Провадження №: 2/336/4784/2025
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

20 жовтня 2025 року м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду м.Запоріжжя Петренко Л.В., розглянувши матеріали справи №336/9957/25 (номер провадження 2/336/4784/25) за позовною заявою ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Кривохатько В.В.» про стягнення заборгованості з орендної плати за оренду землі та розірвання договору оренди землі, -

встановив:

13 жовтня 2025 року до суду звернувся позивач ОСОБА_1 ,з позовною заявою до Фермерського господарства «Кривохатько В.В.» про стягнення заборгованості з орендної плати за оренду землі та розірвання договору оренди землі, в якій просить сплатити йому орендну плату за оренду землі за 2024 рік згідно з договором оренди землі від 13 березня 2024 року з пенею 0,01 % не сплаченої суми за кожний день прострочення до того дня, коли орендар повиправляв в Державної податкової службі свої звіти, що він сплатив позивачу і грошову позику і орендну плату. Ця сума і заявлена, як ціна позову за 273 дня 96750,00 грн. Це також матеріальне та моральне відшкодування. Розірвати договір оренди землі від 13 березня 2024 року. Сплатити всі судові витрати.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено та передано судді Петренко Л.В.

Дослідивши позовну заяву з додатками, суддя вважає, що подана позовна заява не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому згідно зі ст.185 ЦПК України, її належить залишити без руху, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч.1, 2 ст.185 ЦПК України, суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч.5 ст.177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до п. 5, 6, 8, ч.3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності).

Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Враховуючи, вимоги процесуального законодавства позивач зобов`язаний подати усі докази по справі разом із позовною заявою. Процесуальним законодавством встановлено чіткі рамки подачі доказів до суду, після чого суд не вправі приймати подані докази, оскільки буде порушено вимоги принципу змагальності.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Сторони та інші учасники судового розгляду повинні подати докази у справі безпосередньо до суду разом із поданням відповідних заяв по суті. Порядок та строки подання доказів та копій доказів визначено статтею 83 ЦПК України.

Так, до позовної заяви та додатків, між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ФГ «Кривохатько В.В.» укладений договір оренди землі від 13.03.2024 року щодо користування земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,1077 га кадастровий №:02:001:0116, яка розташована на території Щасливої сільської ради, Запорізького району Запорізької області.

Однак, доказів щодо належного власника спірної земельної ділянки (правовстановлюючого документу) на час звернення з позовом до суду, позивачем не надано.

В прохальній частині позову позивач просить сплатити йому орендну плату за оренду землі за 2024 рік згідно з договором оренди землі від 13 березня 2024 року з пенею 0,01 % не сплаченої суми за кожний день прострочення до того дня, коли орендар повиправляв в Державної податкової службі свої звіти, що він сплатив позивачу і грошову позику і орендну плату. Ця сума і заявлена, як ціна позову за 273 дня 96750,00 грн. Це також матеріальне та моральне відшкодування. Розірвати договір оренди землі від 13 березня 2024 року. Сплатити всі судові витрати.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають із встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 263-267 ЦПК України. У ній, зокрема, має бути зазначено й висновок суду по суті позовних вимог: які саме права позивача визнано або поновлено; конкретні дії, які відповідач повинен вчинити та на чию користь, або інший передбачений законом спосіб захисту порушеного права.

Позивач зобов`язаний виконувати вимоги щодо дотримання процесуального порядку форми та змісту позовної заяви.

З огляду на наведене позивачам необхідно конкретизувати позовні вимоги та вказати спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні, тобто позивачу необхідно зазначити чіткі вимоги до відповідача.

Частиною 1 ст.3 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Судовий збір як складова судових витрат виконує компенсаційну, превентивну і соціальну функції.

Обов`язок осіб, які звертаються до суду, сплачувати судовий збір - це процесуальний обов`язок, визначений нормами процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Таким спеціальним законом є Закон України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір».

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2025 року 3028,00 грн.

Ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, що становить не менше 1211,20 грн. та не більше 15140,00 грн.

Ставка судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, що становить 1211,20 грн.

Крім того, у разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог майнового та немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу окремо.

Відповідно п. 12 Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (далі - Постанова) у випадках об`єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону № 3674-VI підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру.

Якщо в позовній заяві об`єднано кілька самостійних вимог майнового або немайнового характеру, пов`язаних між собою, то, враховуючи, що об`єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог (пункт 10 частини першої статті 176 ЦПК). При цьому судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.

В даному випадку позивачем заявлено вимогу майнового та немайнового характеру.

В пункті 26 постанови Пленуму ВССУ № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зі змінами, внесеним постановою Пленуму №10 від 25.09.2015 року, суди повинні перевіряти зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, використовуючи способи, передбачені ЦПК України, зокрема в разі необхідності отримувати таку інформацію з Державної казначейської служби України, що забезпечує казначейське обслуговування такого фонду.

Крім того, згідно з п. 26 вказаної постанови суди повинні перевіряти зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, використовуючи способи, передбачені ЦПК України, зокрема в разі необхідності отримувати таку інформацію з Державної казначейської служби України, що забезпечує казначейське обслуговування такого фонду.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.01.2019 року у справі №826/2429/18, від 20.02.2019 року у справі №823/1940/18, від 04.11.2020 року у справі №609/538/19, від 27.01.2021 року у справі 754/6573/13.

Оскільки законодавством не встановлено певного порядку проставлення на розрахункових документах на переказ коштів відмітки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, то суди, виконуючи наведені вище вимоги закону, повинні перевіряти таке зарахування, використовуючи способи, передбачені законодавством, зокрема в разі необхідності отримувати таку інформацію з Державної казначейської служби України, що забезпечує казначейське обслуговування цього фонду.

Перевірку зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України реалізовано за допомогою автоматизованої системи документообігу суду. Дані щодо підтвердження сплати (повернення) судового збору надходять в автоматичному режимі до АСДС, при цьому виконується автоматичне поєднання записів про сплату (повернення) судового збору, які зазначаються в обліково-статистичній картці справи, з записами підтверджень про оплату (повернення) судового збору, які надійшли з Державної казначейської служби України.

Позивачем до позовної заяви додано дві квитанції № 1.330280731.1 від 29.09.2025 про сплату судового збору за позовом ОСОБА_1 на суму 1211,20 грн. та квитанція №2.309427051.1 від 15.09.2025 про сплату судового збору за позовом ОСОБА_2 , яка не є позивачем по справі та не може бути платником судового збору саме по цій справі.

В результаті перевірки інформації щодо зарахування судового збору через АСДС підтвердження щодо зарахування судового збору за квитанцією №2.309427051.1 від 15.09.2025 судом не отримано.

В результаті перевірки інформації щодо зарахування судового збору через АСДС підтвердження щодо зарахування судового збору за квитанцією № 1.330280731.1 від 29.09.2025 судом встановлено, що судовий збір перебуває у статусі «враховано раніше» по цивільній справі № № 336/9008/25 пр. 2/336/4384/2025.

Таким чином, позивачу необхідно сплатити судовий збір у визначеному законом розмірі, та надати оригінали квитанцій про його сплату суду за позовні вимоги (майнового та немайнового характеру) у відповідному розмірі.

Вказані судом недоліки перешкоджають прийняттю позовної заяви до судового розгляду, у зв`язку з чим її слід залишити без руху і надати позивачу строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Згідно з вимогами ч 1, 2, 3 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 258-261, 353 ЦПК України, суддя, -

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Кривохатько В.В.» про стягнення заборгованості з орендної плати за оренду землі та розірвання договору оренди землі, залишити без руху.

Надати позивачу строк п`ять днів, з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків, зазначених у її мотивувальній частині.

Роз`яснити позивачу, що у випадку не усунення зазначених недоліків у встановлений строк, позовна заява вважатиметься неподаною і буде йому повернута.

Копію ухвали надіслати позивачу та представнику позивача.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: