Справа № 128/1188/25
Провадження №2-о/145/62/2025
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2025 селище Тиврів

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Патраманського І.І.

за участю секретаря судового засідання Онуфрієвої А.О.

розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Виконавчий комітет Калинівської міської ради як орган опіки і піклування, військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення.

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Тиврівського районного суду Вінницької області перебуває цивільна справа за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Виконавчий комітет Калинівської міської ради як орган опіки і піклування, військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення, яка надійшла за підсудністю з Вінницького районного суду Вінницької області.

В обґрунтування своєї заяви заявник зазначив що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась донька ОСОБА_4 . Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 03.10.2024 «Про відібрання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від матері ОСОБА_6 та батька ОСОБА_7 без позбавлення їх батьківських прав та стягнення аліментів» було відібрано ОСОБА_5 від біологічних батьків. Рішенням виконавчого комітету Тиврівської селищної ради Вінницького району Вінницької області № 251 від 12.11.2024 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. 19.11.2024 рішенням виконавчого комітету Калинівської міської ради Вінницької області № 621 його дружину, ОСОБА_2 , призначено опікуном ОСОБА_5 та визначено місце проживання останнього за адресою: АДРЕСА_1 . Батько ОСОБА_5 ОСОБА_7 вважається безвісти зниклим від 11.04.2024, а дитину від матері відібрано зазначеним рішенням суду. Відтак біологічні батьки ОСОБА_5 не беруть жодної участі у його житті, не спілкуються з ним та не висловлюють такого бажання. Наразі заявник проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , дружина перебуває у декретній відпустці. Дохід сім`ї становить заробітна плата чоловіка та соціальна допомога дружині. Наразі заявник фактично повністю утримує свою сім`ю, оскільки його дохід основне джерело коштів, що дозволяє забезпечити родину всім необхідним для задоволення матеріальних та моральних потреб. Враховуючи викладене заявник просить встановити факт утримання ним трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , для подальшого звільнення з військової служби.

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 14.07.2025 прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі в порядку окремого провадження.

27.07.2025 від представника заінтересованої особи військової частини НОМЕР_1 до суду надійшло заперечення на заяву ОСОБА_1 , у якій військова частина вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Військова частина критично ставиться до твердження заявника про те, що останній отримує заробітну плату, оскільки 04.11.2024 солдат ОСОБА_1 самовільно залишив місце несення служби., про що внесено відомості до ЄРДР за №0003805, що стало підставою для припинення грошового та інших видів забезпечення. Станом на день складання пояснень по даній справі ОСОБА_1 до місця несення служби не повернувся, що дає підстави для висновку про відсутність в останнього легального джерела доходів. Крім того, відповідно до рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 03.10.2024 по справі № 145/1631/24 на утримання малолітнього ОСОБА_5 стягуються аліменти. З наданих заявником документів можна дійти однозначного висновку про те, що малолітній ОСОБА_5 перебуває на утриманні ОСОБА_2 , біологічної матері ОСОБА_6 , але в жодному разі не на утриманні заявника. Визначальним при встановленні юридичного факту, на думку військової частини НОМЕР_1 , є визначення легальної мети, задля якої юридичний факт встановлюється. Метою встановлення факту перебування трьох дітей на його утриманні є звільнення з військової служби. Військова частина зазначає, що встановлення факту перебування на утриманні малолітньої дитини в цій справі необхідне позивачу для створення преюдиційного рішення для вирішення питання щодо можливості звільнення з військової служби.

19.08.2025 від заявника ОСОБА_8 до суду надійшли заперечення на пояснення військової частини, у яких останній зазначає, що він з дружиною та трьома неповнолітніми дітьми: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , який перебуває під опікою дружини, проживають однією сім`єю, зареєстровані за однією адресою. Його дружина на даний час не працює та отримує лише соціальну допомогу, розмір якої є мінімальним і не може забезпечити навіть базові потреби дітей. Фактично всі витрати на харчування, одяг, освіту та медичне обслуговування дітей несе він особисто. Біологічна мати ОСОБА_5 не бере участі в утриманні, не спілкується з дитиною та не сплачує аліменти. Вважає аргументацію військової частини такою, що не ґрунтується на повному та всебічному аналізі обставин справи та норм чинного законодавства. По - перше відсутність нарахування заробітної плати в конкретний період не може автоматично свідчити про відсутність факту утримання сім`ї. По -друге твердження про те, що біологічна мати дитини, яка перебуває під опікою його дружини, сплачує аліменти є недоведеним. По-третє, фактичне виконання ним обов`язків щодо утримання дітей підтверджується не лише довідками про спільне місце проживання, але й іншими документами. Враховуючи викладене просить встановити факт перебування на його утриманні трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , для подальшого звільнення з військової служби.

В судові засідання заявник ОСОБА_1 не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

В судові засідання заінтересовані особи, ОСОБА_2 та представник виконавчого комітету Калинівської міської ради не з`явились, надіслали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність.

В судовому засіданні, яке відбулось 06.08.2025, представник військової частини НОМЕР_1 Феоктістов І.Б. (в режимі відеоконференції) заперечив щодо задоволення заяви з підстав, викладених у письмових поясненнях.

За результатами розгляду заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суд дійшов такого висновку.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною 7 статті 19 ЦПК України передбачено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (ч. 1 ст. 315 ЦПК України ).

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України ).

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спором є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 26.05.2021 у справі № 523/19129/19 (провадження № 61-10712св20) та від 17.11.2021 у справі № 214/1816/20 (провадження № 61-6397св21), ухвалі від 02.05.2022 у справі № 944/2326/21 (провадження № 61-3761ск22).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18.09.2023 у справі № 582/18/21, провадження № 61-20968сво21 наголосив на тому, що юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Статтею 51 СК України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання та утримання дитини передбачені у статтях 150, 151, 180-197 СК України.

За приписами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 1-3 статті 181 СК України унормовано, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У батьків дитини зберігається обов`язок утримання своєї дитини з моменту її народження до досягнення нею повноліття, при чому такий обов`язок не залежить від наявності зареєстрованого шлюбу між батьками, факту позбавлення батьківських прав, визнання батьків недієздатними тощо, а припиняється лише фактом смерті батьків.

Суд урахував, що відповідно до ст. 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).

Отже, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Згідно з положеннями ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що подана заява про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає судовому розгляду в окремому провадженні, оскільки за встановлених у цій справі обставин існує спір про право щодо участі одного з батьків у вихованні й утриманні дитини.

З урахуванням закріпленого в сімейному законодавстві принципу невідчужуваності сімейних обов`язків, неможливості відмови від них, у тому числі від обов`язків виховання дитини, то питання, заявлене у цій справі, не може з`ясовуватись безвідносно до дій другого з батьків та може вирішуватись у межах спору про право між батьками дитини за загальним правилом у позовному провадженні.

У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2024 року справа № 551/812/23 зазначено, що: «задовольняючи вимоги заяви, суди першої та апеляційної інстанцій не звернули уваги на те, що подана заява про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає судовому розгляду в окремому провадженні, оскільки доведення факту утримання падчерки вітчимом пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких біологічний батько дитини не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини та безумовно впливає на права і інтереси самої дитини. Такий факт утримання дитини не біологічним батьком, а вітчимом не може встановлюватись у безспірному порядку, в тому числі на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини. Таким чином, за встановлених у цій справі обставин існує спір про право щодо участі батька дитини у її матеріальному забезпеченні/утриманні, а отже, питання, заявлене у цій справі, не може з`ясовуватись безвідносно до дій батька дитини та може вирішуватись у межах спору про право за загальним правилом у позовному провадженні».

У постанові Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 139/122/14-ц вказано, що: «під спором про право розуміють перешкоди у здійсненні цивільного права, які згідно із законом можуть бути усунені за допомогою суду. Спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. При відсутності цих елементів відсутній спір про право».

У частині шостій статті 294 ЦПК України встановлено, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

У цій справі заявник просить встановити факт, що на його утриманні перебувають троє неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , опікуном якого призначено його дружину, ОСОБА_4 , ОСОБА_3 .

Метою встановлення факту заявник зазначає отримання права на звільнення з військової служби відповідно до пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу » у зв`язку з утриманням трьох дітей.

Суд зазначає, що рішенням виконавчого комітету Калинівської міської ради Вінницької області від 19.11.2024 № 621 ОСОБА_2 призначено опікуном ОСОБА_5 та покладено на опікуна персональну відповідальність за життя, здоров`я, фізичний, психічний, духовний та моральний розвиток дитини. Зобов`язано опікуна вживати заходів щодо захисту цивільних прав, інтересів дитини, дбати про збереження, використання майна підопічного. Утримання заявником дитини, опікуном якої призначено його дружину, є виключно його добровільним бажанням, яке не створює і не може породжувати виникнення будь-яких прав та обов`язків щодо утримання (виховання тощо) неповнолітньої дитини, з огляду на те, що у дитини є біологічна мати, яка має обов`язок щодо утримання дитини до досягнення повноліття

Водночас, суд зазначає, що рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 03.10.2024 у справі № 145/1631/24 дитину ОСОБА_5 відібрано від батьків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 без позбавлення їх батьківських прав. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 .

При цьому, відсутність на виконанні в органу Державної виконавчої служби виконавчих документів про стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання підопічного ОСОБА_5 не є беззаперечним свідченням ухилення матір`ю ОСОБА_6 від виконання свого обов`язку з утримання дитини.

Водночас, на опікуна покладено обов`язок вживати заходів щодо захисту цивільних прав, інтересів дитини, дбати про збереження, використання майна підопічного.

Отже, в контексті даної справи постає питання про те, хто саме утримує дитину, що вказує на відсутність такої ознаки окремого провадження як безспірність. Таким чином, подана заява про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає судовому розгляду в окремому провадженні, оскільки доведення факту утримання дитини пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких біологічна мати дитини не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини та безумовно впливає на права і інтереси самої дитини. Такий факт утримання дитини не біологічною матір`ю, а заявником, не може встановлюватись у безспірному порядку, в тому числі на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

З огляду на викладене, за встановлених у цій справі обставин, суд дійшов висновку про наявність у справі спору про право, зокрема, спору щодо участі біологічної матері в утриманні своєї дитини та/або ухилення від такої участі, який не може розглядатися в судовому порядку безвідносно до дій біологічної матері, і підлягає розгляду в порядку позовного провадження, що згідно з вимогами частини четвертої статті 315 ЦПК України є підставою для залишення заяви без розгляду.

Керуючись ст. 258-261, 263,, 293, 294, 315, 352-355 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Виконавчий комітет Калинівської міської ради як орган опіки і піклування, військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, залишити без розгляду.

Роз`яснити заявнику його право подати позов на загальних підставах.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення, що є датою її ухвалення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 20.10.2025.

Суддя Патраманський І. І.