Номер провадження 2/754/4700/25
Справа №754/6038/25
РІШЕННЯ

Іменем України

21 жовтня 2025 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва у складі головуючої судді Коваленко І.І.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЕЙС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, ціна позову 57801,51 грн,

Стислий виклад позицій сторін

Позивач подав до суду позов до ОСОБА_1 (надалі - Відповідач) з вимогою стягнути з нього борг, який виник за договором кредитної лінії №720594866 від 15.05.2021 (далі - Договір). Цей Договір був спочатку укладений між Відповідачем та кредитодавцем - ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога". Відповідач, як позичальник, отримав кредитні кошти у розмірі 16250,00 грн, але не повернув кредит у встановлений строк та не сплатив проценти за користування кредитом. Позивач набув права вимоги за кредитним договором на підставі договору факторингу укладеного між ТОВ "ФК "Онлайн фінанс".

Відповідач не подав відзив на позовну заяву у встановлений строк. Суд надсилав ухвалу про відкриття провадження у справі на адресу Відповідача, що є зареєстрованим його місцем проживання, поштовий конверт повернуто з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання, що зареєстровано у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси, є належним повідомленням та врученням судового рішення (пункт 4 частини восьмої статті 128, пункт 5 частини шостої статті 272 ЦПК України).

УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ЇХ ОЦІНКА

15.05.2021 між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та Відповідачем було укладено договір кредитної лінії №720594866, який підписаний Відповідачем з використанням електронного підпису з застосуванням одноразового ідентифікатора MNV8F2P4, 15.05.2021 о 1:54:59 год. Відповідач ввів ідентифікатор у відповідне поле системи та натиснув кнопку "Так", що є підтвердженням підписання договору (Довідка від 28.02.2024).

Відповідно до вимог абзацу третього частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронного правочину є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, яким відповідно до пункту 11 частини першої статті 3 цього Закону є алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина дванадцята статті 12 Закону України "Про електронну комерцію").

Отже відповідно до Закону України "Про електронну комерцію" використання електронного підпису з одноразовим ідентифікатором є достатньою підставою для визнання договору укладеним.

15.05.2021 ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" перерахувало Відповідачеві грошові кошти в сумі 16250,00 грн на його банківську карту № НОМЕР_1 , що підтверджується платіжним доручення № 82893е82-550d-4109-f34f-5d61669091af, а також електронним повідомленням № 3980/47.1.-БТ від 08.08.2024.

Відповідно до довідки строк кредитування - 30 днів (пункт 1.3), процентна ставка - 1,7% в день.

Відповідно до Договору сторони погодили наступні умови кредитування щодо обов`язку сплачувати кредитодавцю проценти за користуванням кредитом (пункт 1.9):

?виключно на період визначеного строку нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 219,00 процентів річних, що становить 0,60% від суми Кредиту за кожний день користування ним;

?за умови продовження строку Дисконтного періоду, на умовах п. 1.8. Договору, з наступного дня після закінчення строку, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється за Індивідуальною процентною ставкою в розмірі 310,25 процентів річних, що становить 0,85% в день від суми Кредиту за кожний день користування ним.

?У випадку користування Кредитом з боку Позичальника після закінчення Дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку умови щодо нарахування процентів за Дисконтною та Індивідуальною процентною ставкою за весь строк Дисконтного періоду скасовуються з дати надання Кредиту і до взаємовідносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Базовою процентною ставкою в розмірі 620,50 процентів річних, що становить 1,70% від суми Кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого Позичальник зобов`язується сплатити Кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за Базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за Дисконтною та Індивідуальною процентними ставками за весь строк користування Кредитом протягом Дисконтного періоду.

?Зобов`язання щодо повернення основної суми Кредиту переносяться на наступний день після закінчення Дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання Позичальника по оплаті основної суми Кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду;

?з наступного дня після закінчення Дисконтного періоду Позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 839,50 процентів річних, що становить 2,30% в день від суми Кредиту за кожний день користування ним.

Відповідно до частини першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За розрахунком Позивача станом на 07.01.2025 року прострочена заборгованість за кредитом становить 16250,00 грн.

Позивач довів порушення Відповідачем умов цього договору шляхом неналежного виконання обов`язку з повернення кредитних коштів.

Відповідач не реалізував своє право на подання заперечень та доказів на їх підтвердження, не надав Суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували повне або часткове погашення існуючої кредитної заборгованості.

Позивач нарахував також заборгованість за відсотками - 41551,25 грн.

Суд перевірив розрахунок заборгованості, який складений Кредитодавцем, і встановив, що проценти у розмірі 41551,25 грн були нараховані за період користування кредитом з 15.05.2021 по 11.09.2021.

За висновком Суду після спливу визначеного договором строку кредитування (15.06.2021), Кредитодавець нарахував відсотки безпідставно, оскільки відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право Кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України (пункт 91 постанови від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16, пункт 8.38 постанови 18 березня 2020 у справі № 902/417/18).

Вимога позивача про стягнення 38626,25 грн відсотків за період з 15.06.2021 по 11.09.2021 не відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду щодо застосування припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України в аспекті періоду нарахування процентів за користування кредитом. Тому в цій частині позову слід відмовити.

Вимоги щодо стягнення процентів в сумі 2925,00 грн, що нараховані протягом періоду кредитування за період з 15.05.2021 по 14.06.2021 року є обґрунтованими.

Щодо права Позивача вимагати сплати боргу Відповідача, то Суд виходить з того, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України, статті 514 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до статті 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язання або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.

У справі, що розглядається, Позивач набув право вимоги до Відповідача за Кредитним договором № 17/04/24 на підставі послідовних договорів факторингу. Спочатку право вимоги було ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" (Клієнт) та ТОВ "Таліон Плюс" (Фактор) уклали Договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, згодом - між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" укладено Договір факторингу № 23/0224-01 від 23.02.2024, потім - ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" та Позивач уклали Договір факторингу № 17/04/24 від 17.04.2024 відповідно до умов якого Позивачу відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором. Відповідно до Реєстру Боржників та Акту прийому-передачі, Позивач набув право вимоги на загальну суму 57801,51 грн.

Факт переходу прав до Позивача за цим договором факторингу підтверджує реєстр боржників та акт прийому-передачі реєстру боржників від 17.04.2024, в тому числі й щодо Відповідача за спірним кредитним договором. За домовленістю сторін договору факторингу датою відступлення права вимоги є робочий день, коли сторони підписали акт.

Суд оцінив ці докази і виснував, що вони є належними та достатніми доказами переходу до Позивача права вимоги до боржників відповідно до умов договору факторингу.

Розподіл судових витрат між сторонами

Щодо судового збору

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Суд задовольнив позов частково, стягнув 19175,00 грн, що становить 33 % від заявленої суми, тому на відповідача покладається судовий збір у сумі 803,94 грн.

Щодо вимог про стягнення витрат на професійну правову допомогу

Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; (4) зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл витрат судом (стаття 141 ЦПК України). Подібний висновок викладено у у пункті 98 постанови Великої Палати Верховного Суду Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.

Чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Зокрема, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини четверта - шоста статті 137 ЦПК України).

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи (частина третя статті 141 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово розглядала питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу і сформувала висновок, що у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково (пункт 144 постанови від 26 червня 2024 рок у справі № 686/5757/23; пункт 188 постанови від 22 травня 2024 року у справі № 754/8750/19; пункт 119 постанови 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21).

Також Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанови від 19 лютого 2022 року № 755/9215/15-ц, від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21).

За висновком Великої Палати Верховного Суду критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення (пункт 189 постанови від 22 травня 2024 року у справі № 754/8750/19; пункт 145 постанови від 26 червня 2024 рок у справі № 686/5757/23; пункт 179 постанови від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22).

Отже, для того щоб суд визнав судові витрати підлягаючими відшкодуванню, вони повинні відповідати обом критеріям: бути реальними (фактично понесеними) та розумними (пропорційними). Суд, застосовуючи ці критерії, забезпечує справедливий розподіл судових витрат між сторонами і запобігає зловживанням з боку однієї зі сторін.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України, визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.

Позивач просить відшкодувати витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000,00 грн.

На підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу до позовної заяви додав (в копіях):

- договір про надання правничої допомоги №03/04/24 від 03 квітня 2024, додаткову угоду № 3 до нього;

- акт прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги, відповідно до якого визначено такий обсяг робіт: вивчення матеріалів справи: 1 год.- 500,00 грн.; складання позовної заяви: 3 год.- 4 500,00 грн.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

Відповідач про неспівмірність витрат не заявляв. Суд задовольнив позов частково, стягнув 19175,00 грн, що становить 33 % (19175,00 грн/57801,51 грн) від заявленої суми, тому на Відповідача покладається витрати на оплату правничої допомоги адвоката у сумі 1650 грн (5000,00 грнх33 %).

Керуючись статтями 4, 13, 19, 76-81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, Суд -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЕЙС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЕЙС" (адреса: Харківське шосе, будинок 19, офіс 2005, м. Київ; ) заборгованість за кредитним договором №720594866 від 15.05.2021: 16250,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 2925,00 грн заборгованості за відсотками; судовий збір у розмірі 803,94 грн, витрати на професійну правничу допомогу - 1650,00 грн. Загальна сума становить 21628,94 грн (двадцять одна тисяча шістсот двадцять вісім гривень дев`яносто чотири копійки).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Інна КОВАЛЕНКО