Справа № 216/5943/14-ц
провадження 2-ві/216/12/25
УХВАЛА

іменем України

21 жовтня 2025 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі судді Скиби М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення сторін, усну заяву представника скаржника ОСОБА_1 про відвід судді Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Онопченка Ю.В. від участі в розгляді скарги ОСОБА_2 на постанову приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко Анни Сергіївни про відкриття виконавчого провадження,

в с т а н о в и в:

У провадженні судді Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Онопченка Ю.В. перебуває на розгляді скарга ОСОБА_2 на вказану постанову приватного виконавця.

16 жовтня 2025 року ухвалою судді Онопченко Ю.В. усну заяву представника скаржника про відвід судді визнано необґрунтованою та передано її до канцелярії Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області для визначення судді, який буде вирішувати питання про відвід, у порядку, встановленому частиною першою ст. 33 ЦПК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначена заява про відвід надійшла у провадження судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Скиби М.М.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 8 ст. 40 ЦПК України та ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд питання про відвід здійснюється без повідомлення сторін, в письмовому провадженні, у зв`язку з чим згідно з положеннями ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до положень ст. 40 ЦПК України, питання про відвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

При цьому, підстави для відводу (самовідводу) судді зазначено у ст. 36 ЦПК України, зокрема, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Дослідивши усну заяву про відвід, шляхом дослідження запису технічної фіксації судового засідання та відповідного протоколу, без повідомлення учасників справи, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленого відводу та відмову у задоволення заяви про відвід, з огляду на наступне.

07 жовтня 2025 року в судовому засіданні представник скаржника Мироненко С.М. заявив усний відвід судді Онопченку Ю.В. з підстав відмови останнім у задоволенні його клопотання про відкладення розгляду скарги з метою надання йому часу для ознайомлення з письмовими поясненнями представника АТ «Державний ощадний банк України» Трофімова С.Ю. При цьому Мироненко С.М. зазначив, що для складання мотивованої письмової заяви про відвід судді йому потрібно 5 днів.

Суддя звертає увагу, що в провадження судді Скиби М.М. надійшли матеріали справи без будь-якої письмової заяви Мироненка С.М. про відвід судді Онопченка Ю.В, що також підтверджується відповідною ухвалою судді Онопченко Ю.В. від 16.10.2025 року, відповідно до якої відповідну заяву про відвід передано до канцелярії суду у вигляді протоколу судового засідання, тому і розгляду підлягає відповідно усна заява про відвід, яка й надійшла у провадження судді Скибу М.М.. Будь-яких письмових заяв, передані судді Скибі М.М. матеріали справи не містять, а тому розгляд переданої в провадження судді Скиби М.М. заяви про відвід здійснюється за наявними у справі матеріалами.

Виходячи зі змісту усної заяви представника скаржника Мироненка С.М. про відвід судді Онопченка Ю.В. вбачається, що 07 жовтня 2025 року в судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_1 заявив усний відвід судді Онопченку Ю.В. з підстав відмови останнім у задоволенні його клопотання про відкладення розгляду скарги з метою надання йому часу для ознайомлення з письмовими поясненнями представника АТ «Державний ощадний банк України» Трофімова С.Ю.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Також, слід звернути увагу на те, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як правило, неупередженість являє собою відсутність упереджень, при цьому її наявність чи відсутність можуть бути перевірені різними способами.

Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) вирізняє суб`єктивний підхід, тобто бажання упевнитись у суб`єктивному обвинуваченні чи інтересі певного судді в конкретній справі, та об`єктивний підхід, тобто визначення, чи були надані суддею достатні гарантії, щоб виключити будь-які обґрунтовані сумніви у цьому відношенні.

Здійснюючи перевірку з точки зору суб`єктивного тесту, ЄСПЛ неодноразово робив висновок, що особиста неупередженість судді має презюмуватись за відсутності доказів зворотнього.

Оскільки в деяких справах може бути важко надати доказ, який дозволив би спростувати презумпцію суб`єктивної неупередженості судді, вимога об`єктивної неупередженості забезпечує додаткову значиму гарантію. У зв`язку з наведеним ЄСПЛ визнав складність встановлення порушення статті 6 Конвенції в частині суб`єктивної упередженості і тому в переважній більшості справ він зосередився на об`єктивному критерії.

Задля оцінки об`єктивного критерію необхідно визначити, чи існують, окрім поведінки судді, переконливі факти, що можуть викликати сумніви щодо його безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у відповідній справі обґрунтована причина побоюватися, що конкретний суддя («Морель проти Франції», 2000, §§ 45-50; «Пескадор Валеро проти Іспанії» , 2003, § 23), або орган, який засідає у якості суду, («Лука проти Румунії» , 2009, § 40) , є небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати таке побоювання об`єктивно обґрунтованим («Мікалефф проти Мальти» [ВП], 2009, § 96; «Веттштайн проти Швейцарії» , 2000, § 44; «ПаблаКю проти Фінляндії» , 2004, § 30).

Аналіз практики розгляду справ ЄСПЛ свідчить, що не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами, а також наявність скарг, поданих на суддю (суддів) у зв`язку з розглядом даної чи іншої справи, обставин, пов`язаних з прийняттям суддями рішень по цій чи інших справах, у т.ч. подібних.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Фей проти Австрії» від 24.02.1993 суд вказав, що неупередженість судді полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів у тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного.

Таким чином, суд вважає, що в задоволенні заяви представника скаржника ОСОБА_1 про відвід судді слід відмовити через відсутність підстав, які б підтверджували упередженість судді Онопченко Ю.В. при розгляді цивільної справи за скаргою ОСОБА_2 на постанову приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко Анни Сергіївни про відкриття виконавчого провадження, а незгода заявника з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу.

Керуючись ст.ст. 7, 36-40, 247, 260, 261 ЦПК України суд,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви представника скаржника ОСОБА_1 про відвід судді Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Онопченка Ю.В. від участі в розгляді скарги ОСОБА_2 на постанову приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко Анни Сергіївни про відкриття виконавчого провадження відмовити.

Ухвала суду набирає чинності негайно і окремому оскарженню не підлягає.

Суддя М.М.СКИБА