Справа № 196/319/22
№ провадження 2-др/196/7/25
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
07 жовтня 2025 року с-ще Царичанка
Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Бабічевої Л.П.,
за участі секретаря судового засідання Шевченко Т.І.,
учасники справи та представники учасників справи:
позивачка ОСОБА_1 ,
представник позивачки - адвокат Сінцова Тетяна Володимирівна,
відповідачка ОСОБА_2 ,
представник відповідачки - адвокат Смірнов Андрій Андрійович,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Царичанка Дніпропетровської області заяву представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Сінцової Тетяни Володимирівни про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розписками,-
В обґрунтування заяви вказано, що рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 19.09.2025 р. позов ОСОБА_1 було задоволено частково, однак питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу судом вирішено не було.
Зазначає, що 13 травня 2022 р. між адвокатом Сінцовою Т.В. та позивачкою ОСОБА_1 було укладено договір № 13-01/05 про надання правової допомоги.
13 травня 2022 р. між адвокатом Сінцовою Т.В. та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду №1 від 13.05.2022 р. до договору про надання правової допомоги № 13-01/05 від 13 травня 2022 р., відповідно до якої визначено порядок оплати гонорару адвоката за надання правничої допомоги у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів. Адвокат надає Клієнту акт розрахунку правничої допомоги до додаткової угоди, в якому зазначається зміст наданої правової допомоги, розмір гонорару, який підлягає сплаті відповідно до умов Договору, додаткові витрати, які були понесені адвокатом понад узгоджену суму гонорару (якщо такі мали місце). (п.4.2. Додаткової угоди)
23 вересня 2025 року між позивачкою та адвокатом Сінцоваю Т.В. було підписано Акт-Розрахунок правничої допомоги до додаткової угоди №1 від 13.05.2022 року до договору про надання правової допомоги № 13-01/05 від 13 травня 2022 року, тому позивач має можливість надати докази понесення витрат на правничу допомогу.
Згідно Акту-Розрахунку правничої допомоги до додаткової угоди №1 від 13.05.2022 року до договору про надання правової допомоги № 13-01/05 від 13 травня 2022 року адвокатом Сінцовою Т.В. було надано наступну правову допомогу:
1. Зустріч з клієнтом, консультація по справі - ставка (грн.) 3000,00 кількість годин 2 сума 6000,00.
2. Ознайомлення з матеріалами цивільної справи - ставка (грн.) 3000,00 кількість годин 2 сума 6000,00.
3.Ознайомлення із правовим питанням, яке потребує вирішення, а саме вивчення наданих документів, оцінка перспектив судового вирішення спору, надання консультації з приводу можливих судових перспектив виконання предмету договору, аналіз судової практики - ставка ( год) 3000,00 кількість годин 2 сума 6000,00.
4.Підготовка та подання до суду позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою - ставка ( кількість год) 3000,00 кількість годин 3 сума 9000,00.
Відповідно до Акту-Розрахунку адвокатом Сінцовою Т.В. затрачено 19 год. часу на надання правової допомоги позивачці на загальну суму 57 000 грн.
Відповідно до п.4.1 Додаткової угоди правова допомога вважається наданою після підписання акту - розрахунку правової допомоги, який підписується сторонами.
Ухвалою судді від 26.09.2025 р. призначено заяву до розгляду в судове засідання з викликом учасників справи (Т.3 а.с. 22).
07.10.2025 р. до суду від представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Сінцової Т.В. через систему "Електронний суд" надійшло клопотання про розгляд поданої заяви про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення з відповідачки на користь позивачки судових витрат на професійну правничу допомогу без участі позивачки та її представника. Вказану заяву підтримує у повному обсязі та просить її задовольнити (Т.3 а.с. 36-38).
07.10.2025 р. на електронну адресу суду від представника відповідачки адвоката Смірнова А.А. надійшла заява про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають стягненню з відповідачки, з огляду на те, що заявлені представником позивачки витрати на правничу допомогу є неспівмірними зі складністю справи та обсягом фактично наданих адвокатом юридичних послуг, враховуючи необхідний час, який може бути витрачений адвокатом на опрацювання спірних правовідносин та розумну необхідність витрат для вказаної справи. При цьому, зважаючи на те, що фактично правнича допомога у цій справі була надана, та враховуючи часткове задоволення позовних вимог, враховуючи предмет позову, категорію справи, характер виконаної представником позивача роботи, її доцільність і об`єм, співмірність витрат на правничу допомогу з обсягом і змістом наданої адвокатом правничої допомоги, важкий матеріальний стан відповідачки, яка є багатодітною матір`ю, та через війну проживає за межами України, просить зменшити розмір правничої допомоги (Т.3 а.с. 39-42).
Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення повідомлена належним чином (Т.3 а.с. 34-35).
Вивчивши подану заяву та матеріали справи, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч.3 ст. 259 ЦПК України суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішення після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.
Згідно ч.1 ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Таким чином, у випадку, якщо суд при ухваленні судового рішення по суті спору з певних причин не вирішив питання про судові витрати, або відкладення вирішення цього питання було ініційовано стороною у справі, таке питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення судом додаткового судового рішення в порядку статті 270 ЦПК України.
Частиною першою ст. 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша друга статті 133 ЦПК України).
Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Після розгляду справи протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду представником позивачки було подано до суду 24.09.2025 р. через систему «Електронний суд» докази із зазначенням суми витрат та описом наданих робіт, а саме Акт-Розрахунок від 23.09.2025 року правничої допомоги до додаткової угоди №1 від 13.05.2022 року до договору про надання правової допомоги від 13 травня 2022 року (Т.3 а.с. 1-9, 19-20).
Як вбачається з матеріалів справи, 13 травня 2022 р. між адвокатом Сінцовою Т.В. та позивачкою ОСОБА_1 було укладено договір № 13-01/05 про надання правової допомоги (Т.1 а.с. 30).
13 травня 2022 р. між адвокатом Сінцовою Т.В. та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги № 13-01/05 від 13 травня 2022 р., відповідно до якої визначено порядок оплати гонорару адвоката за надання правничої допомоги (Т.1 а.с. 29).
Відповідно до п.3.1 Додаткової угоди до початку виконання адвокатом доручення за цим Договором, адвокату виплачується аванс у розмірі 100% від суми гонорару. Сплата узгодженої сторонами суми гонорару сплачується клієнтом готівкою (п.3.3 Додаткової угоди).
На виконання умов Додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги від 13 травня 2022 року позивачкою було сплачено 32 000, 00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 13-01/05 від 13.05.2022 р. (Т.1 а.с. 28).
Адвокат надає Клієнту акт розрахунку правничої допомоги до додаткової угоди, в якому зазначається зміст наданої правової допомоги, розмір гонорару, який підлягає сплаті відповідно до умов Договору, додаткові витрати, які були понесені адвокатом понад узгоджену суму гонорару (якщо такі мали місце). (п.4.2 Додаткової угоди).
Відповідно до п.4.1 Додаткової угоди №1 правова допомога вважається наданою після підписання акту - розрахунку правової допомоги, який підписується сторонами.
Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Верховний суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18 та від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17 вказав на те, що від учасника справи вимагаються докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а не докази обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права, тому достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.
Судом також враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
Отже, матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачкою ОСОБА_1 послуг адвоката Сінцової Т.В.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд виходить з такого.
Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.
Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих адвокатом доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за результатами аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. При вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що при розподілі судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
Як зазначено Верховним Судом в постановах від 10 грудня 2019 року у справі №160/2211/19, від 18 листопада 2021 року у справі № 580/2610/19 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Суд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.
При визначенні суми компенсації понесених витрат на професійну правничу допомогу суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та її складності, суті виконаних послуг та витраченого адвокатом часу.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката.
Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.
Таким чином, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.
Слід зазначити, що 12 травня 2020 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі №904/4507/18, в якій підтвердила свій висновок, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Суд вважає, що заявлені представником позивачки витрати на правничу допомогу є неспівмірними зі складністю справи, та обсягом фактично наданих адвокатом юридичних послуг, враховуючи необхідний час, який може бути витрачений адвокатом на опрацювання спірних правовідносин та розумну необхідність витрат для вказаної справи.
При цьому, зважаючи на те, що фактично правнича допомога у цій справі все ж була надана, та враховуючи часткове задоволення позовних вимог, а також клопотання представника відповідачки про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, враховуючи предмет позову, категорію справи, те, що існує усталена практика по такій категорії, яка не потребує докладання значних зусиль для вивчення правовідносин сторін по справі, характер виконаної представником позивачки роботи, її доцільність і об`єм, співмірність витрат на правничу допомогу з обсягом і змістом наданої адвокатом правничої допомоги, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення заяви представника позивачки про стягнення з відповідачки понесених позивачем витрат на правничу допомогу і вважає за необхідне зменшити розмір витрат на оплату правничої допомоги адвоката і визначити розмір у сумі 15 000 грн., який є співмірним з обсягом і змістом наданих послуг, відповідає критерію розумності.
Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що заява підлягає частковою задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 260, 261, 270, 352 ЦПК України, суд,-
Заяву представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Сінцової Тетяни Володимирівни про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розписками -задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ,РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн. 00 коп. /п`ятнадцять тисяч грн. 00 коп./.
В іншій частині заяву про стягнення витрат на правничу допомогу залишити без задоволення.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на додаткове рішення може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини додаткового судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне додаткове рішення складено 17 жовтня 2025 року.
Суддя Л.П. Бабічева