П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2025 року м. Київ

Справа № 369/2667/23

Провадження № 22-ц/824/9894/2025

Резолютивна частина постанови оголошена 15 жовтня 2025 року

Повний текст постанови складено 16 жовтня 2025 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Желепи В.В.

сторони: позивач (відповідач за зустрічним позовом

ОСОБА_1

відповідач (позивач за зустрічним позовом)

ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , подану адвокатом Карасьовою Людмилою Анатоліївною, на рішення Бородянського районного суду Київської області від 20 лютого 2025 року, ухваленого у складі судді Герасименко М.М.,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо.

Позов обґрунтовано тим, що від шлюбу з відповідачкою має малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб з відповідачкою розпався.

З серпня 2017 року вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть.

Після розриву сімейних відносин у нього з відповідачкою почалися непорозуміння щодо його участі у вихованні сина, відвідуванні, почали створюватися штучні перешкоди з боку відповідачки щодо неможливості його нормального спілкування з дитиною.

Всі його намагання мирним шляхом врегулювати даний спір, налагодити нормальний зв`язок із дитиною, приймати участь у його вихованні, утриманні призводять лише до конфліктів. Фактично відповідачка ігнорує його прохання не чинити йому перешкод у спілкуванні з сином.

Кожен раз коли йому більш-менш вдається налагодити зв`язок та встановити певний графік відвідування сина, втручається відповідачка, яка своїми діями негативно впливає на його стосунки з сином.

Неодноразово йому доводилося бачити як син, маючи намір ще погратися з ним (позивачем) та провести ще час, через втручання відповідачки починав плакати та проситися ще побути разом і погратися. Такі ситуації вкрай тяжко та негативно впливають на розвиток дитини, характер, поведінку. Як люблячий батько він має рівні права та обов`язки щодо дитини, але відповідачка чомусь нехтує його правами і порушує їх.

Тому, оскільки відповідачка перешкоджає йому у виконанні батьківських обов`язків щодо сина, просив: зобов`язати ОСОБА_2 не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином ОСОБА_3 ; визначити такі способи його участі у вихованні сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : особисте побачення два рази на місяць в суботу або неділю в період часу з 12.00 год. до 18.00 год. за місцем проживання сина або за місцем проживання відповідача, необмежене спілкування з сином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування (побачення/особистого побачення); зобов`язати ОСОБА_2 за два дні до дня його зустрічі надати йому точну інформацію щодо фактичного місця знаходження, проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін повідомити про це його особисто на наступний день з дня настання таких обставин.

Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 07 серпня 2023 року було відкрито провадження у даній справі та ухвалено провести розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

31 серпня 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом, просила позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно його сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Свої вимоги мотивувала тим, що від шлюбу з відповідачем ОСОБА_1 має малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після розірвання шлюбу син проживає разом з нею (позивачкою) по АДРЕСА_1 , де створені всі умови для повноцінного розвитку та виховання дитини. Відповідач ОСОБА_1 самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків з народження дитини та шість років підряд не спілкувався з сином, не цікавився його життям, здоров`ям, інтересами, навчанням, не надавав матеріальної допомоги на його утримання.

Він ніде не працює, заробітну плату не отримує, має заборгованість по сплаті аліментів з 2017 року по 2023 рік включно.

Крім цього він має грошові зобов`язання по сплаті кредитів фінансовим установам, по яким відкриті виконавчі провадження № НОМЕР_3, № НОМЕР_4. Дізнавшись про стосунки позивачки з іншим чоловіком, відповідач почав періодично цікавитися сином, брав його на побачення та налаштовував його проти її чоловіка ОСОБА_5 .

Негативна поведінка відповідача впливає та руйнує доброзичливі стосунки в їх сім`ї, а також порушує психоемоційний стан дитини.

Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 24 жовтня 2023 року зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження із первісним позовом.

Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 13 листопада 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 20 лютого 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: служба у справах дітей та сім`ї Бучанської районної державної адміністрації Київської області, служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, орган опіки та піклування виконавчого комітету Немішаївської селищної ради Бучанського району Київської області про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у вихованні та вільному особистому спілкуванні з його сином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначено способи участі батька, ОСОБА_1 , у вихованні та спілкуванні із його сином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом:

-надання особистих побачень з дитиною два рази на місяць в один із вихідних днів тижня (суботу або неділю) з 12.00 год. до 18.00 год. у місці за погодженням і попередньою домовленістю з матір`ю дитини ОСОБА_2 , у присутності матері (за її бажанням) та з урахуванням стану здоров`я дитини, погодних умов та бажання дитини;

Зобов`язано ОСОБА_2 у разі зміни місця проживання або не перебування дитини у день побачення сина із батьком у місці постійного проживання повідомляти ОСОБА_1 про місце знаходження дитини не пізніше двох днів до дня такого побачення.

В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, орган опіки та піклування виконавчого комітету Немішаївської селищної ради Бучанського району Київської області, про позбавлення батьківських прав відмовлено.

Попереджено ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виховання його неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Покладено на орган опіки та піклування виконавчого комітету Немішаївської селищної ради Бучанського району Київської області контроль за виконанням ОСОБА_1 своїх батьківських обов`язків стосовно виховання його неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Задовольняючи первісний позов частково та відмовляючи в задоволені зустрічного позову суд першої інстанції виходив з того, що

Не погоджуючись з рішенням суду, представником ОСОБА_2 адвокатом Карасьової Л.А. подано апеляційну скаргу, в якій позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволені позову ОСОБА_1 та задовольнити зустрічний позов, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухваленим при неправильній оцінці доказів, наявних у матеріалах справи і як наслідок неправильних висновків суду, що в сукупності призвело до неправильного застосування норм матеріального права при порушенні норм процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник адвокат Карасьова Л.А. підтримали доводи апеляційної скарги.

Представник ОСОБА_1 адвокат Овсянніков С.В. проти доводів апеляційної скарги заперечував.

Треті особи: служба у справах дітей та сім`ї Бучанської районної державної адміністрації Київської області, служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, орган опіки та піклування виконавчого комітету Немішаївської селищної ради Бучанського району Київської області, в судове засідання не з`явилися. про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином.

Від служби у справах дітей Немішаївської селищної ради Київської області надійшла заява про розгляд справи без участі третьої особи.

За таких обставин колегія суддів вважає можливим розглянути справу без участі третіх осіб.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Судом встановлено, що сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 16 січня 2016 року по 23 листопада 2017 року, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_1 . (т. 1 а.с. 50, 51).

10 серпня 2017 року Бородянський районний суд Київської області виніс судовий наказ № 360/1335/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 713 гривень, щомісячно, починаючи з дня подання заяви - 11 липня 2017 року, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 (т. 1 а.с. 52).

Постановою державного виконавця Радомишльського районного відділу ДВС ГТУЮ у Житомирській області від 24 січня 2018 року відкрите виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання судового наказу № 360/1335/17, про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання його сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с.53).

11 липня 2023 року державний виконавець виніс постанову про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, оскільки ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати аліментів (т. 1 а.с. 54).

Станом на 09 лютого 2024 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 складала 76 140, 25 грн. Як вбачається із розрахунків заборгованості, ОСОБА_1 почав сплачувати аліменти з жовтня 2022 року. За період з жовтня 2022 року по серпень 2023 року сплатив 11 149 грн в рахунок сплати аліментів на утримання дитини (т. 1 а.с. 194-203, т. 2 а.с. 5-7).

Як стверджувала ОСОБА_2 та її представник - адвокат Карасьова Л.А. у Радомишльському районному відділі ДВС ГТУЮ у Житомирській області відкрито ще одне виконавче провадження після зміни розміру аліментів, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № НОМЕР_2. Як вбачається зі вказаного розрахунку станом на 25 липня 2024 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів складає 14 432,10 грн; за період з вересня 2023 року по липень 2024 року ОСОБА_1 сплатив 18 300 грн в рахунок сплати аліментів на утримання дитини (т. 2 а.с. 4 зворотній бік).

Отже, загалом ОСОБА_1 за період з жовтня 2022 року по липень 2024 року сплатив на утримання дитини аліменти у розмірі 29 449 грн.

З інформаційної довідки автоматизованої системи виконавчого провадження (т. 1 а.с. 55) вбачається, що відносно ОСОБА_1 наявні відкриті виконавчі провадження № НОМЕР_3 від 05 травня 2021 року, де стягувачем зазначено ТОВ «Веллфін» та № НОМЕР_4 від 22 жовтня 2021 року, де стягувачем зазначено ТОВ «Онлайн фінанс».

З копій актів від 27 липня 2023 року та 23 серпня 2023 року щодо обстеження умов проживання, вбачається, що ОСОБА_2 проживає по АДРЕСА_1 без реєстрації; разом з нею проживає син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Квартира, в якій проживає ОСОБА_2 зі своєю родиною, знаходиться в задовільному стані, має всі зручності для проживання, забезпечена світлом, газом та водопостачанням. Стосунки в сім`ї доброзичливі. В помешканні дотримуються санітарно-гігієнічних норм, для дитини створені всі умови для повноцінного розвитку та виховання (т. 1 а.с.89, 99).

ОСОБА_2 працює у НДСЛ «Охмактдит» МОЗ України сестрою медичною 2 категорії відділення інтенсивної терапії новонароджених дітей з виїзною бригадою інтенсивної терапії новонароджених (неонатологічна) та має постійний дохід (т. 1 а.с. 94, 95).

З довідки № 198 від 04 липня 2023 року вбачається, що ОСОБА_1 , 2016 р.н. перебував на «Д» обліку в Немішаївській АЗПСМ з 07 грудня 2016 року по 01 лютого 2023 року. За медичною допомогою дитина зверталась в присутності мами ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 96).

З довідки Немішаївського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) «Півник» від 17 липня 2023 року № 16 вбачається, що ОСОБА_1 , 2016 р.н., був зарахований до ЗДО «Півник» з 01.09.2020 року, відвідував дошкільний заклад по 31.08.2022. Дитину постійно супроводжувала мама (т. 1 а.с. 97).

З копії характеристики ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , вбачається, що він навчається у 2-М класі Опорного закладу освіти «Софіївсько-Борщагівський ліцей» Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області з вересня 2022 року, характеризується позитивно. Також в характеристиці зазначено, що мати ОСОБА_2 цікавиться навчанням дитини та підтримує контакт з класним керівником. За час навчання дитини у закладі освіти, батько, ОСОБА_1 , не відвідував ліцей, зв`язок з класним керівником не підтримував, на батьківських зборах не з`являвся (т. 1 а.с. 98).

Відповідно до копії висновку служби у справах дітей Немішаївської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , затвердженого рішенням виконкому Немішаївської селищної ради від 28 вересня 2023 року № 458, орган опіки та піклування Немішаївської селищної ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_1 відносно його малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 160, 159).

08 лютого 2024 року комісія з питань захисту прав дитини Немішаївської селищної ради, засідання якої відбулося 08 лютого 2024 року з приводу надання письмового висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Немішаївської селищної ради щодо розв`язання спору стосовно участі позивача у вихованні неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рекомендувала батькам спільно з дитиною звернутися до психологів, а розгляд даного питання перенести на наступну комісію з питань захисту прав дитини (а.с. 183).

З висновку психолога від 19 лютого 2024 року № Ф-190224, проведеного за результатами психологічного дослідження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що на момент проведення обстеження рівень інтелектуального та психологічного розвитку ОСОБА_6 відповідає віковій нормі; ОСОБА_1 здатний самостійно описувати дії, події, які відбуваються з ним, але в цих розповідях не згадує біологічного батька ОСОБА_1 ; емоційної близькості та зацікавленості в спілкуванні з батьком не виявляє, про що говорить особисто, а також не виявляє цього бажання в застосованих в дослідженні методиках; дитина не вважає батька членом родини, та не включає його до кола значущих дорослих; дитина емоційної прив`язаності до батька не демонструє, бажання зустрітись, спілкуватись, проводити разом час не виявляє. В умовних ситуаціях радості, стресу, потреби допомоги жодного разу не звернувся до батька, таким чином продемонструвавши відсутність бажання ділитися з ним сумними чи радісними переживаннями, звертатися до нього за порадами у вирішенні життєвих обставин чи по допомогу (т. 1 а.с. 186-191).

Відповідно до витягу № 2 протоколу № 4 засідання комісії з питань захисту прав дитини Немішаївської селищної ради від 04 квітня 2024 року, комісія з питань захисту прав дитини Немішаївської селищної ради вирішила відмовити ОСОБА_1 у наданні письмового висновку про встановлення порядку часів спілкування з його сином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , оскільки це суперечить правам дитини (т. 1 а.с. 242-243).

Відповідно до копії висновку служби у справах дітей Немішаївської селищної ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Немішаївської селищної ради від 22 серпня 2024 року № 924, орган опіки та піклування Немішаївської селищної ради дійшов висновку про недоцільність визначення способу участі у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 2 а.с. 13,14-15).

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права вказують на наявність підстав для обов`язкового скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція прав людини) (пункт 47 рішення Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»).

Тобто, в цьому випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції прав людини і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке, у свою чергу, не є абсолютним.

Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд, з однієї сторони, має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції прав людини. З іншої сторони, обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення права неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини).

Статтею 8 Конвенції прав людини гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя.

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції прав людини, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського суду у справі «Хант проти України»).

Європейський суд у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд вказав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів, та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися.

Разом з тим у рішенні Європейського суду у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Таким чином, при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини, (б) індивідуальність дитини, (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин, (г) піклування, захист і безпека дитини, (ґ) вразливе положення, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту.

Матеріалами справи не підтверджено факту застосування до ОСОБА_1 попередження про необхідність зміни ставлення до виховання дитини, так само як і покладення на орган опіки та піклування обов`язку здійснювати контроль за належним виконанням ним батьківських обов`язків. Застосування таких менш суворих, превентивних заходів суд встановив у резолютивній частині рішення у цій справі. Враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом сімейно-правової відповідальності, воно може бути застосоване лише за наявності доведеного, винного та тривалого ухилення батька від виконання своїх обов`язків і неефективності більш м`яких способів впливу.

Тому за умови належної фіксації органом опіки та піклування подальшого ухилення та відсутності позитивної динаміки у поведінці ОСОБА_1 , питання про позбавлення його батьківських прав може бути поставлене повторно.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на ОСОБА_1 , адже позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батька чи матері на краще неможливо, і лише за наявності вини в їх діях.

Неможливість активної участі батька в житті дитини спричинена об`єктивними причинами: проживання та навчання дитини разом з матір`ю.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. При цьому в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) та Верховним Судом у постановах від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19 (провадження № 61-12144св20), від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19 (провадження № 61-9754св20), від 27 квітня 2022 року у справі № 221/9049/19 (провадження № 61-9928св21) тощо.

В матеріалах справи наявний висновок органу опіки та піклування Немішаєвської селищної ради про недоцільність визначення способу участі у виховані дитини, затвердженого рішенням виконавчого комітету Немішаєвської селищної ради № 924 від 22 серпня 2024 року.

У вказаному висновку зазначено, що «вважає за недоцільне визначити спосіб участі у виховані малолітньої дитини ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Відповідно до висновку Немішаєвської селищної ради від 28 вересня 2023 року №458 Про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_1 відносно дитини ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , «вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_1 відносно його малолітньої дитини ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Згідно з частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Отже, враховуючи викладене висновок органу опіки та піклування, є дорадчим та консультативний для суду, та не тягне за собою обов`язок суду враховувати його під час винесення рішення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку висновку органу опіки та піклування та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 ,

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У відповідності до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на виховання дитини. Навпаки, міжнародні договори та національне законодавство гарантують батькам реалізацію принципу рівності щодо виховання дитини.

У відповідності до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з положеннями частини першої та другої статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Приймаючи рішення в інтересах дитини суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства.

Відповідно до частини четвертої і п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, а також застосувати спосіб захисту порушеного права, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Слід також враховувати, що самостійне застосування судом при прийнятті рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17).

Відповідно до частин другої та третьої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

За приписами ст.ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною третьою статті 157 СК України закріплено, що той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Суд зауважує, що інтереси дитини у вирішенні питання про позбавлення батьківських прав є вищими за інтереси батьків, які відповідальні за дітей та зобов`язані всі питання перш за все вирішувати шляхом домовленостей, непорозуміння між батьками не повинні мати наслідком вплив на права та інтереси дітей.

Відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з нею.

Відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у справах про права дітей та забезпечення їхніх найкращих інтересів, взаємна потреба батьків і дітей у сімейному контакті один з одним є чи не найважливішою складовою поняття «сімейне життя», і заходи, що перешкоджають задоволенню таких потреб, є втручанням у відповідне право, захищене статтею 8 Конвенції. Тому такі заходи мають обов`язково відповідати нагальній соціальній потребі, що переслідується, та не порушувати справедливий баланс, який повинен бути досягнутий між відповідними конкуруючими інтересами, з пріоритетом забезпечення найкращих інтересів дитини (рішення ЄСПЛ Странд Лоббен та інші проти Норвегії, № 37283/13, 30 листопада 2017 року; рішення ЄСПЛ Хаддад проти Іспанії, № 16572/17, 18 червня 2019 року).

Крім того, таке спілкування, а також його характер та обсяг обумовлюють обставинами кожної справи та повинні визначатися з урахуванням основних інтересів дитини. Незважаючи на те, що національні органи влади зобов`язані максимально сприяти такій взаємодії, будь-який обов`язок застосування примусу з цих питань має бути обмежено, оскільки мають бути враховані інтереси, а також права та свободи усіх зацікавлених осіб, із наданням першочергової важливості основним інтересам дитини та її правам за статтею 8 Конвенції (рішення ЄСПЛ Йохансен проти Норвегії», 07 серпня 1996 року).

У § 54 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини та обґрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з метою забезпечення права батька на спілкування з дитиною.

Аналіз наведених правових норм та встановлених обставин дає колегії суддів підстави для висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, дослідив наявні у справі докази і дав їм належну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, які були предметом дослідження й оцінки судом. Аргументи, зазначені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, були перевірені судом першої інстанції, їм судом надана мотивована оцінка.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Бородянського районного суду Київської області від 20 лютого 2025 року без змін, оскільки підстав для скасування судового рішення немає.

Оскільки Київський апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення а рішення Бородянського районного суду Київської області від 20 лютого 2025 року без змін, розподіл судових витрат у зв`язку зі сплатою судового збору відповідно до статті 141 ЦПК України апеляційний суд не здійснює.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Карасьовою Людмилою Анатоліївною -залишити без задоволення.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 20 лютого 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна