Номер провадження: 22-ц/813/6020/25
Справа № 523/8911/24
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

02.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 11 грудня 2024 року у складі судді Сувертак І.В.,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2024 року, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину.

В обґрунтування вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що вона є дружиною ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 27.08.2022.

ОСОБА_4 є наймачем кімнат № НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , та за цією ж адресою зареєстроване його місце проживання. За своїм місцем проживання ОСОБА_4 був зареєстрований один, але за значеною адресою він проживав з дружиною (позивачем) та дітьми.

З початку оголошення воєнного стану в Україні, ОСОБА_4 служив у ЗС України.

27.01.2023 ІНФОРМАЦІЯ_1 надав повідомлення № 506 із змісту якого вбачаються, що ОСОБА_4 зник безвісті 31.12.2022.

26.05.2023 за адресою АДРЕСА_2 , було зареєстровано місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

21.05.2023 під час намагання ОСОБА_2 заселитись у кімнати АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 стало відомо про те, що ОСОБА_2 зареєстрований за зазначеною адресою на підставі договору № 43 найму житла, яке відноситься до житлового фонду територіальної громади м. Одеси від 23.03.2023 та укладеного між Суворовською районною адміністрацією Одеської міської ради в особі голови Кондратюка С.А. та ОСОБА_4 про надання наймодавцем наймачу ОСОБА_4 і членам його сім`ї ОСОБА_2 , у безстрокове користування житлового приміщення кімнат № НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , (надалі Договір № 43 найму житла) 28.06.2023 на адвокатський запит з Суворовської райадміністрації Одеської міської ради отримана відповідь від 26.06.2023 року № 01-05-1/272вx, з додатком на 18 аркушах.

Серед наданих Суворовською районною адміністрацією Одеської міської ради документів, наявні документи, які не відповідають чинному законодавству по суті, окрім того, є підробкою по причині того, що наявна довіреність на підписання документів № 1 від 15.12.2022 не могла бути підписана ОСОБА_4 по причині його перебування на час підписання у зоні бойових дій, а із змісту довіреності вбачається, що голова правління об`єднання співвласників гуртожитку «Заболотного 26-А» Статнік Л.О. завірила довіреність № 1 від 15.12.2022, в присутності ОСОБА_4 та батька ОСОБА_2 . Окрім того, на довіреності наявні підписи ОСОБА_4 ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та наявна печатка ОСГ «Заболотного 26-А », .

До того ж, підпис на довіреності № 1 від 15.12.2022 виконаний від імені ОСОБА_4 , не збігається з його підписами виконаними на інших документах, та має ознаки підробки.

Засвідчивши зазначену довіреність, голова правління об`єднання співвласників гуртожитку «Заболотного 26-А» Статнік Л.О., перевищила власні повноваження, так як не наділена повноваженнями відповідно до законодавства України на посвідчення даної довіреності.

Також позивач зазначає, що довіреності №1 від 15.12.2022 була виготовлена у травні/червні місяці 2023, після того, як з`ясувалась, що ОСОБА_4 не міг укласти договір № 43 найму житла від 23.03.2023 по причині того, що 31.12.2022 зник безвісті у зоні бойових дій.

Враховуючи зазначене, позивач просила її позов задовольнити, визнати реєстрацію ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_3 недійсною. Скасувати реєстрацію ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою АДРЕСА_3 . Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом виселення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та мотивування його висновків

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 11 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсною реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ,за адресою : АДРЕСА_3 .

Скасовано реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , за адресою : АДРЕСА_3 .

Усунено перешкоди у користуванні житловим приміщенням ОСОБА_1 , що розташовано за адресою : АДРЕСА_3 , шляхом виселення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Рішення суду мотивовано тим, що серед наданих Суворовською районною адміністрацією Одеської міської ради документів, наявні документи, які не відповідають чинному законодавству по суті, окрім того по причині того, що наявна довіреність на підписання документів № 1 від 15.12.2022 року не могла бути підписана ОСОБА_4 по причині його перебування на час підписання у зоні бойових дій, а із змісту довіреності вбачається, що голова правління об`єднання співвласників гуртожитку «Заболотного 26-А» Статнік Лариса Олександрівна завірила довіреність № 1 від 15.12.2022, в присутності ОСОБА_4 та батька ОСОБА_2 . Окрім того, на довіреності наявні підписи ОСОБА_4 ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та наявна печатка ОСГ «Заболотного 26-А», . (а.с. 11,13).

Також довіреність № 1 від 15.12.2022 була виготовлена у травні/червні місяці 2023 року, після того, як з`ясувалась, що ОСОБА_4 не міг укласти договір № 43 найму житла від 23.03.2023 по причині того, що 31.12.2022 зник безвісті у зоні бойових дій.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_3 , як особа, яка не приймала участі у справі, подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 11 грудня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі, а також залучити Орган опіки та піклування Пересипської (Суворовської) РА ОМР до розгляду даної справи як третю особу без самостійних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_3 не було залучено до розгляду справи у суді І інстанції, хоча позивачці було достеменно відомо, про те, що в кімнатах № НОМЕР_1 , НОМЕР_3 разом із ОСОБА_2 проживає його дружина ОСОБА_3 і донька ОСОБА_6 , а судом І інстанції не встановлено осіб, що дійсно проживають в кімнатах. Так, як ОСОБА_3 є дружиною ОСОБА_2 , а останній проживає в кімнатах гуртожитку № НОМЕР_1 , 530 з 1991 року, що встановлено судом по справі № 523/1778/16-ц від 26.02.2016, також ОСОБА_2 вписаний у договорі №43 найму житла, яке відноситься до житлового фонду територіальної громади м. Одеси від 23.03.2023, як член сім`ї ОСОБА_4 (а саме батько останнього), а отже є наймачем. При цьому станом на даний час позивачка погрожує та залякує скаржницю, що вона її виселить разом з дитиною на підставі оскаржуваного судового рішення, адже вказує, якщо виселили її чоловіка ( ОСОБА_2 ) то і її виселять. Станом на даний час чоловіка скаржниці виселено з кімнат фактично на вулицю, він не має іншого власного житла, тому з дозволу правління ОСГ тимчасово живе у коморі в підвалі гуртожитку. Крім того, скаржниця ОСОБА_3 має інвалідність 3 групи і у зв`язку з цим їй потрібна допомога сторонніх осіб і цю допомогу надає її чоловік ОСОБА_2 . Отже, так як ОСОБА_3 є дружиною ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, вона разом зі своєю донькою є членами сім`ї наймача і мають рівні права з іншими наймачами на проживання у кімнатах, а отже оскаржуване рішення суду зачіпає законні права та інтереси останніх. Крім того, оскільки у спірних кімнатах проживає і донька скаржниці ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а отже в обов`язковому порядку повинно було бути залучено і Орган опіки і піклування в рамках даного судового процесу.

Доводи скарги мотивовані також тим, що з оскаржуваного рішення неможливо встановити, яким чином було порушено права та законні інтереси позивачки, фактом реєстрації і проживання у спірних кімнатах відповідача, адже відповідач зареєструвався у кімнатах гуртожитку у відповідності до норм чинного законодавства та діючого договору найму. Також зі змісту оскаржуваного рішення не вбачається, які взагалі майнові права виникли у позивачки відносно спірних кімнат, адже, ОСОБА_4 (чоловік позивачки) не є їх власником, що підтверджується витягом з ДРРП, де зазначено, що у останнього відсутнє будь-яке нерухоме майно у приватній власності. Позивачка також не є їх власником, ніколи там не проживала та там не зареєстрована. У позивачки є власне нерухоме майно, де вона зараз зареєстрована та там вона і проживає.

Позиція сторін в апеляційному суді

Адвокат Пошали К.С., діюча від імені ОСОБА_1 , у відзиві на апеляційну скаргу просила залишити її без задоволення.

Вказувала, що рішення суду першої інстанції є законним, та доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду.

ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу погодився з її доводами та просив її задовольнити.

Участь учасників справи в апеляційному суді

Адвокат Мойсеєнко Р.М., діючий від імені ОСОБА_3 , в судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили, заяв та клопотань не надали.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, неодноразове призначення справи до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому її розгляді, освідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, викладення правової позиції сторін у заявах по суті справи, думку осіб, які прийняли участь у розгляді справи, про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у розгляді справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, щоапеляційне провадження слід закрити, за наступних підстав.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та всіх судових інстанцій, зокрема, забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення ставиться у залежність від положень процесуального закону.

Відповідно до частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси (стаття 18 ЦПК України).

За змістом частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Конструкція статті 352 ЦПК України у системному тлумаченні з частиною першою статті 17 ЦПК України, з врахуванням принципу верховенства права, складовою якого є доступ до суду, дає підстави дійти висновку, що особи, які не брали участі у справі, мають право на апеляційний перегляд справи виключно у випадку, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зазначено, що аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

У контексті зазначеного, за приписами процесуального законодавства особа, яка не брала участі у справі, може подати апеляційну скаргу, якщо оскаржуваним рішенням суду безпосередньо вирішено питання про її права, свободи або про її обов`язки, тобто безпосередньо встановлено, змінено або припинено права або обов`язки цієї осіб.

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року в справі № 504/2457/15-ц (провадження № 14-726цс19) зроблено висновок, що питання про те, чи вирішено судовим рішенням питання щодо прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків особи, яка не брала участі у справі, має вирішуватись виходячи з конкретних обставин справи та з урахуванням змісту судового рішення.

У постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 2-4392/09, постанові від 16 жовтня 2019 року у справі № 638/21181/15-ц, постанові від 11 вересня 2019 року у справі № 705/2-1281/2010 Верховний Суд дійшов висновку, що особи, які не брали участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють права і обов`язки цих осіб. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасниками справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

У постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 1715/2798/12 також зазначається, що в залежності від того, чи вирішувалось судовим рішенням питання про права та обов`язки особи, яка його оскаржує, визначається право на оскарження такого рішення. Судове рішення, що оскаржується особою, яка не залучалась до розгляду справи, повинно безпосередньо впливати на обсяг прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або містити судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав та обов`язків скаржника, та лише після встановлення таких обставин вирішити питання про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про її права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися, - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 62/12 та від 16 січня 2020 року у справі № 925/1600/16, а також у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13 (провадження № 61-41547сво18).

Апеляційний суд, розглядаючи подану ОСОБА_3 апеляційну скаргу на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2024 року, з`ясовує питання чи було безпосередньо встановлено, змінено, обмежено або припинено права та обов`язки скаржника.

Звертаючись із апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції ОСОБА_3 вказує, що оскаржуване рішення у справі безпосередньо стосується прав та обов`язків ОСОБА_3 та її доньки, оскільки воно прийнято по відношенню до відповідача, який є її чоловіком, та остання разом з донькою вселилась до спірного житла, як член сім`ї наймача. Суд першої інстанції на момент ухвалення рішення не звернув увагу на той факт, що в даному домоволодінні проживає малолітня дитина , та не залучив до участі у розгляді справи Орган піки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , зазначила про те, що рішенням суду першої інстанції були порушені її права з підстав того, що вона разом з чоловіком ОСОБА_2 та донькою ОСОБА_6 проживає в спірних квартирах АДРЕСА_4 , а судом першої інстанції не було встановлено осіб, які дійсно там проживають.

Встановлено, що позивач є дружиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 27.08.2022 (а.с.7).

ОСОБА_4 є наймачем кімнат № НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , та за цією ж адресою зареєстроване його місце проживання. За своїм місцем проживання ОСОБА_4 був зареєстрований один, але за значеною адресою він проживав з дружиною (позивачем) та дітьми (а.с. 8,9).

З початку оголошення воєнного стану в Україні, ОСОБА_4 служив у ЗС України.

27.01.2023 ІНФОРМАЦІЯ_1 надав повідомлення № 506 із змісту якого вбачається, що ОСОБА_4 зник безвісті 31.12.2022 (а.с. 19).

26.05.2023 за адресою АДРЕСА_2 , було зареєстровано місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 17).

ОСОБА_2 зареєстрований за спірною адресою на підставі договору найму житла, яке відноситься до житлового фонду територіальної громади м. Одеси від 23.03.2023 та укладеного між Суворовською районною адміністрацією Одеської міської ради в особі голови Кондратюка Сергія Анатолійовича та ОСОБА_4 про надання наймодавцем наймачу ОСОБА_4 і членам його сім`ї ОСОБА_2 , у безстрокове користування житлового приміщення кімнат № НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Суд дійшов висновку про невідповідність вимогам закону документів, що стали підставою для реєстрації місця проживання, вважаючи встановленим, що ОСОБА_4 не міг укласти договір № 43 найму житла від 23.03.2023, оскільки 31.12.2022 зник безвісті у зоні бойових дій.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: с. Мар`янівка, Ширяївського району, Одеської області. Провул. Шкільний з 23.12.2005, ніколи не була зареєстрована в кімнаті АДРЕСА_2 , відтак зберігає право на житло в іншому місці.

Суд про права та обов`язки ОСОБА_3 не вирішував, право на житло носить особистий характер, виселення ОСОБА_2 з жилого приміщення кімнати АДРЕСА_2 не порушує права ОСОБА_3 , втрата права на житло членом сім`ї не є безумовною ознакою втрати таких прав іншими її членами.

ОСОБА_2 , будучи обізнаним про рішення суду, його не оскаржив.

Зазначені обставини свідчать про те, що право скаржника та неповнолітньої доньки оскаржуваним судовим рішенням не порушено, та питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_3 не вирішувалося.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 20 січня 2020 року у справі № 2-1426/08, у постанові від 30 січня 2020 року у справі № 646/6461/17, особи, які не брали участі у справі мають право оскаржити в апеляційному порядку ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють, обмежують або припиняють права або обов`язки цих осіб. Судове рішення слід вважати таким, яким вирішено питання про права та обов`язки осіб, яких не було залучено до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки або судження суду про права та обов`язки цих осіб або в резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки цих осіб. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не є підставою для висновку про вирішення судом питань про права та обов`язки цієї особи.

Як визначено частинами третьою та четвертою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 356 ЦПК України в апеляційній скарзі мають бути зазначені нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до частин п`ятої-сьомої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

В оскаржуваному рішенні суду, як в мотивувальній частині рішення відсутні висновки або судження суду про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_3 , так і в резолютивній частині рішення відсутні висновки суду стосовно права ОСОБА_3 на проживання в спірних кімнатах.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

На підставі вищенаведених обставин, колегія суддів не вбачає підстав для розгляду по суті апеляційної скарги та приходить до висновку, що оскаржуваним рішенням суду не порушені права апелянта за відсутністю належних доказів про порушені права ОСОБА_3 ..

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Тлумачення наведених норм процесуального права свідчить про те, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу. При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Такої правової позиції дійшов Верховний Суд у постанові від 17.02.2020 у справі №668/17285/13-ц.

За таких умов при розгляді апеляційної скарги даної категорії суд насамперед має вирішити питання, чи порушує оскаржуване судове рішення права та інтереси апелянта. Якщо суд прийде до позитивного висновку із зазначеного питання, оскаржуване рішення підлягає перегляду по суті справи. У разі, якщо оскаржуване рішення не стосується прав свобод, інтересів та (або) обов`язків апелянта, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищевказаних встановлених по даній справі обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, ухваливши оскаржене рішення, вирішив питання про права, інтереси та (або) обов`язки апелянта є недоведеними.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. З аналізу приписів ч. 1 ст. 352 вбачається, що право апеляційного оскарження судового рішення мають також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки. Зазначені особи можуть подати апеляційну скаргу, якщо оскаржуваним рішенням суду безпосередньо вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, тобто оскаржуваним рішенням безпосередньо встановлено, змінено або припинено права або обов`язки цих осіб.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси чи (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження з розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11.12.2024, підлягає закриттю за вищевказаного обґрунтування.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст.ст. 351, 352, 358, 362, 381 ЦПК України, суд

ухвалив:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2024 року закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 17.10.2025

Головуючий

Судді: