РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2025 року Рівненський міський суд

Рівненської області

в особі судді Ковальова І.М.

при секретарі Білецькій А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Управління державної Казначейської Служби України в м.Рівному Рівненської області про зняття арешту, накладеного на нерухоме майно,-

в с т а н о в и в :

В Рівненський міський суд Рівненської області 20 червня 2025 року з позовом до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Управління державної Казначейської Служби України в м.Рівному Рівненської області про зняття арешту, накладеного на нерухоме майно звернулась ОСОБА_1 .

В судовому засіданні представник позивачки заявлені позовні вимоги повністю підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просить суд їх задоволити та зняти арешт, накладений на все нерухоме майно, в тому числі на квартиру АДРЕСА_1 , належне померлому ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , котрий був накладений постановою про арешт майна № АА 283775 від 15 листопада 2004 року, відділом державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції.

В судовому засіданні представник відповідача Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заявлені позовні вимоги не визнала та просить суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов.

В судове засідання представник відповідача Управління державної Казначейської Служби України в м.Рівному Рівненської області не з`явилася, однак подала до суду письмовий відзив на позов у якому просила суд у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити у повному обсязі, справу слухати за відсутності представника казначейства.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира за адресою АДРЕСА_2 .

Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про право власності на об`єкти нерухомого майна, які належать юридичним та фізичним особам від 11 листопада 1999 року з якого вбачається, що Рівненське міське бюро технічної інвентаризації посвідчує, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на праві приватної власності в цілому складається з цілої квартири. Свідоцтво видано на підставі розпорядження міського голови № 2247 р від 4.11.1999 року та записано в реєстрову книгу № 149 за реєстровим № 166-41416.

Вироком Рівненського міського суду від 18 червня 2004 року по справі №1-671/2004 рік визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.175 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) грн.

15 листопада 2004 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Запорожець О.О. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження з якої вбачається, що при примусовому виконанні виконавчого листа № 1-671 виданого 18 червня 2004 року Рівненським міським судом про стягнення з ОСОБА_2 в прибуток держави 2125 грн. постановлено: накласти арешт на все майно, що належить ОСОБА_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_3 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

З дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 виданого 18 червня 1983 року будинком урочистих подій вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали шлюб 1983 року червня місяця 18 числа, про що зроблено запис за №768. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловікові ОСОБА_4 , дружині Чоловська.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер.

Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданим 11 вересня 2024 року Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з якого вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 про що складено відповідний актовий запис № 1792. Місце смерті Україна Рівненська область Рівненський район місто Рівне.

Після смерті ОСОБА_5 , його дружина позивачка по справі ОСОБА_1 звернулась до Рівненської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка, зокрема квартири АДРЕСА_1 .

З дослідженої в судовому засіданні довідки від 22 квітня 2025 року № 639/02-14 виданої за підписом державного нотаріуса Рівненської державної нотаріальної контори Рівненської області А.Діанової вбачається, що Рівненська державна нотаріальна контора Рівненської області повідомляє, що відповідно до матеріалів спадкової справи № 465/2024, заведеної щодо спадщини померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , 1959 року народження, місце проживання якого було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 , єдиним спадкоємцем за законом є його дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З досліджених в судовому засіданні відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, зазначених у Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №423575684 від 22.04.2025 року сформованої ОСОБА_6 , Рівненська державна нотаріальна контора Рівненської області, Рівненський міський нотаріальний округ Рівненська обл. на підставі ст.46-1 ЗУ «Про нотаріат» вбачається, що наявна наступна інформація: тип обтяження арешт нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження 1504922; зареєстровано 29.11.2004 12:25:38 за № 1504922 реєстратором: Перша рівненська державна нотаріальна контора, Рівненська обл., м.Рівне, майдан Незалежності, 7; підстава обтяження постанова 283775, 15.11.2004, Рівненський міський відділ ДВС, держ. Виконавець Запорожець О.О.; об`єкт обтяження невизначене майно, все майно; власник ОСОБА_2 , причина відсутності коду: інша причина відсутності коду, АДРЕСА_3 , в постанові не вказано ІдН та паспортні дані; заявник ОСОБА_7 .

З дослідженої в судовому засіданні відповіді за підписом начальника Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 20 травня 2025 року №123331 на звернення позивачки ОСОБА_1 вбачається наступне:

«На Вашу заяву щодо зняття арешту з майна померлого ОСОБА_2 , Відділ ДВС у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомляє наступне.

Згідно з відомостями, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що на підставі постанови АА283775 від 15.11.2004 Рівненського міського відділу державної виконавчої служби, державним виконавцем Запорожець О.О. накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 .

На підставі долученої до заяви копії постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА 283775 від 15.11.2004 арешт накладено на все майно ОСОБА_2 при примусовому виконанні виконавчого листа №1-671 виданого 18.06.2004 Рівненським міським судом про стягнення з ОСОБА_2 в прибуток держави 2125 грн.

Відповідно до даних, що містяться в автоматизованій системі виконавчого провадження (надалі АСВП) відсутні відомості про виконавче провадження з виконання виконавчого листа №1-671 виданого 18.06.2004 Рівненським міським судом про стягнення з ОСОБА_2 в прибуток держави 2125 грн.

Відтак, відсутня можливість встановити наявність підстав для зняття арешту з майна, оскільки невідомі підстави завершення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №1-671 виданого 18.06.2004 Рівненським міським судом.

Додатково повідомляємо, що в даних АСВП наявне виконавче провадження №43441 з примусового виконання виконавчого листа №1-671 виданого 05.07.2004 Рівненським міським судом про стягнення з ОСОБА_2 штрафу в сумі 1700 грн. В межах виконавчого провадження №43441 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягуючу керуючись п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІУ від 21.04.1999, що не є підставою для зняття арешту з майна боржника.

Враховуючи вищевикладене, у державного виконавця відсутня можливість зняти арешт з майна ОСОБА_2 .

Водночас роз`яснюємо, що відповідно до ст.59 Закону України підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-? розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього закону; 10) отримання виконавцем від державного концерну «Укроборомпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного підприємства «Укроборонпром» або на момент припинення Державного підприємства «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності». У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Рішення, прийняте за результатами розгляду звернення, може бути оскаржене в порядку та строки, визначені законом.».

Наявність зазначеного обтяження позбавляє позивачку можливості оформити спадщину після смерті свого чоловіка.

Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як викладено у Постанові Верховного Суду від 18 лютого 2021 року у справі №609/1231/19 «…У спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга статті 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього.

Зазначене відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 23 січня 2013 року у справі N 6-164цс12 та у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі N 303/6974/16-ц, від 04 червня 2020 року у справі N 760/16793/16-ц.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Отже, системний аналіз зазначених норм права та їх тлумачення свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Проте відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України "Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень" не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

Такий же висновок міститься у постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі N 303/6974/16 (провадження N 61-39511св18).

Отже, ОСОБА_1, звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини стала власником спадкового майна - Ѕ частини спірної земельної ділянки, право власності на яку підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, а отже позивач набула право володіти та користуватися цим майном.».

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом N 11 (Протокол ратифіковано Законом N 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.97 ) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Так, до майна в контексті Європейської Конвенції належать визначені законом права відповідно до яких, заявник має право вимагати «законного очікування» фактичного користування права. Зазначене положення висвітлено в рішення «Рисовський проти України» (ухвала щодо прийнятності від 20 жовтня 2011 року). Так, в п.70 зазначеного рішення визначено «Аналізуючи відповідність цього мотивування Конвенції, Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

Наявність арешту на майна за відсутності правових підстав для цього, порушує право позивачки оформити спадкове майно після смерті свого чоловіка.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що посилання представника відповідача на ті обставини, що станом на даний час у відділі відносно ОСОБА_2 перебувають відкриті наступні виконавчі провадження, а саме: №72119974 з примусового виконання постанови № RVN 001947 виданої 26 січня 2023 року Департаментом муніципальної варти РМР про стягнення штрафу з ОСОБА_2 на користь держави в сумі 680 грн., №74677796 з примусового виконання постанови № ЕНА № 11307170 виданої 20.12.2023 відділенням поліції №1 Рівненського районного управління поліції про стягнення штрафу з ОСОБА_2 на користь держави в розмірі 860,00 грн., №77693349 з примусового виконання постанови №569/17971/24 виданої 27.09.2024 Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення штрафу з ОСОБА_2 на користь держави в розмірі 3400 грн. у зв`язку з чим представник просить суд відмовити у задоволенні позову не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Як було встановлено в судовому засіданні постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15 листопада 2004 року винесена державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Запорожець О.О. саме при примусовому виконанні виконавчого листа № 1-671 виданого 18 червня 2004 року Рівненським міським судом про стягнення з ОСОБА_2 в прибуток держави 2125 грн. якою і постановлено: накласти арешт на все майно, що належить ОСОБА_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_3 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Письмових доказів, що виконавче провадження відносно ОСОБА_2 , відкрите 2004 році та виконавчі провадження, які відкриті у 2023 та 2024 роках об`єднані у одне виконавче провадження, а також те, що даний арешт накладених у межах виконавчих проваджень за 2023-2024 роки представником відповідача Відділу ДВС у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції суду подано не було.

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника, арешт щ такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Відповідно до ч.1 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ч.2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника та/або з електронних грошей, які знаходяться на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку, небанківських надавачів платіжних послуг документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону.

Відповідно до ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».

Відповідно до ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до абз.2 ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: 1) судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності суд вважає, що заявлені позовні вимог знайшли своє підтвердження, є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, а тому вони підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12,81,141,263,264,265,268,273,354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Управління державної Казначейської Служби України в м.Рівному Рівненської області про зняття арешту, накладеного на нерухоме майно задоволити.

Зняти арешт накладений на все нерухоме майно, в тому числі на квартиру АДРЕСА_1 , належне померлому ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що було накладено постановою про арешт майна № АА 283775 від 15.11.2004 року, відділом державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3

Відповідач: Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, м.Рівне, вул.Замкова, 22а

Відповідач: Управління державної Казначейської Служби України в м.Рівному Рівненської області, м.Рівне, вул.Яворницького, 34

Суддя Рівненського

міського суду І.М.Ковальов