2 500 грн.; 06 вересня 2023 року 2 500 грн.; 06 жовтня 2023 року 2 000 грн.; 06 листопада 2023 року 2 000 грн.; 07 грудня 2023 року 2 000 грн.; 17 січня 2024 року 2 000 грн.

Вказаного стороною позивачки не спростовано ні в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції.

Як, також, зазначив Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року в справі №752/2337/16-ц, причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Саме по речах неправового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу.

У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року в справі №761/11845/19, викладено висновок про те, що розгляді спорів щодо фіктивності шлюбу судам необхідно встановити всі обставини справи, зокрема, стосунки подружжя до шлюбу, його тривалість, спільне проживання, у разі тимчасового або роздільного проживання, його причини, ведення господарства подружжям у шлюбі, набуття спільного майна, інші докази, які б свідчили про бажання створити сім`ю чи про його відсутність.

Зважаючи на вказане, судом першої інстанції правильно встановлено та доводами апеляційної скарги не спростовано, що посилання сторони позивачки на те, що відповідач, укладаючи шлюб, мав на меті виключно набуття батьківства щодо третьої дитини для створення штучних підстав для звільнення з військової служби, а сам шлюб є фіктивним, підтвердження не знайшло, оскільки як вбачається з матеріалів справи роздільне проживання сторін протягом тривалого часу пов`язане із проходженням ОСОБА_3 військової служби; під час проходження військової служби, в тому числі й до реєстрації шлюбу, відповідач брав участь в матеріальному забезпеченні його з ОСОБА_1 сім`ї; сторони спілкувалися, мали спільний сімейний бюджет, тощо, а після звільнення ОСОБА_3 в запас, сторони проживали разом в будинку батьків позивачки та разом із ними їздили на відпочинок. Окрім того, ініціатором виселення відповідача з цього місця проживання та фактичного припинення шлюбних відносин була позивачка.

Окрім того, судом першої інстанції правильно вказано, що розчарування одного із подружжя чи двох у шлюбі та невиправдані очікування від обраного партнера/партнерки не вказують на недійсність шлюбу, проте можуть бути підставою для розірвання такого шлюбу. Вказане доводами апеляційної скарги не спростовано.

Зважаючи на вказане, доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними, а саму скаргу слід відхилити, рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, на які правильно посилався суд першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргуОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 03 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 17 жовтня 2025 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра