Справа № 464/5976/20 Головуючий у 1 інстанції: Сабара Л.В.
Провадження № 22-ц/811/1930/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Цьони С.Ю.,

з участю: представника апелянта ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника АТ «Українська залізниця» адвоката Лазаренко В.В. на ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 09 травня 2025 року у справі за заявою Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню,-

в с т а н о в и в:

В квітні 2025 року АТ «Українська залізниця» звернулось до суду з заявою, поданою представником Лазаренко В.В., про визнання виконавчого листа №464/5976/20, виданого 06.09.2022 Сихівським районним судом м. Львова про стягнення з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 121 942,10 грн. та 840,80 грн. судового збору, та виконавчого листа №464/5976/20, виданого 06.09.2022 Сихівським районним судом м. Львова про стягнення з АТ «Укрзалізниця» на користь держави судового збору у розмірі 840,80 грн., такими, що не підлягають виконанню.

Заяву обґрунтовує тим, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 26.07.2021 у справі №464/5976/20, що залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 21.06.2022, позовну заяву ОСОБА_2 до АТ «Українська залізниця» задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ №2012/ос від 30.09.2020 про звільнення ОСОБА_2 , поновлено ОСОБА_2 на посаді головного фахівця відділу економічної безпеки та запобігання корупції Львівського регіонального відділення Департаменту економічної та інформаційної безпеки АТ «Українська залізниця», стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 121 942,10 грн., з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн, стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 840 ,80 грн., в решті вимог позивача відмовлено. Рішення в частині поновлення на роботі ОСОБА_2 на посаді головного фахівця відділу економічної безпеки та запобігання корупції Львівського регіонального відділення Департаменту економічної та інформаційної безпеки АТ «Українська залізниця», а також в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць у розмірі 12614, 70 грн. з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при її виплаті допущено до негайного виконання. Так, вказане судове рішення виконано в повному обсязі АТ «Укрзалізниця» в добровільному порядку. Разом з тим, Сихівським районним судом м. Львова 06.09.2022 видано виконавчі листи №464/5976/20 про стягнення з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 121 942,10 грн. та 840,80 грн. судового збору та стягнення з АТ «Укрзалізниця» на користь держави судового збору у розмірі 840,80 грн., які на даний час перебувають на примусовому виконанні у Печерському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Враховуючи наведене та те, що рішення Сихівського районного суду м. Львова від 26.07.2021 у справі №464/5976/20 повно та фактично виконано АТ «Укрзалізниця» в добровільному порядку поза межами виконавчих проваджень, вважає, що існують підстави для визнання оскаржуваних виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 09 травня 2025 року у задоволенні заяви Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню відмовлено.

Ухвалу суду оскаржила представник АТ «Українська залізниця» адвокат Лазаренко В.В., подавши апеляційну скаргу.

Не погоджується з ухвалою суду, вважає таку постановленою з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

Вказує, що рішення Сихівського районного суду м. Львова було повно та фактично виконано АТ «Укрзалізницею» в добровільному порядку поза виконавчим провадженням.

Твердження суду першої інстанції про те, що «на момент видачі судом оскаржуваних виконавчих документів обов`язок боржника не був припиненим» є частково невірним, оскільки рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_2 середнього заробітку в розмірі 121 942, 10 грн. виконано добровільно до відкриття виконавчого провадження.

Вважає, що на даний час існує ризик подвійного стягнення заборгованості з АТ «Укрзалізниця» за рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 26 липня 2021 року.

Просить скасувати ухвалу та постановити нове судове рішення, яким заяву задоволити.

Від представника заявника ОСОБА_2 ОСОБА_2 надійшла 09.10.2025 року заява про розгляд справи у їх відсутності, а також просили апеляційну скаргу представника АТ «Українська залізниця» адвоката Лазаренко В.В. на ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 09 травня 2025 року залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта Килівника Р.С., перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутні підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 26.07.2021 у справі №464/5976/20 позовну заяву ОСОБА_2 до АТ «Українська залізниця» задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ №2012/ос від 30.09.2020 про звільнення ОСОБА_2 , поновлено ОСОБА_2 на посаді головного фахівця відділу економічної безпеки та запобігання корупції Львівського регіонального відділення Департаменту економічної та інформаційної безпеки АТ «Українська залізниця», стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 121 942,10 грн., з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн, стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 840 ,80 грн., в решті вимог позивача відмовлено. Рішення в частині поновлення на роботі ОСОБА_2 на посаді головного фахівця відділу економічної безпеки та запобігання корупції Львівського регіонального відділення Департаменту економічної та інформаційної безпеки АТ «Українська залізниця», а також в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць у розмірі 12614, 70 грн. з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при її виплаті допущено до негайного виконання.

Вказане судове рішення набрало законної сили 02.09.2021.

На виконання вказаного судового рішення, 06.09.2022 Сихівським районним судом м. Львова видано виконавчий лист №464/5976/20 про стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі 121 942,10 грн., з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, а також сплаченого судового збору у розмірі 840,80 грн., а також виконавчий лист №464/5976/20 про стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь держави судового збору у розмірі 840,80 грн.

Відповідно до ч.1 ст.432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з ч.2 ст.432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або, якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Законодавець не дав чіткого визначення «інші причини» для визначення виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду , або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Тобто, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, однак наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: (1) видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); (2) коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; (3) видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; (4) помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; (5) видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката;(6) пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання (7) тощо.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц.

Апелянт як на підставу визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню посилається на те, що рішення суду виконано добровільно до відкриття виконавчого провадження.

Так, наказом АТ «Українська залізниця» від 10 серпня 2021 року скасовано наказ від 30.09.2020 №2012/ос про звільнення ОСОБА_2 ; поновлено ОСОБА_2 на посаді головного фахівця відділу економічної безпеки та запобігання корупції Львівського регіонального відділення Департаменту економічної та інформаційної безпеки АТ «Українська залізниця»; здійснено виплату ОСОБА_2 заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць у розмірі 12 614, 70 грн. з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при її виплаті. Згідно платіжної відомості №1110 ОСОБА_2 виплачено 10154 грн. 83 коп.

06.09.2022 Сихівським районним судом м. Львова у справі № 464/5976/20 було видано два виконавчі листи:.

Виконавчий лист № 464/5976/20 від 06.09.2022 про стягнення з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 121 942,10 грн. та сплаченого судового збору у розмірі 840,80 грн, - на підставі якого 13.09.2022 Печерським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), відкрито виконавче провадження № 69838526 про примусове стягнення на користь ОСОБА_2 витрат на оплату судового збору в розмірі 840,80 грн.. Виконавчий лист № 464/5976/20 від 06.09.2022 про стягнення з АТ «Укрзалізниця» на користь держави судового збору у розмірі 840,80 грн. - на підставі якого 23.09.2022 Печерським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження № 69922565 про примусове стягнення на користь держави судового збору в розмірі 840.80 грн.

Згідно наказу АТ «Укрзалізниця» від 27.09.2022 № 1368/ос на користь ОСОБА_2 сплачено недоплачену частину заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі 109 327, 40 грн. та витрати на оплату судового збору в сумі 840,80 грн. Ці кошти фактично виплачені ОСОБА_2 30.09.2022. Як вбачається з розрахунку заробітної плати ОСОБА_2 за вересень 2022 року, Додатку 4ДФ за вересень 2022 року, платіжної відомості № 2658 від 28.09.2022 та платіжної інструкції 156080 від 30.09.2022, рішення суду в частині - стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 109 321,40 грн - повно та фактично виконано 30.09.2022 шляхом перерахування на користь ОСОБА_2 86 915,34 грн. - сума заробітної плати за мінусом оплати податків на доходи в розмірі 19 678, 94 грн., військового збору в сумі 1639,91 грн., а також внесків до профспілкової організації УЗ в розмірі 1 093,23 грн.

Таким чином встановлено, що на виконанні Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувають виконавчі провадження з примусового виконання виконавчого листа №464/5976/20, виданого 06.09.2022 Сихівським районним судом м. Львова про стягнення з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_2 судового збору у розмірі 840,80 грн., а також виконавчого листа №464/5976/20, виданого 06.09.2022 Сихівським районним судом м. Львова про стягнення з АТ «Укрзалізниця» на користь держави судового збору у розмірі 840,80 грн.

Водночас, будь-яких доказів того, що виконавчий лист №464/5976/20, виданий 06.09.2022 Сихівським районним судом м. Львова про стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі 121 942,10 грн., з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, перебуває на примусовому виконанні, матеріали заяви не містять.

Окрім цього встановлено, що АТ «Українська залізниця» виконало рішення суду в частині сплати судового збору на користь ОСОБА_2 та судового збору на користь держави вже після видачі судом першої інстанції виконавчих листів та відкриття виконавчого провадження.

Добровільним вважається виконання рішення суду з моменту набрання рішенням суду законної сили до моменту надходження виконавчого листа до державного або приватного виконавця та відкриття виконавчого провадження.

З огляду на зазначене, можна прийти до висновку, що на момент видачі судом оскаржуваних виконавчих документів обов`язок боржника не був припиненим, у зв`язку із чим відсутні підстави вважати, що таке рішення було виконано заявником у добровільному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відомостей про те, що АТ «Укрзалізниця» зверталось до виконавця, на виконанні у якого перебувають оскаржувані виконавчі документи, з повідомленням про добровільне виконання судового рішення матеріали справи не містять.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання про обґрунтованість висновків суду першої інстанції та відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги. Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам, зазначеним у заяві, були предметом аналізу при розгляді справи у суді першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

УХВАЛИВ :

апеляційну скаргу представника АТ «Українська залізниця» адвоката Лазаренко В.В. - залишити без задоволення.

Ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 09 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до судукасаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 17 жовтня 2025 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.