єдиний унікальний номер справи 531/2107/25
номер провадження 2/531/962/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 року м.Карлівка

Карлівський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Попова М.С.,

за участі секретаря судового засідання Клименко Т.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК», за участі представника позивача Гнип Володимира Володимировича до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом, посилаючись на те, що 26.05.2021 року між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» було укладено Кредитний договір № . Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору Кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Згідно з п. 1.3. Кредитного договору позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах визначених в графіку платежів відповідно до Додатку №1. Відповідно до п.1.2. умов Кредитного договору кредит надається позичальнику на наступних умовах: - сума кредиту 36549 гривень; - строк користування 18 місяців; - річні проценти 0,01 % від суми боргу за договором; - щомісячні проценти 2,49 % від суми кредиту. Кредит надається безготівковим шляхом, протягом 3 (трьох) робочих днів від дня укладення договору на рахунок Позичальника НОМЕР_1 в АТ «ТАСКОМБАНК», та погашається безготівковим шляхом на цей же рахунок (п. 1.2. Кредитного договору). Умови вищезазначеного Кредитного договору позичальником не виконані, кредитні кошти у встановлені договором (Графіком погашення кредиту) строки не повернуті. Як наслідок, станом на 01.07.2024 року заборгованість позичальника за Кредитним договором № від 26.05.2021 року, становить 51238,51 грн., в т.ч.: - заборгованість по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) 32488,32 грн.; - заборгованість по річним процентам (в т. ч. прострочена) 5,19 грн.; - заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) 18745 грн., яку і просить стягнути позивач, а також просить стягнути судові витрати.

Ухвалою від 27.08.2025 було відкрито провадження у даній справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

У позовній заяві представник позивача просив розглядати справу за його відсутності.

Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Відповідачкою 11.09.2025 було подано відзив на позовну заяву, у якій просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що 26.05.2021 нею було укладено кредитний договір № з ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень», а договір про відступлення права вимоги між ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» та АТ «ТАСКОМБАНК» укладено ще 07.10.2016.

16.09.2025 представником позивача було подано відповідь на відзив, у якій просили позовні вимоги задовольнити, відзив визнати необгрунтованим.

Клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін, від учасників справи не надходили.

Враховуючи зазначене, суд вважає можливим розглянути на підставі наявних письмових матеріалів та доказів.

Дослідивши письмові докази окремо та в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст.13 ЦПК України).

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ч.6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК України).

Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Судом встановлено, що 26.05.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № (а.с.13).

Відповідно до пункту 2.2. кредитного договору, цей договір, паспорт кредиту №5430724 та умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» - складають єдиний кредитний договір.

Згідно умов паспорту кредиту №5430724 та кредитного договору № від 26.05.2021 позичальнику надано грошові кошти в сумі 36549 гривень; - строк користування 18 місяців; - річні проценти 0,01 % від суми боргу за договором; - щомісячні проценти 2,49 % від суми кредиту. Кредит надається безготівковим шляхом, протягом 3 (трьох) робочих днів від дня укладення договору на рахунок Позичальника (а.с.13-14).

Позичальник зобов`язалася повернути кредитні кошти та інші платежі, на умовах визначених договором.

Умови вищезазначеного Кредитного договору позичальником не виконані, кредитні кошти у встановлені договором (Графіком погашення кредиту) строки не повернуті.

Як наслідок, згідно наданого розрахунку заборгованості (а.с.6-12), станом на 01.07.2024 року заборгованість позичальника за Кредитним договором № від 26.05.2021 року, становить 51238,51 грн., в т.ч.: - заборгованість по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) 32488,32 грн.; - заборгованість по річним процентам (в т. ч. прострочена) 5,19 грн.; - заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) 18745 грн.

07.10.2016 було укладено Договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 (а.с.19-22) між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк», відповідно до умов якого первісний кредитор передає новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами.

Сторони погодили, що первісний кредитор має право передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги , шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимог.

До матеріалів справи додано меморіальний ордер №629919972 від 06.07.2020 на суму 2703745,40 грн. на підтвердження перерахунку коштів за договором про відступлення права вимоги від 07.10.2016 №ТАСЦФР-10-2016.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Частина 1 статті 530 ЦК України - якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Частина перша статті 611 ЦК України - зокрема, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частина 1 статті 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частина перша статті 625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Частина перша та друга статті 1056-1 ЦК України - процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

У позовній заяві йдеться про укладення 26.05.2021 року кредитного договору № між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» .

Як встановлено судом з матеріалів справи, 26.05.2021 кредитний договір № було укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 .

У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що відповідно до договору про відступлення права вимоги (факторингу) ТАСЦФР-10-2016 від 07.11.2016 року, укладеного між ТОВ «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк», АТ «Таскомбанк» набуло усіх прав вимоги за кредитними договорами, укладеними первісним кредитором, зокрема і за кредитним договором №, укладеним 26.05.2021 року між відповідачем та ТОВ «Центр фінансових рішень».

За нормою ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Позивачем в суді не доведено факту відступлення права грошової вимоги до АТ «ТАСКОМБАНК» за кредитним договором № від 26.05.2021 від первісного кредитора ТОВ «ФК «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ», оскільки реєстр прав вимог, із зазначенням вказаного кредитного договору, у матеріалах справи відсутній. Разом з тим, договір факторингу №ТАСЦФР-10-2016 датований 07.10.2016, меморіальний ордер на підтвердження перерахунку коштів за договором про відступлення права вимоги від 07.10.2016 №ТАСЦФР-10-2016, датований 06 липня 2020 року, тоді як сам кредитний договір, за яким відповідачу нараховано заборгованість, укладено 26.05.2021.

Таким чином, на думку суду, відсутні підстави вважати, що АТ «ТАСКОМБАНК» набуло право вимоги за кредитним договором № від 26.05.2021 відносно ОСОБА_1 як боржника.

Отже, встановивши відсутність належних, достовірних та достатніх доказів щодо переходу права вимоги за кредитним договором № від 26.05.2021, від ТОВ «ФК «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» до АТ «ТАСКОМБАНК», суд дійшов висновку про недоведеність підстав для стягнення з відповідача на користь АТ «ТАСКОМБАНК» заборгованості за кредитним договором № від 26.05.2021 у загальному розмірі 51238,51 грн. та про відмову у задоволенні позову.

З урахуванням приписів статті 141 ЦПК України, оскільки суд дійшов висновку про доцільність відмови у задоволенні позовних вимог, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Керуючись ст. ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України, ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України , суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК», за участі представника позивача Гнип Володимира Володимировича до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя М.С.Попов