Провадження № 22-ц/812/1868/25 Суддя першої інстанції Паньков Д.А.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 жовтня 2025 року м. Миколаїв Справа № 484/655/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання Богуславській О.М.,

за участі представника відповідача Приходька І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест», на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 серпня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Панькова Д.А., в залі судового засідання в м. Первомайськ, за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки, стягнення орендної плати, індексації та пені,

В С Т А Н О В И В:

03 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» (далі ТОВ «Південь Агро Інвест») про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки, стягнення орендної плати, індексації та пені.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є власницею земельних ділянок з кадастровими номерами :06:000:0702, :01:000:0280, :06:000:0362, :01:000:1029, що знаходяться в межах Синюхино-Брідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

17 червня 2008 року між позивачкою та Приватним сільськогосопдарським підприємством ім. Т.Г. Шевченка (далі ПСП ім. Т.Г. Шевченка) було укладено договір оренди землі № 44.

Згодом між ОСОБА_1 та ПСП ім. Т.Г. Шевченка і новим орендарем ТОВ «Південь Агро Інвест» 31 серпня 2018 року було підписано додаткову угоду до договору оренди землі.

25 січня 2019 року було підписано додаткову угоду до договору оренди землі, в якій було збільшено розмір орендної плати до 15.15% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, що у грошовому виразі становить 36 536,17 грн.

Сплата орендної плати здійснювалась у безготівковій формі шляхом зарахування орендної плати на картковий рахунок позивачки в AT «Ощадбанк» із грубим порушенням строків сплати орендної плати у відповідності до умов Договору оренди землі.

Відповідно до пункту 4.4 додаткової угоди обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації на рік виплати нарахування. Проте при виплаті/нарахуванні орендної плати ТОВ «Південь Агро Інвест» не враховувало індексацію.

На момент звернення до суду у відповідача виникла заборгованість перед ОСОБА_1 по орендній платі в розмірі 14 249.10 грн, пені - 9 427.32 грн, індексації - 15 954,35 грн. Загальний розмір заборгованості становить 39 630.77 грн.

Порушення строків виплати орендної плати, які поряд з розміром орендної плати є істотною умовою договору оренди землі (частина І статті 15 Закону), є частковим невиконанням обов`язку зі сплати орендної плати, тобто таким порушенням умов оренди земельної ділянки, яке у разі систематичності (неодноразовості) дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору, незважаючи на те, що виплачена заборгованість у подальшому.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд розірвати договір оренди землі № 44 від 17 червня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Південь Агро Інвест» (ПСП iм. Т.Г. Шевченка), кадастрові номери земельних ділянок :06:000:0702, :01:000:0280, :06:000:0362, :01:000:1029, зареєстрований у Державному реєстрі іншого речового права за номерами 20553705, 20553812, 20553985, 20554157 від 17 травня 2017 року.

Стягнути з ТОВ «Південь Агро Інвест» на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі в розмірі 14 249.10 грн, пеню в розмірі 9 427.32 грн, індексацію в розмірі 15 954.35 грн, що загалом становить 39 630.77 грн.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 серпня 2025 року позов задоволено частково.

Розірвано договір оренди землі № 44, зареєстрований 17 червня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Південь Агро Інвест» (ПСП iм. Т.Г. Шевченка), щодо оренди земельних ділянок з кадастровими номерами :06:000:0702, :01:000:0280, :06:000:0362, :01:000:1029, зареєстровані у Державному реєстрі іншого речового права за номерами 20553705, 20553812, 20553985, 20554157 від 17 травня 2017 року.

Стягнуто з ТОВ «Південь Агро Інвест» на користь ОСОБА_1 пеню за несвоєчасний розрахунок по орендній платі в сумі 7 703.69 грн та судовий збір в розмірі 2 422.40 грн, а всього 10 126 грн 09 коп.

В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що доказів сплати орендної плати у 2022-2023 роках до 01 вересня поточного року та у розмірі, визначеному умовами договору, матеріали справи не містять.

Зазначені обставини свідчать про порушення строків виплати орендної плати за 2022-2023 роки та її розміру, що є істотним порушенням умов договору через не виконання відповідачем обов`язку щодо виплати орендної плати в строк передбачений договором, а отже і підставою для розірвання договору оренди, незважаючи на те, що заборгованість була виплачена в подальшому.

Доводи відповідача про те, що внаслідок вторгнення військ російської федерації, в умовах дії непереборної сили, майже всі працівники підприємства покинули територію області та відновлення діяльності підприємства відбулося лише на початку 2023 року, що обумовило затримку виплати орендної плати за 2022 рік, не заслуговують на увагу, оскільки відповідач не довів належними доказами, що саме ці обставини перешкодили йому у виконанні зобов`язань.

Матеріали справи свідчать, що відповідач обмежився лише посиланням на військові дії на території України та Миколаївської області, зокрема, але не надав доказів на підтвердження того, які саме обставини (окупація територій, де розташовані орендовані земельні ділянки; їх безпосередня близькість до зони бойових дій тощо) вплинули на господарську діяльність підприємства.

Відповідач із порушенням строку сплатив орендодавцю орендну плату за 2022 - 2023 роки, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня, оскільки ним вчасно не було виконано зобов`язання за договором оренди.

З урахуванням наданих доказів, що підтверджують дати виплати, пеня підлягає обрахуванню за наступні періоди: за 2022 рік за 181 день, за 2023 рік 77 днів.

Не погодившись з рішення суду ТОВ «Південь Агро Інвест» подало апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неправильно застосував норми матеріального права щодо випадку та непереборної сили. Позивачем вимагалося від суду застосування наслідків порушення зобов`язання (стаття 610 та стаття 611 ЦК України), зокрема розірвання договору.

Загальновизнаним фактом є те що 24 лютого 2022 року російська федерація розпочала черговий акт збройної агресії проти України повномасштабне вторгнення, яке за обсягами вчинених порушень міжнародного гуманітарного права та міжнародного права прав людини є найбільшим збройним конфліктом у Європі після завершення Другої світової війни. 28 лютого 2022 року Торгово-Промислова Палата опублікувала на своєму офіційному сайті Лист щодо військової агресії рф проти України як форс-мажорну обставину (обставину непереборної сили), що стало підставою введення воєнного стану.

Враховуючи це, ТПП України підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору. Інакше кажучи, орендар і надалі повинен сплачувати орендну плату, але якщо через форс-мажорні обставини він порушить строк сплати орендної плати, він не може бути притягнутий до відповідальності, передбаченої договором оренди чи законом.

Відповідно до частини 6 статті 762 ЦК України, наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає оскільки має місце випадок та непереборна сила. Тим не менше суд першої інстанції застосував усі максимально можливі санкції (дострокове розірвання договору й пеню), як у мирний час

Орендна плата виплачена у повному обсязі з переплатою (заборгованість відсутня) що підтверджується доданим Витягом відомостей бухгалтерського обліку ТОВ «Південь Агро Інвест» щодо розрахунків та виплат орендної плати ОСОБА_1 за 2021-2024 роки.

ОСОБА_1 надала відзив на апеляційну скаргу.

В своєму відзиві позивачка зазначала, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Просила в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 є власницею земельних ділянок з кадастровими номерами :06:000:0702, :01:000:0280, :06:000:0362, :01:000:1029. що знаходяться в межах Синюхино - Брідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Між нею та ПСП ім. Т.Г. Шевченка було укладено договір оренди землі № 44 від 17 червня 2008 року. Державну реєстрацію іншого речового права проведено за номером 20553705, 20553812, 20553985, 20554157 від 17 травня 2017 року.

Згодом між ОСОБА_1 та ПСП ім. Т.Г. Шевченка і новим орендарем ТОВ «Південь Агро Інвест» 31 серпня 2018 року було підписано додаткову угоду до договору оренди землі( далі Додаткова угода від 31 серпня 2018 року).

Пунктом 4.1 Додаткової угоди від 31 серпня 2018 року до договору оренди землі передбачено, що орендна плата за користування земельною ділянкою встановлюється у грошовій формі у розмірі 12,37 % нормативної грошової оцінки земельних ділянок.

Сторони узгодили, що орендна плата вноситься щорічно не пізніше 1 вересня поточного року (пункт 4.5 Додаткової угоди від 31 серпня 2018 року).

Договір укладено строком до 31 грудня 2025 року (пункт 3.1 Додаткового договору від 31 серпня 2018 року ).

Пунктом 4.7 Додаткового договору від 31 серпня 2018 року передбачено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим Договором, справляється пеня у розмірі 0.1% від несплаченої суми за кожен день прострочення.

Дія Договору припиняється шляхом його розірвання, зокрема, за рішення суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, з інших підстав, визначених законом (пункт 12.3 Додаткової угоди від 31 серпня 2018 року).

25 січня 2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Південь Агро Інвест» укладено додаткову угоду до договору оренди землі, якою збільшено розмір орендної плати до 15,15% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, що складає: ділянка № 1- 29 527 грн 37 коп. за рік оренди; ділянка № 2- 4 612 грн 24 коп. за рік оренди; ділянка № 3- 2 306 грн 12 коп. за рік оренди; ділянка № 4- 90 грн 44 коп. за рік оренди. (пункт 4.1).

Таким чином, ТОВ «Південь Агро Інвест» зобов`язане щорічно, до 1 вересня провести розрахунок по орендній платі, однак орендна плата позивачці за 2022-2023 роки у встановлені строки виплачена не була, що підтверджується випискою по особовому рахунку позивача.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення в частині задоволення позову про розірвання договору оренди землі, на думку колегії суддів, зазначеним вимогам закону не відповідає, про що треба зазначити наступне.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону України «Про оренду землі»).

Згідно з частиною 1 статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди, зокрема, є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, а приписи статей 24, 25 цього Закону визначають права та обов`язки орендодавця та орендаря, зокрема право орендодавця вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди і своєчасного внесення орендної плати, а також право орендаря самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі.

Підстави припинення договору оренди землі - це законодавчо закріплені обставини, які передбачають припинення договірних відносин.

Відповідно до спеціальної норми частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Згідно з пунктом «д» частини 1 статті 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Отже, для того щоб констатувати наявність підстав для припинення права користування земельною ділянкою згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України, суд має встановити такі обставини, як «систематичність» та «несплату», зокрема, орендної плати.

Під систематичністю під час вирішення приватноправових спорів розуміються два та більше випадки несплати орендної плати, визначеної умовами укладеного між сторонами договору. Натомість разове порушення такої умови договору не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання. Судова практика у розумінні поняття «систематичність» у подібних правовідносинах є усталеною (постанови Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17, від 01 квітня 2020 року у справі № 277/1186/18-ц, від 29 липня 2020 року у справі № 277/526/18, від 20 серпня 2020 року у справі № 616/292/17, від 08 травня 2024 року у справі № 629/2698/23).

Суд першої інстанції, розглядаючи спір сторін, дійшов висновку, що відповідач виплатив позивачці орендну плату за 2022-2024 рік у повному обсязі, а тому підстави для стягнення орендної плати та її індексації за спірний період відсутні.

Задовольняючи вимоги про розірвання договору оренди землі, суд першої інстанції виходив з того, що орендна плата за 2022-2023 роки виплачена відповідачем з порушенням строку виплати, визначеного сторонами у пункті 4.5 Додаткової угоди від 31 серпня 2018 року, за яким орендна плата виплачується щорічно, не пізніше 01 вересня поточного року. Отже, орендна плата за 2022 рік виплачується до 01 вересня 2022 року, а за 2023 рік до 01 вересня 2023 року.

Як встановлено матеріалами справи орендна плата за 2022 рік була виплачена 12 травня 2023 року, тобто прострочка склала 181 день, а за 2023 рік орендна плата виплачена 17 листопада 2023 року, пізніше на 77 днів, чим це передбачено умовами Додаткового договору оренди землі від 31 серпня 2018 року.

Умовами договору передбачена виплата орендної плати щорічно, тобто кожного року, прострочка виплати за 2022 рік склала 181 день, а у 2023 році - 77 днів. Отже, невиплата орендної плати обліковується не роками, а днями.

Відповідно до частини 2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала під час укладення договору.

Отже, закон визначає поняття такої істотності через оціночну категорію - «значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала під час укладення договору». Тобто критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданих цим порушенням втрат, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір. Йдеться не лише про грошовий вираз зазначених втрат, зокрема й збитків, але й про випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Співвідношення завданих порушенням договору втрат із тим, що могла очікувати від його виконання ця сторона, має вирішальне значення для оцінки істотності такого порушення.

Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2021 року у справі № 910/2861/18 та від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17, у яких зазначено, що для застосування частини другої статті 651 ЦК України суд має встановити не лише факт порушення договору, але й завдання цим порушенням шкоди (яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди), її розмір, а також те, чи дійсно істотною є різниця між тим, на що мала право розраховувати потерпіла сторона, укладаючи договір, і тим, що насправді вона змогла отримати.

З урахуванням встановлених судом обставин справи, зокрема, й виплати орендної плати у більшому розмірі, ніж передбачено договором оренди землі, та наведених норм права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що затримка у виплаті орендної плати за 2022-2023 роки на кілька місяців (шість та три місяці відповідно) не є істотним порушенням умов договору оренди землі, та є неістотним, тобто незначним, порушенням умов договору, яке б було достатнім для правомірного застосування такого крайнього заходу, як розірвання договору оренди землі в судовому порядку.

При цьому колегія суддів також зауважує, що правова природа відносин оренди землі, яка зазвичай передбачає тривале використання такого об`єкта цивільних прав і сталість таких відносин, відповідає інтересам цивільного обігу загалом. Більш того, використання земельної ділянки завжди пов`язане з неодмінними витратами орендаря на її утримання відповідно до цільового призначення цієї ділянки.

Крім того, додатковий договір від 31 серпня 208 року передбачає відповідальність за порушення його умов у вигляді штрафних санкцій.

Так, пунктом 4.7 Додаткового договору від 31 серпня 2018 року передбачено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим Договором, справляється пеня у розмірі 0.1% від несплаченої суми за кожен день прострочення.

Отже, за прострочку орендаря виплати орендної плати за 2022-2023 роки передбачена сплата пені, що дає змогу компенсувати понесені збитки іншій стороні, якщо такі були завдані.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача пені на підставі пункту 4.7 Додаткового договору від 31 серпня 2018 року за визначений судом час та у тому розмірі, якому обрахував суд.

ТОВ «Південь Агро Інвест» не заперечує ні час, за який нараховувалася пеня, ні розмір такої пені, що підлягає стягненню з останнього на користь позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач повинен бути звільнений від цивільної відповідальності у вигляді пені за прострочку у виплаті орендної плати за 2022-2023 роки у зв`язку з форс-мажорними обставинами викликаними збройною агресією РФ проти України підтвердженими Торгово-промислової палати, апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).

За змістом частин 1-3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частина 3, 4 статті 83 ЦПК України).

Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї (частина 1 статті 84 ЦПК України).

За загальним правилом згідно норм чинного законодавства особа, яка порушила виконання зобов`язання, передбачене умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, звільняється від відповідальності за таке порушення, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (частина 1 статті 617 ЦК України).

Визначення поняття обставин непереборної сили (форс-мажору) наведено в статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні». Так, форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами. Такими обставинами можуть бути, зокрема, загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, тощо.

Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.

Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам.

Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести, а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.

Отже, військові дії, які наразі відбуваються на території нашої країни є загальновизнаною обставиною непереборної сили, що, зокрема, засвідчила Торговельно-промислова палата України (далі ТПП України) у своєму загальному офіційному листі від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1, розміщеному на її офіційному веб-сайті.

ТПП України цим листом засвідчила, що військова агресія російської федерації проти України стала підставою для введення воєнного стану та є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили). Проте вказаний лист ТПП України адресований Всім, кого це стосується, тобто необмеженому колу суб`єктів, його зміст носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні.

При цьому, з юридичної точки зору, а також з позиції судової практики варто зазначити, що загальний офіційний лист ТПП України не є достатнім доказом, що підтверджує (засвідчує) беззаперечне звільнення сторони від відповідальності за порушення виконання зобов`язання, адже цій стороні ще потрібно довести, що таке порушення сталося внаслідок дій воєнного характеру, що безпосередньо впливають на можливість виконання такою стороною відповідного обов`язку, визначеного договором, у нашій справі договором оренди землі.

Верховний Суд у постанові від 07 червня 2023 року у справі N 906/540/22 зазначив, що лист ТПП від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 не є безумовною підставою вважати, що форс-мажорні обставини настали для всіх без виключення суб`єктів. Кожен суб`єкт, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин. Саме суд на підставі наявних у матеріалах доказів повинен встановити, чи дійсно такі обставини на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Посилаючись на форс-мажорні обставини, як на підставу для звільнення від відповідальності, відповідач не довів, як саме проявився форс-мажор у конкретному зобов`язанні. Зокрема, з цього приводу в постанові Верховного Суду від 25 січня 2022 року у справі № 904/3886/21 зазначено: «… Форс-мажорні обставини не мають преюдиціального (заздалегідь встановленого) характеру. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом …».

Наявність форс-мажорних обставин може підтверджуватися будь-якими доказами, яких, на думку сторони, буде достатньо для встановлення відповідної обставини.

Між тим, відповідачем не надано до суду будь-яких письмових доказів на підтвердження таких форс-мажорних обставин, а твердження відповідача про те, що такі обставини є загальновідомими та не потребують доведення не відповідають наведеним нормам цивільно-процесуального права та наведеній судовій практиці щодо їх застосування. Одного лише посилання на наявність форс-мажору недостатньо.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що висновок суду про стягнення пені у визначених судом розмірах є обґрунтованим та ґрунтується на встановлених обставинах справи, наданих доказах відповідно до наведених нормах права і умовах договору оренди землі.

Скаржник в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції в цілому, проте оскаржуваним рішення відмовлено позивачці в задоволенні вимог щодо стягнення заборгованості по орендній платі та її індексації, однак апеляційна скарга не містить доводів незгоди з рішенням суду в цій частині.

Отже, ураховуючи те, що при вирішенні позовних вимог в частині дострокового розірвання договору оренди землі, судом не враховано в повній мірі фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, та норми матеріального права, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскаржуване судове рішення в цій частині не відповідає вимогам щодо законності й обґрунтованості.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржене рішення суду першої інстанції в частині дострокового розірвання договору оренди землі, слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При зверненні до суду першої інстанції ОСОБА_1 сплатила судовий збір за дві позовні вимоги (одну майнового та одну немайнового характеру) в загальному розмірі 2 422.40 грн (1 211.20 грн + 1 211.20 грн+ 2 422.40 грн)

ТОВ «Південь Агро Інвест» оскаржуючи рішення суду першої інстанції в повному обсязі при зверненні до суду з апеляційною скаргою через підсистему «Електронний суд» сплатив судовий збір у розмірі 3 633.60 грн (2 422.40 грн х 150% = 3 633.60 грн).

За результатами перегляду апеляційним судом оскаржене рішення суду першої інстанції в частині дострокового розірвання договору оренди землі, скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог, рішення суду в іншій частині залишено без змін.

За такого з ТОВ «Південь Агро Інвест» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за частину задоволених позовних вимог у розмірі 1 211.20 грн, а з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Південь Агро Інвест» підлягає стягненню судовий збір за часткове задоволення вимог апеляційної скарги в розмірі 1 453.44 грн (1 211.20 грн х 150% х 0.8 грн = 1 453.44 грн).

Застосувавши правила взаємозаліку обов`язку сторін зі сплати судового збору одне одному, остаточно з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Південь Агро Продукт» підлягає стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 242 грн 24 коп. (1 453.44 грн 1 211.20 грн = 242.24 грн).

Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 серпня 2025 року в частині задоволених позовних вимог про дострокове розірвання договору оренди землі та розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

В задоволенні позовних вимог про розірвання договору оренди землі від 15 лютого 2008 року щодо оренди земельних ділянок з кадастровими номери земельних ділянок :06:000:0702, :01:000:0280, :06:000:0362, :01:000:1029, зареєстрованого у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Синюхино-Брідській сільській раді 17 червня 2008 року за номером 44 та у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 17 травня 2017 року за номерами 20553705, 20553812, 20553985, 20554157 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» 242 грн 24 коп. судового збору.

В іншій частині оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повне судове рішення складено 21 жовтня 2025 року.