КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 752/16375/21

номер провадження №22-ц/824/8772/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
розглянуву порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» - Дегтяр Ольги Петрівни

на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 січня 2025 року /суддя Мазур Ю.Ю./

у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з вимогами стягнути з відповідачки заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 11313,48 грн, інфляційні втрати в розмірі 1456,98 грн, 3% річних у розмірі 611,53 грн та судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 22 січня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. /т. 1 а.с. 239-243/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ТОВ «Перший український експертний центр» - Дегтяр О.П. звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що між сторонами існували правовідносини з надання житлово-комунальних послуг, які продовжувалися після формального розірвання договору №7/14/23 від 20.03.2015 року відповідно до п. 3-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Апелянт стверджує, що послуги надавалися фактично з 10.12.2015 по 10.11.2020 року, що підтверджується актами прийому-передачі та розрахунком заборгованості. Відповідачка не оскаржувала дійсність договору від 27.06.2018 року та не надала доказів ненадання послуг або їх неналежної якості. Апелянт посилається на практику Верховного Суду (справи №462/1232/23, №401/710/15-ц), відповідно до якої відсутність договору не звільняє споживача від оплати фактично отриманих послуг.

Відповідачка ОСОБА_1 надіслала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити рішення суду першої інстанції без змін. Вона стверджує, що договір №7/14/23 розірвано апелянтом в односторонньому порядку з 01.07.2018 року, а договір від 27.06.2018 року підписано неуповноваженою особою без протоколу зборів співвласників. Відповідачка заперечує факт надання послуг після розірвання договору та посилається на численні скарги на якість послуг, а також на те, що послуги надаються виключно на договірних засадах відповідно до ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Вона вважає недоцільним застосування практики Верховного Суду, оскільки в її випадку договір існував і був розірваний апелянтом.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню з задоволенням позовних вимог, на підставі наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належить квартира АДРЕСА_1 (нині АДРЕСА_2 ).

Між позивачем та відповідачкою 20.03.2015 року укладено договір №7/14/23 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Позивач надіслав повідомлення про розірвання договору з 01.07.2018 року.

27.06.2018 року укладено договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, підписаний від імені співвласників ОСОБА_2 .

Позивач надав розрахунок заборгованості за період з липня 2018 по листопад 2020 року на суму 11313,48 грн, а також акти прийому-передачі, що свідчать про надання послуг.

Постановляючи оскаржене судове рішення, суд першої інстанції керувався ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» про те, що послуги надаються виключно на договірних засадах; ст. 7, 8 Закону про права та обов`язки сторін; ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» про те, що рішення зборів співвласників оформлюється протоколом.

Судом першої інстанції зроблено висновок про те, що позивач не довів існування права вимоги до відповідачки через відсутність дійсного договору після розірвання та недоведеність уповноваження на підписання договору від 27.06.2018 року.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, зокрема ст. 7, 9, 15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст. 509, 901, 903 ЦК України, дійшовши помилкового висновку про відсутність права вимоги позивача через нібито недійсність договору від 27.06.2018 року та розірвання договору №7/14/23 від 20.03.2015 року.

Відповідно до п. 3-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договір №7/14/23 зберігав чинність до укладення нового договору про управління багатоквартирним будинком, що підтверджується укладенням договору від 27.06.2018 року.

Договір від 27.06.2018 року, підписаний ОСОБА_2 , не визнавався недійсним у судовому порядку, а відповідачка не подавала зустрічний позов про визнання його недійсним (ст. 16 ЦК України).

Відсутність протоколу зборів співвласників у матеріалах справи не свідчить про неуповноваженість підписанта, оскільки ст. 15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що договір укладається уповноваженою особою, а відповідачка не надала доказів оскарження повноважень ОСОБА_2 (ст. 81 ЦПК України), що не є предметом розгляду даної справи.

Факт надання послуг позивачем з липня 2018 по листопад 2020 року підтверджується також актами прийому-передачі від 10.02.2015 та 10.11.2020, а також численними актами виконаних робіт з контрагентами у матеріалах справи /т. 1 а.с. 83-182/, що є первинними документами відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідачка не надала доказів ненадання чи неналежної якості послуг, не викликала позивача для складення акту-претензії (ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»), її скарги на якість послуг також не підтверджені доказами (ст. 76-80 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 7 та ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати фактично отримані послуги, незалежно від наявності договору, що узгоджується з практикою Верховного Суду (постанова від 25.03.2024 у справі №462/1232/23, постанова від 15.03.2018 у справі №401/710/15-ц).

Отже, розрахунок заборгованості у розмірі 11313,48 грн, інфляційні втрати (1456,98 грн) та 3% річних (611,53 грн) є обґрунтованими та не спростованими відповідачкою, тому вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати - на користь апелянта з відповідачки стягується судовий збір.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» - Дегтяр Ольги Петрівни на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 січня 2025 року - задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 січня 2025 року - скасувати.

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» (м. Київ, вул. Саперне поле, 14/55, офіс 1004, ) заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 11313,48 грн, інфляційні втрати в розмірі 1456,98 грн, 3% річних у розмірі 611,53 грн., а всього 13 381, 99 гривень.

Судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, розподілити наступним чином:

стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, розподілити наступним чином:

стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3405,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Головуючий: Судді: