Справа № 127/6782/25
Провадження № 22-ц/801/2204/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іванець В. Д.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 рокуСправа № 127/6782/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів: Сала Т. Б., Берегового О. Ю.,

за участю секретаря судового засідання Луцишина О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області, постановлену у цій справі 22 серпня 2025 року у селищі Тиврів суддею цього суду Іванцем В.Д., дата складання повного тексту судового рішення 27 серпня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.

05.05.2025 року заочним рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області задоволено вказаний позов, стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 57 771, 96 грн, а також здійснено розподіл судових витрат.

13.05.2025 року додатковим рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн.

13.08.2025 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, в якій також просив поновити процесуальні строки на подання такої заяви.

22.08.2025 року ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області у поновленні процесуального строку на подання заяви про перегляд заочного рішення ОСОБА_2 відмовлено. Заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 05 травня 2025 року у даній цивільній справі залишено без розгляду.

Не погодившись із такою ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на її незаконність, просить її скасувати та постановити нову, якою заяву про поновлення строку на перегляд вказаного вище заочного рішення задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що його звернення до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою на заочне рішення суду першої інстанції від 05.05.2025 року стало підставою для пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення до суду першої інстанції. За таких обставин, скаржник вважає, що строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення пропущено із поважних причин.

При цьому, вважає безпідставним посилання суду першої інстанції в оскаржуваній на ухвалі на те, що звернення до апеляційного суду не є поважною причиною пропуску вищевказаного процесуального строку.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд вважав, що заява відповідача про поновлення процесуального строку на подання заяви про перегляд заочного рішення є необґрунтованою, а вказані причини пропуску такого строку є неповажними, оскільки ОСОБА_2 повний текст заочного судового рішення отримав 23.05.2025 року, що підтверджується розпискою, яка міститься в матеріалах справи, отже заява про перегляд заочного рішення могла бути подана до 12.06.2025 року.

При цьому, суд зазначив, що звернення до апеляційного суду з апеляційною скаргою не є поважною причиною пропуску зазначеного строку, враховуючи, що порядок оскарження заочного рішення чітко врегульовано нормами ЦПК України, окрім того відповідач скористався правничою допомогою, уклавши договір з адвокатом.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 284 ЦПК України заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч. 3, 4 ст. 284 ЦПК України).

Наслідки пропуску процесуальних строків на вчинення процесуальних дій передбачені у статті 126 ЦПК України. Відповідно до частини першої цієї статті із закінченням встановленого законом або судом строку втрачається право на вчинення процесуальних дій. Таке право втрачається в силу закону, тому не потребує додаткового визнання судом. Суд лише констатує пропуск процесуального строку та відсутність поважних причин для його поновлення, якщо була подана заява про поновлення такого строку.

Окремо ЦПК України встановлює наслідки подання документів після закінчення процесуальних строків. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, суд зобов`язаний залишити без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 126 ЦПК України).

Водночас, норми ЦПК України не визначають спеціального механізму процесуального реагування суду на пропуск відповідачем строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, якщо заявник не подав клопотання про поновлення пропущеного строку або якщо причини, зазначені ним у відповідному клопотанні, визнані судом неповажними.

Суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк на звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

У разі пропущення строку звернення до суду, належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.

Поважними причинами пропущення строку є причини, які не залежать від волі заявника та виключають (ускладнюють) можливість його звернення до суду із заявою у визначений законом строк.

Наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (п. 27 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі Олександр Шевченко проти України), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Перелік поважних причин, які враховуються для поновлення пропущеного строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи.

Дотримання строків є однією з гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

Поновлення строку на перегляд заочного рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України. Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження остаточного судового рішення є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці ЄСПЛ. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, пропущеного на значний термін, є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить п. 1 ст. 6 Конвенції; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута. Судом досліджуються підстави для поновлення строку звернення до суду виключно з ініціативи та в межах наведених доводів особи, яка подала заяву. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Водночас не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16.12.1992 року).

Як вбачається із матеріалів справи, повне судове рішення не було вручено відповідачу у день його проголошення. Разом з тим, копію заочного рішення отримано відповідачем ОСОБА_2 23.05.2025 року, що підтверджується розпискою про вручення судового рішення (а.с. 98).

Таким чином, оскільки повне заочне рішення суду не було вручене ОСОБА_2 у день його проголошення, відтак він мав можливість подати заяву про його перегляд разом із заявою про поновлення строку на подання такої заяви протягом двадцяти днів з дня вручення йому копії заочного рішення суду, тобто до 12.06.2025 року.

Разом з тим, суд першої інстанції, встановивши, що заяву про перегляд заочного рішення подано відповідачем 13.08.2025 року, тобто з пропуском визначеного ч. 3 ст. 284 ЦПК України строку, при цьому наведені відповідачем доводи щодо підстав для поновлення йому пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення не є такими, що вказують на поважність причин пропуску встановленого законом строку, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для його поновлення, в результаті чого обґрунтовано залишив таку заяву без розгляду на підставі ч. 2 ст. 126 ЦПК України.

При цьому, доводи апеляційної скарги про те, що звернення до апеляційного суду з апеляційною скаргою на вищевказане заочне рішення суду першої інстанції є поважною причиною пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони не є такими, що вказують на поважність причин пропуску встановленого законом строку на подання такої заяви, враховуючи, що цивільним процесуальним законом передбачено спеціальний порядок перегляду заочного рішення суду для відповідача шляхом подачі відповідної заяви до суду першої інстанції, а не апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Отже, посилання скаржника в апеляційній скарзі не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені у мотивувальній частині ухвали суду, та не дають підстав для висновку про незаконність оскаржуваної ухвали.

Таким чином, відповідно до положень ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції необхідно віднести за рахунок особи, яка подала апеляційну скаргу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 22 серпня 2025 року - без змін.

Понесені скаржником у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції судові витрати залишити за ним.

Постанова набирає законної сили із дня її ухвалення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді: Т. Б. Сало

О. Ю. Береговий