Номер провадження: 22-ц/813/2103/25
Справа № 501/3888/18
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3

на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 17 липня 2024 року, ухвалене Іллічівським міським судом Одеської області у складі: судді Петрюченко М.І. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди,

в с т а н о в и в :

У грудні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, який обґрунтовувала тим, 16 серпня 2018 року о 08 год. 43 хв. на подвір`ї будинку АДРЕСА_1 , яке належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_2 , на сина позивача, неповнолітнього ОСОБА_4 впали ворота, внаслідок чого останній помер на місці через отримані травми, які не сумісні з життям.

Оглядом місця події від 16 серпня 2018 року встановлено, що вхід на територію подвір`я відповідача відбувався через металеву хвіртку та автоматичні металеві ворота. На момент огляду місця події, проведеного 16 вересня 2018 року, встановлено, що ворота знаходились в несправному стані та були сперті зсередини на кам`яні стовбці.

Відповідач ОСОБА_2 проживає в Німеччині, в літній період часу проживає за зазначеною адресою у м. Чорноморськ, дозволив за винагороду членам сім`ї позивача, яка складалась з позивача, її чоловіка, сина, дідуся та бабусі, проходити через його подвір`я, так як дорога до подвір`я по АДРЕСА_2 , де знаходився будинок позивача, були зруйновані внаслідок природних катаклізм, від чого відбувся зсув ґрунту у море.

Позивач стверджує у позові, що дозволивши сім`ї позивача проходити через своє подвір`я, ОСОБА_2 повинен був вжити заходів безпеки, які б створили умови, що унеможливили б настання негативних наслідків, а саме - смерті сина позивачки.

Станом на 16 серпня 2018 року металеві ворота були в несправному стані, так як вони не закривались автоматично, були приставлені до металевих стовбців. Враховуючи, що ворота були приставлені, при наближенні сина позивачки впритул до воріт, вони впали на нього та спричинили йому тілесні ушкодження не сумісні з життям.

Про те, що ОСОБА_2 не вжив заходів по ремонту воріт, знав як він сам, так і члени його сім`ї, а також ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , яка працювала у нього, голова правління ГО «ЖБТ 9 мікрорайон» Пилипчук Л.Л., які у кримінальному проваджені № 0000788 від 17.08.2018 за ч. 1 ст. 115 КК України надали покази про те, що ворота були приставлені до стовбців і внаслідок їх падіння загинув син позивачки.

Позивачка стверджує в позові, що спричиненням смерті її сина, відповідачем завдано матеріальної шкоди, яка полягає у витратах на поховання сина, поминальному обіді та складає 28448,01 грн та моральної шкоди, яку позивач оцінює в розмірі 5 000 000 грн та обґрунтовує втратою єдиного сина та неймовірними стражданнями через це, її важким психологічним станом здоров`я, що неможливо передати, та втратою нормального людського життя.

Тому із посиланням як на правове обґрунтування своїх вимог на ст. 322, 282, 1166, ч. 2 ст. 1167 ЦК України просила суд стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в розмірі, що складає 28448,01 грн та моральну шкоду у розмірі 5 000 000 грн.

Заочним рішенням від 04 березня 2019 року позов задоволено.

За заявою відповідача в особі свого представника адвоката Бобровника Д.О. ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 14 лютого 2022 року заочне рішення скасоване та ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 17 липня 2024 року у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі, з урахуванням уточнень, поданих у передбачені ч. 1 ст. 364 ЦПК України строки, позивачка просить рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 17 липня 2024 року як ухвалене без повного та всебічного з`ясування судом усіх обставин справи, з невідповідністю висновків, викладених в оскаржуваному рішенні, дійсним обставинам справи, з порушенням норм процесуального та неправильним застосування норм матеріального права, без належного аналізу всіх доказів скасувати та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 і стягнути з ОСОБА_2 на її користь матеріальну шкоду в розмірі 28448,01 грн та моральну шкоду у розмірі 5 000 000 грн.

Доводами апеляційної скарги позивачки є те, що обставина смерті сина позивачки настала в результаті падіння воріт, підтверджено матеріалами КП № 0000788 від 17.08.2018, натомість помилковими є висновки суду про суперечливість наявних в матеріалах цивільної справи № 501/3888/18 висновків експерта № 19-267 від 27.02.2020 та № КСЕ-19/116-22/8673 від 03.10.2022, оскільки у першому виснувано, що причиною настання нещасного випадку стали: несправність металевих воріт, відсутність забезпечення власником домоволодіння надійного кріплення несправних металевих воріт огорожі, що призвело до їх падіння; встановлено невідповідність дій власника нормам ст. 151 ЖК України; констатовано, що власник мав можливість запобігти настанню надзвичайної події, проте не скористався нею, тобто встановлено причинний зв`язок з настанням події нещасного випадку.

В рамках вказаного експертного висновку наявні посилання на покази свідків ОСОБА_1 , що на питання ОСОБА_7 до ОСОБА_8 , чи зачинив він все, той відповів, що хвіртку зачинив, а ворота приставив; ОСОБА_9 , що той чув від ОСОБА_10 , що того року ці ворота вже падали; ОСОБА_11 , що зі слів голови кооперативу Леоніда дані ворота того року падали, і це чули сусіди, йому знається, що гувернантці ОСОБА_12 відомо про неробочий стан воріт; ОСОБА_13 , що минулого року ці ворота не працювали, оскільки був зіпсований електричний пристрій відкату воріт, він приходив до ОСОБА_14 і ті при свідку самостійно вручну закривали ворота, відкривши механізм відкатних воріт та заблокувавши його ключем, що унеможливлює рух воріт, після чого ворота ніхто не відчиняв.

Неспроможним є висновок суду про огляд воріт вже після нещасного випадку, оскільки необхідності в їх огляді до настання такого зі сторони позивача була відсутня; про незазначення у висновку про несправність воріт у момент настання нещасного випадку, а не після його настання, оскільки цілком очевидно, що 6-річна дитини фізично не може здійснити такий вплив на ворота, щоб пошкодити їх, через що ті впадуть, і судом не оцінено покази свідків, а зроблено одне посилання на критичну оцінку експертного висновку.

Судом не зазначено, що на момент монтажу металевих воріт не діяли норми ДБН, на які посилається експерт в своєму висновку, оскільки таке не спростовує приведення воріт у відповідність до цих стандартів, якщо існує ризик небезпеки, та враховуючи, що до всіх воріт йдуть споживчі та експлуатаційні документи, які встановлюють потребу у періодичній перевірці, обслуговуванні через можливість виходу з ладу присутніх механізмів, строку їх експлуатації, та беручи до уваги, що нещасний випадок стався аж через 18 років з дати встановлення воріт, а посилання відповідача на встановлення та монтаж воріт попереднім власником ніяким чином не звільняє відповідача як власника домоволодіння від відповідальності.

Критична оцінка судом експертного висновку в частині причин нещасного випадку: як-то несправності воріт огорожі та відсутність забезпечення власником надійного кріплення несправних металевих воріт огорожі, не узгоджується із доданими до висновку фотографіями, на яких видно корозію на поверхні воріт (корозії), що робить конструкцію менш стійкою в умовах експлуатації, а власник повинен був передбачати можливість виходу воріт з ладу через їх незадовільний стан і вжити відповідних заходів.

Зазначаючи про змістовність, аргументованість та обґрунтованість експертного висновку № КСЕ-19/116-22/8673, №КСЕ-19/107-22/6778 від 30.10.2022, проведеного на підставі ухвали суду, суд вже не зазначає про проведення такого після нещасного випадку, однак не враховує, що експерти не дають конкретні відповіді на поставлені питання, а роблять лише посилання на неможливість встановити ті чи інші обставини через «експлуатаційний період» або «відсутність регламентованих вимог до улаштування воріт на території дачної забудови», проте не враховує, що в дослідницький частині висновку експерти вказують на неможливість виявити причини падіння металевих зсувних воріт у зв`язку з експлуатаційним періодом, який виключає такі фактори як відновлення, покращення, технічне обслуговування виробів та конструкцій об`єкту дослідження, котрі могли бути проведені на сьогоднішній день».

Зазначений висновок не дає чітких відповідей на поставлені питання, тому його не можна повністю протипоставляти висновку № 19-267, як це робить суд.

Висновок експерта № 23-3308 від 27.09.2023, зроблений на підставі ухвали суду від 21.03.2023, взагалі не був проаналізований судом, не враховано його та не вмотивоване таке, а на нього зроблено лише посилання.

Проте, і в цьому висновку, як і у висновку № 19-267, зазначено, що причинами нещасного випадку стали: падіння воріт, несправність воріт, відсутність забезпечення надійного кріплення; вказано, що власнику необхідно було тримати металеві ворота в справному стані та забезпечити надійне кріплення (розміщення) несправних металевих воріт огорожі.

Щодо винуватості відповідача, то заявниця виходить із загальних вимог ст. 316,319, 322 ЦК України, ст. 151 ЖК України, що ставляться як до власника майна і які відповідач не виконав, через що стався нещасний випадок.

Висновок суду про неможливість встановити обставини, які обумовили нещасний випадок, не виявляється можливим, так само як і встановити дії (бездіяльність) яких осіб з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з настанням даної події теж не являється можливим, є помилковим та не ґрунтується на двох з трьох наявних у справі експертних висновках. Як помилковими є і посилання суду на те, що відповідач не може вважатися винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, доки його вина не доведена обвинувальним вироком, а задоволенням позову суд порушить принцип невинуватості і перейме на себе повноваження кримінального суду щодо встановлення особи у вчиненні кримінального правопорушення, і таке рішення буде незаконним, оскільки незважаючи на відкрите КП № 0000788 від 17.08.2018, подальший рух такого має здійснюватися за вимогами КПК України, натомість в цивільних правовідносинах інший склад юридичного правопорушення, а вина це невжиття особою всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов`язання або для запобігання заподіянню шкоди.

Розмір завданої позивачці моральної шкоди оцінений нею на підставі обставин справи та тяжкості наслідків, що настали.

Відзив у визначений судом строк не надійшов

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Слаблюк В.М. підтримав доводи апеляційної скарги. Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_15 апеляційну скаргу не визнав.

Позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомленні належним чином, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 130 ЦПК України, оскільки їх представники ОСОБА_3 та ОСОБА_15 (представники сторін) отримали судові повістки на 14 жовтня 2025 в електронних кабінетах підсистеми «Електронний суд» 29.08.2025 8:43:26 та 29.08.2025 8:32:31 відповідно, а також позивачка особисто отримала як користувач Електронного суду судову повістку-повідомлення 29.08.2025 8:32:34 22:37:13, що підтверджується довідками про доставку електронного документа (т. 3, а.с. 132-133).

Вказане в силу положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що за адресою: АДРЕСА_2 склад родини: ОСОБА_16 власник, ОСОБА_17 чоловік, ОСОБА_1 донька, ОСОБА_18 онук, про що свідчить довідка про склад сім`ї, видана житлово-будівельним товариство «9 мікрорайон» (т. 1 а.с. 22). Вказаній довідці відповідає і наявна в матеріалах справи копія паспорту на ім`я позивачки ОСОБА_1 з вказівкою місця її реєстрації (т. 1 а.с. 5-6).

Згідно Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів від 22.05.2007 № 4016499 ОСОБА_2 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 22.05.2007, укладеного із ОСОБА_19 (т. 1 а.с. 225, 226).

Згідно довідки, виданої 30 серпня 2018 року ОСОБА_2 головою ГО «ЖБТ «9 мікрорайон» ОСОБА_20 , за адресою: АДРЕСА_3 , (тимчасово проживає в літній період) склад сім`ї: ОСОБА_2 , ОСОБА_21 (т. 1 а.с. 21).

Сторонами по справі визнається, що відповідач ОСОБА_2 проживає в Німеччині, в літній період часу проживає за зазначеної адресою у м. Чорноморськ, дозволив за винагороду членам сім`ї позивача, яка складалась з позивача, її чоловіка, сина, дідуся та бабусі, проходити через його подвір`я, так як дорога до подвір`я по АДРЕСА_2 , де знаходився будинок позивача, була зруйнована внаслідок природних катаклізм, від чого відбувся зсув ґрунту у море.

16 серпня 2018 року о 08 год. 43 хв. на подвір`ї будинку АДРЕСА_1 , яке належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , на сина позивача, неповнолітнього ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , впали зсувні ворота, внаслідок чого останній помер на місці через отримані травми, які не сумісні з життям.

Згідно актового запису № 650, що складений 16 серпня 2018 року Чорноморським міським відділом державної реєстрацій актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження Одеська область, місто Чорноморськ, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 6 років (т. 1 а.с. 8).

Згідно Договору про організацію та проведення поховання № 042934 від 27.08.2018 щодо поховання ОСОБА_18 , та квитанції про оплату замовником ОСОБА_23 16.08.2018 сплачено за копання могили 753,01 грн (т. 1 а.с. 19).

Згідно рахунку-фактури № 18/08 виконавцем Кулишовим О.О. замовник ОСОБА_11 за послуги з організації похоронного ритуалу та похованню виконані роботи на суму 27695 грн (т. 1 а.с. 20).

Згідно висновку судово-медичного експерта № 72/217 від 30.08.2018, що проведений на підставі ухвали Іллічівського міського суду Одеської області, при дослідженні трупа ОСОБА_18 , вік 6 років, виявлені наступні тілесні ушкодження: забиті рани лоба в кількості трьох, численні переломи кісток обличчя, численні садна обличчя та правого колінного суглоба; крововиливи в м`яких тканинах голови і лівій скроневій м`язі з відкритим переломом кісток склепіння та основи черепа, вогнища забою з розтрощення головного мозку і мозочка; крововиливи під плеврою легень. Усі тілесні ушкодження утворилися одномоментно за короткий проміжок часу, що передував настанню смерті, від дії тупого предмета внаслідок падіння воріт і містять ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпечності для життя. Смерть дитини

ОСОБА_18 перебуває в прямому причинному зв`язку з виявленими тілесними ушкодженнями, вказаними в п.1 та настала від забою та набряку головного мозку (т. 1 а.с. 14-18, 155-159)

За фактом загибелі ОСОБА_18 , вік 6 років, зареєстроване кримінальне провадження, про що свідчить Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань номер КП № 0000788 від 17.08.2018 (т. 1 а.с. 10).

Згідно протоколу огляду місця події, вхід на територію цього подвір`я відбувався через металеву хвіртку та автоматичні металеві ворота. На момент огляду місця події, проведеного 16.08.2018 в період часу з 09:30 год до 10:20 год, встановлено, що ворота знаходяться у вертикальному положенні та сперті зсередини до кам`яних стовпів; ворота відкриваються за допомогою зубчастого механізму, накатом по направляючий трубі, яка вмонтована в землю; при огляду воріт відносно вулиця, праве колесо розташоване на направляючій трубі, ліве колесо розташоване на землі і у краю направляючої труби; зубчаста направляюча понизу воріт розташована не на зубчастій шестерні електричного механізму, за допомогою якою відкриваються та закриваються ворота (т. 1 а.с. 11-13).

Згідно Договору підряду № 35 від 08.12.2000 на поставку та монтаж відкатних воріт , укладеного замовником ОСОБА_24 , здійснено постачання та монтаж досліджуваних воріт огорожі, строк гарантії інженерних систем, що входять в об`єкт, - 24 місяці, нормальної роботи об`єкта 12 місяців з моменту підписання сторонами акту здачі-приймання, за виключенням випадків умисного пошкодження його з боку третіх осіб. Гарантійний строк переривається на весь час, протягом якого об`єкт не експлуатується; згідно акту прийому-передачі від 18.12.2000 ОСОБА_24 прийняв ворота відкатні КСС «ранчо» 180 см х 390 см, встановлені за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 221-224).

Відповідно до висновку експерта № 19-267 від 27.02.2020, проведеного на підставі ухвали судді Іллічівського міського суду Одеської області від 21.12.2018 у межах кримінального провадження № 0000788, на питання про те, яка причина нещасного випадку, який стався 16 серпня 2018 року на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_2 та призвів до гибелі ОСОБА_18 , та які обставини його обумовили; та дії (бездіяльність) яких осіб з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з настанням даної події, виснувано, що:

1. Причинами настання 16.08.2018 року нещасного випадку з ОСОБА_18 на території домоволодіння, яке належить ОСОБА_25 та розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , стали: несправність металевих воріт огорожі домоволодіння, падіння несправних металевих воріт огорожі домоволодіння на ОСОБА_18 .

2. В даній ситуації дії власника домоволодіння ОСОБА_2 не відповідають вимогам ст. 151 ЖК УРСР, в частині того, що він не забезпечив надійного кріплення несправних металевих воріт огорожі, що призвело до їх падіння на ОСОБА_18 і його смертельного травмування.

У відповідності з проведеними дослідженням, а також порівнюючи дії осіб, причетних до події, з вимогами нормативно-правових актів з безпеки життєдіяльності, експерт дійшов висновку про те, що в розглянутій ситуації ОСОБА_2 мав можливість запобігти настанню надзвичайної події, проте з причин, які повинні бути встановлені слідчим шляхом, нею не скористався.

ОСОБА_2 повинен був забезпечити надійне кріплення несправних металевих воріт огорожі.

Таким чином, в розглянутій ситуації дії власника домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 не відповідають вимогам ст. 151 ЖК УРСР в частині того, що він не забезпечив надійного кріплення несправних металевих воріт огорожі свого домоволодіння, що призвело до їх падіння на ОСОБА_18 і його смертельному травмуванню і з технічної точки зору, знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням події нещасного випадку.

В діях інших осіб, причетних до події, не встановлено відступів від нормативно-правових актів з безпеки життєдіяльності, які з технічної точки зору знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням події нещасного випадку - смертельним травмуванням ОСОБА_18 (т. 1 а.с. 100-110, 162-173).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 03 червня 2022 року за клопотанням представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Бобровника Д.О. призначено комплексну будівельно-технічну експертизу та експертизу безпеки життєдіяльності.

Згідно висновку експертів № КСЕ-19/116-22/8673, № КСЕ-19/107-22/6778 від 03.10.2022:

1. Відповідність металевих зсувних воріт огорожі домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вимогам нормативно - правових актів у галузі будівництва (ДБН, СниП, стандартам, технічним умовам тощо) неможливо перевірити у зв`язку з відсутністю регламентованих вимог до улаштування воріт на території садибної забудови.

2. Технічну причину падіння металевих зсувних воріт огорожі домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке сталося 16 серпня 2018 року, виявити неможливо у зв`язку з експлуатаційним періодом. Детальніше наведено у дослідницькій частині висновку.

3. Що спричинило падіння металевих зсувних воріт огорожі домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке сталося 16 серпня 2018 року, виявити неможливо у зв`язку з експлуатаційним періодом. Детальніше наведено у дослідницькій частині висновку.

4. Встановити, чи міг ОСОБА_2 передбачити і усвідомлювати падіння металевих зсувних воріт огорожі домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке сталося 16 серпня 2018 року, не надається можливе. Детальніше наведено у дослідницькій частині висновку.

5. Причиною нещасного випадку, який стався 16.08.2018 р. на території домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_2 та призвів до гибелі ОСОБА_18 , є падіння металевих зсувних воріт, однак встановити обставини, які його обумовили, не надається за можливе. Детальніше наведено у дослідницькій частині висновку.

6. Встановити дії (бездіяльність) яких осіб з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з настанням даної події не є можливим. Детальніше наведено у дослідницькій частині висновку (т. 1 а.с. 193-208).

Ухвалою Іллічівського міськрайонного суду Одеської області від 21 березня 2023 року за клопотанням представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Прокопішиної К.В. призначено повторну експертизу безпеки життєдіяльності за матеріалами цивільної справи № 501/3888/18

Згідно висновку експерта № 23-3308 від 26.06.2023 ( т. 2 а.с.143-144):

1, 2 причинами настання 16.08.2018 на території домоволодіння ( АДРЕСА_1 ), яке належить гр. ОСОБА_2 , нещасного випадку з ОСОБА_18 , стали:

- падіння несправних металевих воріт огорожі домоволодіння на ОСОБА_18 ;

- несправність металевих воріт огорожі домоволодіння;

- відсутність забезпечення власником домоволодіння надійного кріплення несправних металевих воріт огорожі.

Для запобігання нещасного випадку з ОСОБА_18 , власнику домоволодіння необхідно було:

- тримати металеві ворота огорожі в справному стані;

- забезпечити надійне кріплення (розміщення) несправних металевих воріт огорожі.

Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу відшкодуванні позивачці як матері загиблого малолітнього ОСОБА_18 внаслідок падіння на нього несправних металевих зсувних воріт на території домоволодіння відповідача матеріальної та моральної шкоди.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що в даному випадку обов`язок відшкодувати майнову та моральну шкоду безпосередньо пов`язаний із необхідністю встановлення вини та причинного зв`язку у кримінальному правопорушенні, що розслідується за фактом смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_26 , вина відповідача і причинний зв`язок між його діями (бездіяльністю) та смертю дитини можуть бути встановлені лише у визначений чинним законодавством спосіб та порядку, в рамках кримінального провадження; посилання на конкретну фізичну особу в контексті її зв`язку зі злочином можливе лише у випадку, коли вона перебуває в статусі підозрюваного, обвинуваченого або підсудного, а відповідач не має жодного із перелічених процесуальних статусів у кримінальному провадженні № 0000788 від 17 серпня 2018 року, що унеможливлює пов`язувати його особу із розслідуваним кримінальним правопорушенням, так само як і посилатися на матеріали цього кримінального провадження.

Тому виходячи із презумпції невинуватості, відповідач не може вважатися винним у настанні нещасного випадку, внаслідок якого загинула людина, доки його вину не буде доведено у встановленому чинним кримінальним процесуальним законодавством порядку і у відношенні нього судом не буде ухвалений обвинувальний вирок, а у випадку задоволення цивільного позову позивача і встановлення судом обов`язку відповідача сплатити на її користь суму грошової компенсації матеріальної та моральної шкоди, завданої смертю дитини, суд тим самим порушить принцип невинуватості, перейме на себе повноваження кримінального суду щодо встановлення вини особи у вчиненні кримінального правопорушення, а тому таке рішення буде вважатись незаконним.

Крім того, суд, надаючи оцінку наявним у матеріалах справи висновкам експерта № 19-267 від 27.02.2020 та № КСЕ-19/116-22/8673, № КСЕ-19/107-22/6778 від 03.10.2022, зазначив, що вони хоча і стосуються тотожного предмету експертного дослідження, однак містять розбіжності (неузгодженості) у відповідях на поставлені питання, зокрема щодо того, чи міг трапитися нещасний випадок з дитиною, у тому разі, якби металеві ворота були належним чином установлені та закріплені, отже є взаємно суперечливими.

У першому висновку № 19-267 експерт встановив прямий (безпосередній) причинно-наслідковий зв`язок нещасного випадку з несправністю металевих воріт огорожі домоволодіння, відсутністю забезпечення власником домоволодіння їх надійного кріплення та падінням цих воріт на ОСОБА_18 та виснував, що для запобігання нещасного випадку з ОСОБА_18 , власнику домоволодіння необхідно було: тримати металеві ворота в справному стані; забезпечити надійне кріплення (розміщення) несправних металевих воріт огорожі.

Вказаний висновок судом оцінено критично, оскільки експертом:

- не описано та не обґрунтовано на підставі яких досліджених даних та доказів (документів) ним встановлено несправність металевих воріт огорожі;

- не наведено критеріїв справності (несправності) металевих воріт огорожі, та чим конкретно (за якими фізичними чи іншими параметрами) досліджувані металеві ворота огорожі відрізнялись від справних, які конкретно недоліки конструкції чи монтажу зробили їх несправними;

- не наведено якими положеннями нормативно-правових актів встановлені критерії та вимоги до монтажу і встановлення воріт огорожі, забезпечення їх експлуатації;

- ким та як саме було встановлено та зафіксовано стан металевих воріт огорожі до настання нещасного випадку з ОСОБА_18 .

Щодо обґрунтованості висновку експерта № 19-267, суд зазначив, що металеві ворота огорожі оглянуті та досліджені після настання нещасного випадку; висновок експерта не має відомостей про дослідження причини настання нещасного випадку, як саме вплив на металеві ворота огорожі з боку ОСОБА_18 (у «Вихідних даних» експертизи містяться покази ОСОБА_17 , де він зокрема вказує що дитина ( ОСОБА_18 ) заліз на ворота, внаслідок чого вони впали і він був смертельно травмований); у висновку експерта не зазначено жодних норм ДБН, інших норм, які мають визначати норму навантаження, яке мають витримувати металеві ворота огорожі і чи були ворота досліджені на відповідність цим вимогам; не вказано як саме, за допомогою яких доказів, досліджень встановлено, що металеві ворота огорожі були несправними у момент настання нещасного випадку з ОСОБА_18 , а не після настання нещасного випадку; у висновку експерта не наведено конкретних вимог до встановлення/монтажу металевих воріт огорожі, не встановлено що саме можна розуміти під поняттям «справні ворота», щоб встановити що вони були «несправними» (тобто не відповідали зазначеним вимогам).

Постачання та монтаж воріт виконано 08.12.2000 попереднім власником, натомість експертом робиться посилання на ДБН, затверджені наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 927/11207, які на момент монтажу металевих воріт огорожі ще не були прийняті.

Висновки експерта у дослідженні № 19-267 від 27.02.2020 щодо несправності воріт огорожі домоволодіння; падіння воріт огорожі домоволодіння на ОСОБА_18 , відсутність забезпечення власником надійного кріплення несправних металевих воріт огорожі, судом також оцінено критично, оскільки як вбачається з висновку експертів від 30.10.2022 року № КСЕ-19/116-22/8673/КСЕ-19/107-22/6778, вимоги до улаштування воріт на території садибної забудови відсутні у зв`язку з відсутністю регламентованих вимог до улаштування воріт на території садибної забудови.

Тому, на думку суду, у висновку експерта № 19-267 ні № 23-3308 не спростовано даного факту, не наведено конкретних вимог до улаштування воріт на території садибної забудови та не встановлено технічну причину та не встановлено, що спричинило падіння металевих зсувних воріт.

Судом в основу оскаржуваного рішення покладено висновок комплексної судової будівельно-технічної експертизи та безпеки життєдіяльності від 03.10.2022 № КСЕ-19/116-22/8673/КСЕ-19/107- 22/6778, складений за результатами проведення комплексної судової експертизи експертами Одеського НДЕКЦ МВС України та Закарпатського НДЕКЦ МВС України, як змістовний, аргументований та обґрунтований, на думку суду, згідно якого встановити обставини, які обумовили нещасний випадок, не надається за можливе, так само як і встановити дії (бездіяльність) яких осіб з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з настанням даної події теж не уявляється можливим.

Переглядаючи вказане судове рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13 Конституції України).

Частиною четвертою статті 41 Конституції України гарантовано, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положеннями статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян.

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Аналіз положень статті 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювача шкоди.

Тобто цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Верховний Суд України у постанові від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14 вказав, що аналіз норм ЦК України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Наведений висновок було підтверджено Верховним Судом, зокрема у постановах від 21 квітня 2021 року в справі № 648/2035/17, від 15 липня 2021 року у справі № 520/4080/16, від 27 жовтня 2021 року у справі № 461/484/18, від 09 лютого 2022 року у справі № 161/7881/20.

Статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з положеннями частини другої статті 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частина третя статті 22 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною першою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (пункт 3 частини другої статті 23 ЦК України).

При цьому частиною третьою статті 23 ЦК України встановлено спосіб відшкодування моральної шкоди, а саме якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують, і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Колегія суддів погоджує довід апеляційної скарги позивачки про помилковість висновків суду про те, що обов`язок відшкодувати майнову та моральну шкоду безпосередньо пов`язаний із необхідністю встановлення вини та причинного зв`язку саме у кримінальному правопорушенні, що розслідується за фактом смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_26 , і допоки діє презумпція невинуватості ОСОБА_2 , то встановивши таке, суд в теперішній справі перейме на себе повноваження кримінального суду.

Кримінальна та цивільна відповідальність за шкоду як різновиди юридичної відповідальності - мають різні правову природу та склад. Кримінальна відповідальність спрямована на покарання злочинця за вчинення злочину, тоді як цивільна відповідальність має на меті відшкодування шкоди потерпілому.

Так, кримінальна відповідальність настає за вчинення злочину, тобто суспільно небезпечного діяння, передбаченого Кримінальним кодексом, та предметом доказування є склад певного злочину, що включає об`єктивну сторону (діяння, наслідки, причинний зв`язок), суб`єктивну сторону (вина, мотив, мета), суб`єкт злочину (особа, яка досягла певного віку та є осудною) та об`єкт злочину. Метою такого є покарання винного, виправлення, запобігання вчиненню нових злочинів

Натомість, цивільна відповідальність має іншу правову природу і настає за порушення цивільних прав та інтересів, передбачена Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами. Її складом є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між ними та вина. Метою такого є відшкодування шкоди, відновлення порушених прав.

Аналіз наведеного свідчить про те, що основними відмінностями вказаних видів юридичної відповідальності є: кримінальна відповідальність - покарання, цивільна - відшкодування шкоди, в їх основі лежить: в першому випадку злочин, у другому - порушення цивільних прав; обидві мають різну мету: карати та відшкодовувати завдану шкоду.

В деяких випадках особа може нести як кримінальну, так і цивільну відповідальність за одне й те саме діяння, наприклад, якщо заподіяна шкода є наслідком злочину.

Отже, відсутність обвинувального вироку жодним чином не може бути перешкодою для захисту потерпілою особою своїх цивільних прав у цивільному процесі, а відмова особі у такому не ґрунтується на приписах ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, складовою якої є право на справедливий суд.

За правилами статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За загальним правилом, у справах вказаної категорії позивач доводить факт заподіяння шкоди, протиправність діяння, наявність причинного зв`язку та вину заподіювача. Відповідач, у свою чергу, може доводити відсутність вини, яка звільняє його від відповідальності. Доказування розміру шкоди та її причинно-наслідкового зв`язку є ключовим завданням позивача.

Таке витікає із змісту ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, згідно якої діє презумпція завдавача шкоди і не позивач доводить вину відповідача, а саме відповідач доводить відсутність своєї вини, тобто законодавець таким чином розподілив тягар доказування у цій категорії справ.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

Однією із підстав звільнення від деліктної відповідальності заподіювача шкоди є непереборна сила, тобто надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, яка повністю звільняє від відповідальності заподіювача шкоди за умови, що останній не міг її передбачити або передбачив, але не міг її відвернути, і, здійснюючи вплив на його діяльність, спричинила настання шкоди.

Факт смерті малолітнього сина позивачки ОСОБА_18 від падіння залізних відкатних воріт на території домоволодіння відповідача ОСОБА_2 доведений належними та допустимим у розумінні вимог ст. 77, 78 ЦПК України доказами, і він сторонами не оспорюється.

Колегія суддів погоджує довід апеляційної скарги про помилковість оцінки судом трьох наявних в матеріалах справи висновків.

Згідно висновку Верховного Суду у постанові від 03 липня 2024 року у справі № №756/11081/20 висновок експерта, підготовлений в межах кримінального провадження, може бути визнаний доказом у цивільній справі, навіть якщо вирок ще не постановлено.

Вказане відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Згідно наявному в матеріалах справи висновку експерта № 19-267 від 27.02.2020, проведеного на підставі ухвали судді Іллічівського міського суду Одеської області від 21.12.2018 у межах кримінального провадження № 0000788, вихідними даними якого були: лікарське свідоцтво про смерть, протокол огляду місця події, протоколи допиту ОСОБА_1 , ОСОБА_17 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , на питання про те, яка причина нещасного випадку, який стався 16 серпня 2018 року на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_2 та призвів до гибелі ОСОБА_18 , та які обставини його обумовили; та дії (бездіяльність) яких осіб з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з настанням даної події, дано вичерпні, чіткі та узгоджені між собою відповіді щодо того, що причинами 16.08.2018 нещасного випадку з ОСОБА_18 на території домоволодіння, яке належить ОСОБА_25 та розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , стали: несправність металевих воріт огорожі домоволодіння, падіння несправних металевих воріт огорожі домоволодіння на ОСОБА_18 .

При цьому, в експертному висновку зазначено (вихідні дані) протоколи допиту: ОСОБА_1 від 08.09.2018, що коли вона ввечері сиділа у ОСОБА_14 на подвір`ї, на питання ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про те, чи закрив він все, той відповів, що хвіртку закрив, а ворота приставив; ОСОБА_17 від 08.09.2018, що 16.08.2018 коли він вранці повернувся додому після повідомлення, що онука придавило, бачив, що ворота у подвір`ї відповідача були приставлені на кам`яні стовпи; ОСОБА_9 від 08.09.2018, який є сусідом сторін, що він від ОСОБА_10 чув, що того року ці ворота вже падали; свідка ОСОБА_11 від 29.08.2018, що йому відомо зі слів голови кооперативу Леоніда, що ці ворота того року падали, і це чули сусіди; ОСОБА_13 від 08.09.2018, який є головою правління громадської організації ЖБТ 9-мікрорайон, що в минулому році ці ворота не працювали, оскільки був зіпсований електричний пристрій відкату воріт на подвір`ї ОСОБА_27 , минулого року при від`їзді до ОСОБА_28 телефоном повідомив йому, що ворота зіпсовані і при свідку самостійно вручну закрили ворота ключем, що унеможливлювало їх рух. Після того ворота ніхто не відкривав. В 2018 році свідок бачив автомобіль відповідача на дворі, слід вважати, що ворота він відкривав.

Також експерт виснував про те, що в даній ситуації дії власника домоволодіння ОСОБА_2 не відповідають вимогам ст. 151 ЖК УРСР, в частині того, що він не забезпечив надійного кріплення несправних металевих воріт огорожі, що призвело до їх падіння на ОСОБА_18 і його смертельного травмування.

У відповідності з проведеними дослідженням, а також порівнюючи дії осіб, причетних до події, з вимогами нормативно-правових актів з безпеки життєдіяльності, експерт дійшов висновку про те, що в розглянутій ситуації ОСОБА_2 мав можливість запобігти настанню надзвичайної події, проте з причин, які повинні бути встановлені слідчим шляхом, нею не скористався.

ОСОБА_2 повинен був забезпечити надійне кріплення несправних металевих воріт огорожі.

Таким чином, в розглянутій ситуації дії власника домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 не відповідають вимогам ст. 151 ЖК УРСР в частині того, що він не забезпечив надійного кріплення несправних металевих воріт огорожі свого домоволодіння, що призвело до їх падіння на ОСОБА_18 і його смертельному травмуванню і з технічної точки зору, знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням події нещасного випадку.

В діях інших осіб, причетних до події, не встановлено відступів від нормативно-правових актів з безпеки життєдіяльності, які з технічної точки зору знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням події нещасного випадку - смертельним травмуванням ОСОБА_18 (т. 1 а.с. 100-110, 162-173).

Вказаний висновок цілком узгоджується із висновком експерта безпеки життєдіяльності Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз № 23-3308 від 26.06.2023 ( т. 2 а.с.143-144), вихідними даними для якого стали матеріали цивільної справи № 501/3888/18, і згідно якого причинами настання 16.08.2018 на території домоволодіння ( АДРЕСА_1 ), яке належить гр. ОСОБА_2 , нещасного випадку з ОСОБА_18 , стали:

- падіння несправних металевих воріт огорожі домоволодіння на ОСОБА_18 ;

- несправність металевих воріт огорожі домоволодіння;

- відсутність забезпечення власником домоволодіння надійного кріплення несправних металевих воріт огорожі.

Для запобігання нещасного випадку з ОСОБА_18 , власнику домоволодіння необхідно було:

- тримати металеві ворота огорожі в справному стані;

- забезпечити надійне кріплення (розміщення) несправних металевих воріт огорожі.

Відповідно до статті 105 ЦПК України призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоров`я; 2) психічний стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.

Згідно із статтею 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Як роз`яснено у пунктах 11, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи.

У випадках, коли у справі щодо одного й того ж предмета проведено декілька експертиз, у тому числі комплексну, комісійну, додаткову чи повторну, суд повинен дати оцінку кожному висновку з точки зору всебічності, повноти й об`єктивності експертного дослідження. Такій оцінці підлягають також окремі висновки експертів - членів комісійної чи комплексної експертизи, які не підписали спільний висновок. Не повинна віддаватись перевага висновку експертизи лише тому, що вона проведена комісійно, повторно, експертом авторитетної установи або таким, який має більший досвід експертної роботи, тощо.

Зі змісту досліджуваних висновків експертів вбачається, що експертами при проведенні експертного дослідження було застосовано різні підходи до визначення стану здоров`я спадкодавця на час посвідчення спірного заповіту, а тому експерти дійшли протилежних висновків, які (з урахуванням методу дослідження) не є взаємовиключними. За умови наявності двох протилежних висновків судом не оцінювалися обидва висновки в сукупності та не розглядалося питання про доцільність призначення комісійної експертизи.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 2601/18570/12.

Отже, в обох наведених експертних висновках, проведених на підставі ухвал суду як в кримінальному, так і в цивільному провадженні, чітко та беззаперечно виснувано як щодо причини нещасного випадку, що стався із сином позивачки 16.08.2018 на території домоволодіння відповідача, так і аргументовано викладено про те, що саме дії (бездіяльність) відповідача ОСОБА_2 як власника домоволодіння щодо не запобіганню настанню надзвичайної події призвели до таких наслідків.

Вказані експертні висновки колегія судді оцінює по справі разом із іншими доказами, сукупність яких свідчить про обґрунтованість позовних вимог в частині доведення факту заподіяння завданої позивачці загибеллю сина шкоди та протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку та вину заподіювача.

Натомість, відповідач не виконав свого процесуального обов`язку в даній справі та не надав доказів, які б, у свою чергу, свідчили про відсутність його вини, або обставини, які б звільняли його від відповідальності.

Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає слушними доводи апеляційної скарги в частині критичного сприйняття судом експертного висновку № 19-267 від 27.02.2020, оскільки відсутність огляду металевих воріт до настання нещасного випадку не передбачена жодним чином.

Натомість, саме на відповідачі як на власнику домоволодіння в силу приписів лежала відповідальність за утримання свого майна. У римському праві поняття "власність зобов`язує" означало, що право власності несе в собі не тільки права, але й обов`язки перед суспільством і державою, хоча ця концепція не була настільки розвиненою, як сучасна. Власність на майно передбачала відповідальність за нього, а також зобов`язання сплачувати податки, виконувати певні повинності та дотримуватися правил, встановлених законом.

Вказана модель трансформувалася в національному законодавстві, зокрема, у вищенаведених приписах ст. 322 ЦК України.

Натомість, відповідачем, який набув право власності у 2007 році, не довів, що ним як власником майна здійснювалося пост гарантійне обслуговування відкатних металевих воріт ККС «Ранчо», оскільки гарантійний строк таких згідно договору підряду № 35 від 08.12.2000 року становить лише 12 місяців (т. 1 а.с. 221-224)

Так само не ґрунтується на змісті виниклих правовідносин сторін і висновок суду про те, який саме вплив на металеві ворота огорожі з боку загиблого ОСОБА_18 з огляду на покази ОСОБА_17 , що дитина залізла на ворота, оскільки вочевидь вплив 6-річноної дитини на металеву конструкцію - відкатні ворота, в яких наявна хвіртка, через яку щодня заходять і виходять люди (зокрема родина ОСОБА_29 ) не мав нанести конструкції такої шкоди, щоб ворота впали.

Як помилковим є і висновок суду про критичне сприйняття вказаних експертних висновків того, що на момент монтажу металевих воріт не діяли ДБН, на які посилається експерт в своєму висновку, оскільки за відсутності даних про будь-яке обслуговування протягом 18 років воріт, гарантійний строк яких становить 12 місяців, оскільки власник зобов`язаний утримувати своє майно належним чином, а монтаж воріт попереднім власником так само не звільняє ОСОБА_2 як власника від такого обов`язку з належного утримання свого майна.

Слушними є і посилання апеляційної скарги позивачки на такий доказ, як додатки до висновку експерта від 30.10.2022 фотографії воріт, на яких вочевидь помітне значне пошкодження корозією, іржою.

Відсутність у оскаржуваному рішення оцінки висновку експерта № 23-3308 від 27.09.2023, проведеному на підставі ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 21.03.2023, у сукупності з іншими доказами по справі призвело до помилкового вирішення справи, на що також слушно посилається позивачка в апеляційній скарзі.

Натомість, надання судом переваги висновку комплексної судової будівельно-технічної експертизи та безпеки життєдіяльності від 03.10.2022 № КСЕ-19/116-22/8673, № КСЕ-19/107-22/6778, складеного за результатами проведення комплексної судової експертизи експертами Одеського НДЕКЦ МВС України та Закарпатського НДЕКЦ МВС України, не узгоджується із вищенаведеними доказами по справі та їх оцінкою у сукупності, оскільки так само, як і попередні висновки, він не містить відомостей про огляд воріт до нещасного випадку, та містить лише висновки щодо неможливості виявити причини падіння металевих воріт через експлуатаційний період, фактори, які на це вплинули, щодо технічного їх обслуговування, що експерти не дають відповіді фактично на питання, чи здійснено технічне обслуговування.

Вказаний висновок не містить жодних чітких відповідей на поставлені питання, а причини, з яких суд взяв до уваги цей висновок, а інші висновки відхилив, є суперечливими та взаємовиключними.

За таких обставин, колегія суддів вважає доведеною вину відповідача у нещасному випадку, що стався із малолітнім сином позивачки 16.08.2018 на подвір`ї відповідача через падіння металевих зсувних воріт на дитину, що завдало йому смерть.

Вказане з огляду на вимоги ст. 22, 1166, 319, 322, 1972 ЦК України є підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення на її користь з ОСОБА_2 майнової шкоди у сумі 28448 грн, що складається з коштів, сплачених родиною позивачки, за копання могили 753,01 грн (т. 1 а.с. 19), та за послуги з організації похоронного ритуалу та похованню на суму 27695 грн (т. 1 а.с. 20).

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди у відповідності до вищенаведених вимог ст. 23, 1167 ЦК України - обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (частина друга статті 1168 ЦК України).

Відсутність обвинувального вироку чи наявність постанови слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи не звільняє відповідача від обов`язку доказування своєї невинуватості.

Крім того, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено.

Вказаний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 20 грудня 2023 року у справі № 450/446/16-ц (провадження № 61-3140св23), на яку посилається заявник у касаційній скарзі, від 13 березня 2024 року у справі № 569/4753/23 (провадження № 61-16332св23).

Встановивши, що загиблий ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був єдиним сином позивачки ОСОБА_1 , апеляційний суд, проаналізувавши доводи сторін, дослідивши та оцінивши всі докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, доходить висновку про те, що заподіяна позивачці моральна шкода внаслідок загибелі малолітньої дитини підлягає відшкодуванню відповідачем як власником металевих воріт на території його домоволодінняки, оскільки останній не довів відсутності своєї вини у падінні воріт.

При цьому слід врахувати характер та обсяг страждань позивачки, яка втратила єдину дитину, з урахуванням їх тривалості й тяжкості, незворотності втрати, пов`язаних зі смертю найріднішої людини - сина, що сталася внаслідок нещасного випадку та враховуючи форму вини відповідача, виходячи із засад розумності, пропорційності та справедливості, колегія суддів вважає обґрунтованим розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи із засад виваженості, розумності й справедливості, у сумі 500000 грн.

Зменшуючи цей розмір, порівняно із заявленим позивачкою у розмірі 5000000 грн, колегія суддів бере до уваги саме форму вини відповідача, який за обставинами справи у даних деліктних правовідносинах хоча не бажав настання таких тяжких наслідків у вигляді смерті сусідської дитини, з родиною яких вони мали добрі стосунки, але повинен був й міг їх передбачити.

Вказана невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального зокрема, у відповідності до вимог п. 3, 4 ч. 1 вимог ст. 376 ЦК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 цієї статті визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з абз. 3 п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 № 10 якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору в усіх судових інстанціях.

Відповідно, враховуючи категорію даної справи, судовий збір за подання позову та апеляційної скарги підлягає стягненню на користь держави зі сторони відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2018 року становить 1762 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на момент подачі позовної заяви) за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, 1% від ціни позову у даній справі становить 50284,48 грн, що перевищує максимальний розмір судового збору за звернення до суду із позовом для фізичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на час подачі апеляційної скарги) судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду фізичною особою становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Тобто, ставка судового збору, що підлягала сплаті до суду першої інстанції за подання позовної заяви, складала 8810 грн (1762 х 5), а за подання апеляційної скарги 13215 грн (8810 х 150%).

За результатами перегляду справи апеляційним судом позов задоволено частково фактично на 10% від заявленої ціни позову.

Таким чином, судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача на користь держави за подання позову та апеляційної скарги становить 2202,5 грн ((8810+ 13215) х 10%).

Натомість, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди задоволено повністю, то з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею і документально підтверджені витрати на проведення експертизи безпеки життєдіяльності № 23-3308 у розмірі 14338,80 грн (т. 2, а.с. 142-142зв.) відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 17 липня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_5 ) матеріальну шкоду в розмірі 28448 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_5 ) моральну шкоду в розмірі 500000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 ) на користь держави судовий збір у сумі 2205,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_5 ) судові витрати у розмірі 14338,80 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 17 жовтня 2025 року

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.А. Коновалова

В.В. Кострицький