ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року м.Суми

Справа №760/7096/24

Номер провадження 22-ц/816/864/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Філонової Ю. О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 жовтня 2024 року у складі судді Євтюшенкової В.І., ухвалене в м. Ромни Сумської області,

в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

У С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (далі - ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР») звернулося до суду з вищевказаним позовом.

Свої вимоги мотивувало тим, що 07 жовтня 2020 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та відповідачем на підставі заявки-анкети № 3287069 на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики, що акцептована відповідачем шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором, укладено договір надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту № /1. Відповідно до умов викладених в оферті, пропозиція (оферта), акцепт оферти, Правила та заявка-анкета становлять єдиний документ договір. Відповідно до умов договору позики позичальнику надано кредит в розмірі 4000 грн, строк користування кредитом 5 днів, строк дії договору 3 роки, процентна ставка 1,75% за один день користування кредитом. Товариство належним чином виконало свої зобов`язання за договором позики, надавши відповідачу кредитні кошти.

16 грудня 2021 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу № 16.12.2021, відповідно до якого ТОВ «ІНФІНАНС» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права грошової вимоги, в тому числі за договором позики № /1 від 07 жовтня 2020 року, що укладений між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 . В свою чергу ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило право вимоги до боржників ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року, в тому числі до відповідача за вказаним договором позики.

Загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з позичальника станом на 08 березня 2024 року відповідно до розрахунку становить 119 220 грн, з яких: 4000 грн заборгованість за кредитом (за тілом кредиту); 115 220 грн заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 48 455 грн, з яких: 4000 грн заборгованість за кредитом (за тілом кредиту); заборгованість за процентами на дату відступлення прав вимоги від ТОВ «ІНФІНАНС» - 44 455 грн.

Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № /1 від 07 жовтня 2020 року в сумі 48 455 грн; понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028 грн та понесені витрати на правову допомогу в розмірі 13 000 грн.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 жовтня 2024 року позов ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за кредитним договором № /1 від 07 жовтня 2020 року в сумі 48 455 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» сплачений позивачем судовий збір у розмірі 3028 грн та 2000 грн витрат на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та закрити провадження у справі.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази отримання ним кредитних коштів у вказаному розмірі, відповідно і факт користування ними.

Вважає, що позов в частині стягнення з нього заборгованості за процентами після 13 жовтня 2020 року суперечить висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 та вимогам ст. 1050 ЦК України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст. 263 ЦПК України.

Крім того, 19 квітня 2022 року на підставі Указу Президента України від 24 лютого 20212 року № 64/22 він був мобілізований до лав ЗСУ, а тому на нього поширюються вимоги п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до якого заборонено нараховувати штрафні санкції, неустойку, пеню, відсотки, комісії ті інші платежі за користування кредитом.

Вимога позивача про стягнення заборгованості за відсотками, яка є явно завищеною, не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, та є для нього непомірним тягарем та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем, а наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення як засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання.

Вважає, що в даному випадку підлягає врахуванню рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013.

Крім того, звертає увагу на те, що на теперішній час на законодавчому рівні встановлено максимальний розмір денної процентної ставки 1%, а у договорі денна процента ставка становить 1,75%, що підтверджує незаконність нарахування відсотків у такому розмірі.

Позивач правом подати відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не скористався.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скаргазадоволенню не підлягає.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 07 жовтня 2020 року ОСОБА_1 заповнив заявку-анкету на отримання кредиту № 3287069, яка містить його персональні дані, номер карти 117560, суму кредиту 4000 грн, строк кредиту - 5 днів (а.с. 5, на звороті). Вказана заявка-анкета підписана електронним підписом одноразовим ідентифікатором 8z3r4u.

07 жовтня 2020 року ТОВ «ІНФІНАНС» направило відповідачу пропозицію укласти договір надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту № /1 від 07 жовтня 2020 року та надання кредиту згідно заявки-анкети № 3287069 від 07 жовтня 2020 року (а.с. 4).

Цього ж дня відповідач направив ТОВ «ІНФІНАНС» акцепт оферти від 07 жовтня 2020 року на укладення договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №/1 від 07 жовтня 2020 року та отримання кредиту згідно з заявки-анкети від 3287069 від 07 жовтня 2020 року (а.с. 5).

Договір укладений в електронній формі та підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 8z3r4u.

Відповідно до умов договору сторони погодили розмір кредиту - 4000,00 грн, строк користування кредитом - 5 днів, строк дії договору - 3 роки, процентна ставка - 1,75% за один день користування кредитом, річна відсоткова ставка 638,75%, загальна вартість кредиту 350,00 грн; максимальна процентна ставка - 3,5% за один день користування кредитом застосовується за умови неналежного виконання умов договору, реальна річна процентна ставка 1277,5% - застосовується за умови неналежного виконання умов договору.

Аналіз змісту умов договору засвідчує, що останній містить усі істотні умови для відповідного виду договору з яких сторони досягли згоди.

Квитанцією № 68628099 від 07 жовтня 2020 року підтверджується перерахування на картку НОМЕР_1 коштів в сумі 4000 грн (а.с. 21 на звороті).

16 грудня 2021 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладеного договір факторингу №16-12/21, відповідно до умов якого клієнт як первісний кредитор відступив право вимоги фактору як новому кредитору, зокрема за спірним договором позики до відповіача (а.с. 25-27).

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 16-12/21 від 16 грудня 2021 року ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором № від 07 жовтня 2020 року на загальну суму 64 620 грн, з яких: 4000 грн заборгованість за тілом кредиту; 60 620 грн заборгованість за процентами (а.с. 27 на звороті 28; 30).

10 січня 2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір №10-01/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до умов якого первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у Додатках № 1 та 3 до цього договору ( далі реєстр боржників), включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників за договорами позики (кредитними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, надалі за текстом основні договори, надалі за текстом права вимоги. Новий кредитор сплачує первісному кредитору за права вимоги грошові кошти у розмірі і у порядку, визначених цим договором (а.с. 31-33).

З реєстру боржників вбачається, що ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором № від 07 жовтня 2020 року на загальну суму 119 220 грн, з яких: 4000 грн сума заборгованості за основним зобов`язанням; 115 220 грн - сума заборгованості за нарахованими процентами (а.с. 34-35; 36).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 08 березня 2024 року заборгованість відповідача за договором № від 07 жовтня 2020 року становить 119 220 грн, з яких: 4000 грн заборгованість за тілом кредиту; 115 220 грн заборгованість за процентами (а.с. 24).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач взяті на себе зобов`язання за укладеним 07 жовтня 2020 року між ним та ТОВ «ІНФІНАНС» кредитним договором № /1 не виконав, у передбачений в договорі строк грошові кошти та нараховані проценти не повернув. Відповідач користувався наданими коштами, заперечень щодо незгоди із наданим кредитом та розміром нарахованої заборгованості по кредиту суду не надав, доказів відсутності заборгованості у розмірі вказаному в розрахунку не надав, а тому суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. При цьому судом враховано те, що позивачем до стягнення заявлено суму меншу, ніж у долученому розрахунку, а саме у розмірі 48 455 грн, яка складається з 4000 грн заборгованості за кредитом та 44 455 грн заборгованості за процентами на дату відступлення права вимоги від ТОВ «ІНФІНАНС», тому стягненню підлягає сума заявлена позивачем з врахуванням принципу розумності, співмірності і пропорційності.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду щодо наявності підстав для задоволення позову.

Порядок укладення договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію» (далі Закон).

ЦК України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 3 Закону зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону).

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Згідно п. 1) ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Частиною 1 ст. 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно з положеннями ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке настане у майбутньому (майбутня вимога) (ст. 1078 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначна грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

За положеннями ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги.

Матеріалами справи підтверджується, що 07 жовтня 2020 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено договір позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту № 682883319/1, який позичальник підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Отже, підписавши зазначений договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відповідач підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту та засвідчив у встановленій законом формі свою обізнаність з усіма умовами кредитування, в тому числі щодо ціни договору, яка встановлена, зокрема у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Перерахування кредитних коштів у розмірі 4000 грн на картку № НОМЕР_1 підтверджується квитанцією № 68628099 від 07 жовтня 2020 року, що спростовує відповідні доводи заявника апеляційної скарги щодо недоведеності обставини отримання ним кредитних коштів.

Стосовно тверджень відповідача щодо відсутності підстав для стягнення з нього процентів, нарахованих після 13 жовтня 2020 року, слід зазначити наступне.

Апеляційний суд зауважує, що питання щодо повернення кредиту, нарахування і сплати процентів за користування кредитом насамперед визначаються умовами кредитного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами договору погоджено, зокрема наступні умови кредитування: розмір кредиту - 4000,00 грн, строк користування кредитом - 5 днів, строк дії договору - 3 роки, процентна ставка - 1,75% за один день користування кредитом, річна відсоткова ставка 638,75%, загальна вартість кредиту 350,00 грн; максимальна процентна ставка - 3,5% за один день користування кредитом застосовується за умови неналежного виконання умов договору, реальна річна процентна ставка 1277,5% - застосовується за умови неналежного виконання умов договору.

Отже сторонами погоджено розмір процентної ставки, яка застосовується за умови належного виконання умов договору 1,75% за один день користування кредитом, в такому разі загальна вартість кредиту становить 350 грн, та 3,5% на день (1277,5% річних), яка застосовується за умови неналежного виконання умов договору.

Оскільки відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, заборгованість за тілом кредиту не повернув та проценти за правомірне користування кредитними коштами вчасно не сплатив, тому відповідно до умов договору йому були нараховані проценти у погодженому сторонами договору розмірі 3,5% на день (1277,5% річних).

Підписавши договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відповідач підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, в тому числі щодо розміру процентної ставки.

З приводу доводів відповідача, що він є військовослужбовцем, а тому він не повинен сплачувати проценти відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в ред. на час укладення договору від 07 жовтня 2020 року) передбачено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Позивачем надано докази призову його на військову службу під час мобілізації з 19 квітня 2022 року. Водночас, позивачем ставиться питання про стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами, що нараховані ще до його призову на військову службу під час мобілізації.

Також відповідач посилається на те, що приписами ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки становить 1%, а у договорі від 07 жовтня 2020 року денна процента ставка становить 1,75%, що, на його думку, підтверджує незаконність нарахування процентів у такому розмірі. З цього приводу колегія суддів зауважує, що станом на дату укладення договору від 07 жовтня 2020 року Закон України «Про споживче кредитування» не містив обмежень щодо максимального розміру денної процентної ставки.

Стосовно посилання заявника апеляційної скарги на рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 № 7-рп/2013, колегія судів зауважує, що вказане рішення стосувалося врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії принципів справедливості, добросовісності і розумності у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами. Водночас в даній справі, рішення в якій переглядається, неустойка не нараховувалась.

Розрахунок заборгованості, що спростовує розмір заборгованості, визначений позивачем, відповідачем суду не наданий.

Звертаючись до суду з позовом, позивач самостійно розпорядився своїми процесуальними правами та, посилаючись на принцип розумності, співмірності та пропорційності, просив стягнути з відповідача заборгованість за процентами у розмірі 44 455 грн., а не 115 220 грн як встановлено розрахунком заборгованості.

Апеляційна скарга доводів щодо правомірності набуття позивачем права вимоги до відповідача за договором № /1 від 07 жовтня 2020 року не містить.

З огляду на зазначені вище умови договору, відсутність доказів на підтвердження їх оспорювання відповідачем та доказів на спростування утворених сум заборгованості, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», а тому колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду щодо наявності підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором позики № /1 від 07 жовтня 2020 року у розмірі 48 455 грн, з яких: 4000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 44 455 грн - заборгованість за процентами.

Таким чином доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367; 374; 376; 381-382 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

Ю. О. Філонова