УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 643/8712/17

провадження № 61-10414ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Ситнік О. М., Фаловської І. М.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 11 червня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Альфа Банк» (далі - ПАТ «Альфа Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 04 листопада 2022 року клопотання ТОВ «Вердикт Капітал» задоволено.

Замінено ПАТ «Альфа Банк» на його правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал».

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 24 січня 2023 року позов ТОВ «Вердикт Капітал» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором у розмірі 206 226,37грн.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 13 липня 2023 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 24 січня 2023 року скасовано, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

03 серпня 2023 року ТОВ «ДЕБТ ФОРС» звернулося до суду із клопотанням про залучення до участі у справі в якості правонаступника позивача ТОВ «Вердикт Капітал».

Не погодившись із ухвалою суду від 04 листопада 2022 року ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 18 вересня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 04 листопада 2022 року - без змін.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 14 листопада 2023 року справу передано на розгляд до Московського районного суду м. Харкова.

Не погодившись із ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 04 листопада 2022 року та постановою Полтавського апеляційного суду від 18 вересня 2023 року ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_2 , подав касаційну скаргу.

Постановою Верховного Суду від 15 лютого 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 04 листопада 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 18 вересня 2023 року в частині заміни позивача правонаступником -без змін.

24 січня 2024 року ТОВ «ДЕБТ ФОРС» повторно звернулося до суду із клопотанням про залучення до участі у справі в якості правонаступника позивача ТОВ «Вердикт Капітал».

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про витребування доказів.

Клопотання ТОВ «Дебт Форс» про залучення правонаступника позивача у справі задоволено.

Залучено ТОВ «Дебт Форс» до участі у справі як правонаступника позивача ТОВ «Вердикт Капітал».

Не погодившись із ухвалою суду від 12 грудня 2024 року в частині задоволення клопотання про залучення правонаступника, ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу .

Постановою Харківського апеляційного суду від 11 червня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2024 року в оскаржуваній частині - без змін.

09 серпня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направив до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 11 червня 2025 року.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 14 серпня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме заявнику необхідно надати докази у вигляді довідки суду першої або апеляційної інстанції про те, яким чином та коли йому та його представнику направлена та вручена копія оскаржуваного судового рішення разом із заявою про поновлення строку на касаційне оскарження.

Вказану ухвалу суд касаційної інстанції направив ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку на адресу, яку останній вказав у касаційній скарзі, проте вказане поштове відправлення 11 вересня 2025 року повернуто на адресу Верховного Суду з відміткою поштової служби «за закінченням терміну зберігання».

26 вересня 2025 року Верховний Суд повторно направив ухвалу від 14 серпня 2025 року на поштову адресу заявника, докази отримання вказаної ухвали у суду касаційної інстанції відсутні.

На виконання вимог вказаної ухвали, 01 жовтня 2025 року заявник направив до Верховного Суду клопотання про усунення недоліків, до якого долучає лист Харківського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року № 0116/599/2025, відповідно до якого встановлено, що повний текст постанови від 11 червня 2025 року виготовлено 12 червня 2025 року та направлено засобами поштового зв`язку заявнику 17 червня 2025 року. 04 липня 2025 року конверт із вкладенням (копія постанови із супровідним листом) та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення було повернуто до Харківського апеляційного суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». 10 липня 2025 року копію постанови від 11 червня 2025 року було вручено представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , що підтверджується особистим підписом у журналі видачі відділом копії документів із судових справ.

З огляду на вказане, заявник просить поновити строк на касаційне оскарження ухвали Московського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2024 року та постанови Харківського апеляційного суду від 11 червня

2025 року.

Відповідно до частини першої статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення (частина друга статті 390 ЦПК України).

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу (частина третя статті 390 ЦПК України).

У частині першій статті 127 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Клопотання заявника підлягає задоволенню, оскільки копію повного тексту постанови апеляційного суду від 11 червня 2025 року представник заявника отримав в 10 липня 2025 року, що підтверджується листом суду. Касаційну скаргу заявник направив до Верховного Суду 09 серпня

2025 року, тобто протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного тексту судового рішення.

Щодо оскарження ухвали Московського районного суду м. Харкова

від 12 грудня 2024 року про відмову в задоволенні клопотання про витребування доказів, слід зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 17 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) учасники справи, а також особи, які не брали участі в справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно зі статтею 25 ЦПК України Верховний Суд переглядає у касаційному порядку судові рішення, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі в справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Тлумачення частини першої статті 389 ЦПК України дає підстави для висновку про те, що касаційна скарга може бути подана за умови апеляційного перегляду справи.

Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Відповідно до матеріалів касаційної скарги та відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвала Московського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2024 року в частині відмови у задоволенні клопотання про витребування доказів не переглядалась в апеляційному порядку по суті.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки ухвала Московського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2024 року в частині відмови у задоволенні клопотання про витребування доказів не переглядалась по суті, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Щодо оскарження ухвали Московського районного суду м. Харкова

від 12 грудня 2024 року та постанови Харківського апеляційного суду

від 11 червня 2025 року в частині залучення правонаступника, слід зазначити наступне.

У пункті 2 частини першої статті 389 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди задовольняючи клопотання про залучення правонаступника, дійшли необґрунтованого висновку, що правонаступництво у договірних відносинах автоматично дає підстави для залучення правонаступника за договірними зобов?язаннями як процесуального правонаступника у справі при розгляді у суді, незважаючи на те, скільки до цього змінилося правонаступників у договірних зобов?язаннях.

Крім цього, зазначає, що ТОВ «Кампсис лігал» не було залучено до участі у справі як правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал», тому залучення судом

ТОВ «Дебт Форс» як правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал» є незаконним.

Також вважає, що він заявляв двічі відвід судді першої інстанції

Поліщук Т. В. , який визнано необґрунтованим та відмовлено у задоволенні вказаних відводів. Вважає, що вказана суддя є неповноважною для розгляду вказаної справи.

Відповідно до частини першої статті 55 ЦПК України, суд у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Як встановили суди, 28 вересня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено угоду про надання особистого кредиту №500567469 від 28 вересня 2016 року.

У липні 2017 року ПАТ «Альфа Банк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

28 січня 2019 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» було укладено договір факторингу №2019-1АБ/ВЕСТА, згідно умов якого право вимоги до позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором №500567469

від 28 вересня 2016 року відступлено на користь ТОВ «ФК «Веста».

29 січня 2019 року між ТОВ «ФК «Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги №29-01/19/12, відповідно до якого право вимоги до позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором №500567469 від 28 вересня 2016 року відступлено ТОВ «Вердикт Капітал».

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 04 листопада

2022 року, яка постановою Полтавського апеляційного суду від 18 вересня 2023 року та постановою Верховного Суду від 15 лютого 2024 року в частині заміни позивача правонаступником - залишена без змін, замінено позивача ПАТ «Альфа Банк» на його правонаступника - ТОВ «Вердикт Капітал».

Тобто, набуте ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до відповідача наразі не потребує доказування, правомірність залучення у справі ТОВ «Вердикт Капітал» підтверджено постановою Верховного Суду від 15 лютого 2024 року.

09 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Кампсіс Фінанс» було укладено Договір № 09-03/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги.

Відповідно до пункту 2.1 цього договору передбачено, що первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у додатках №1 та №3 до цього договору (реєстр боржників). Новий кредитор сплачує первісному кредитору за права вимоги грошові кошти у розмірі та у прядку, визначених цим договором.

Згідно з пунктом 5.4 вказаного договору передбачено, що з моменту відступлення (передачі) первісним кредитором новому кредитору прав вимоги, новий кредитор є таким, що замінив первісного кредитора у правовідносинах з боржниками, що існують на дату відступлення (передачі) прав вимоги та мають відношення до прав вимоги.

Цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і скріплення відтисками печаток сторін (пункт 11.6 договору).

Відповідно до витягу з реєстру боржників (додаток №3 до договору) на користь ТОВ «Кампсіс Фінанс» було відступлено право вимоги, в тому числі, за кредитним договором №500567469 від 28 вересня 2016 року.

12 травня 2023 року між ТОВ «Кампсіс Фінанс» та ТОВ «Дебт Форс» укладено договір №12-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги.

Відповідно до пункту 2.1 цього договору встановлено, що первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у додатках №1 та №3 до цього договору (реєстр боржників). Новий кредитор сплачує первісному кредитору за права вимоги грошові кошти у розмірі та у прядку, визначених цим договором.

Згідно з пунктом 5.4 вказаного договору передбачено, що з моменту відступлення (передачі) первісним кредитором новому кредитору прав вимоги, новий кредитор є таким, що замінив первісного кредитора у правовідносинах з боржниками, що існують на дату відступлення (передачі) прав вимоги та мають відношення до прав вимоги.

Цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і скріплення відтисками печаток сторін (пункт 11.6 договору).

Відповідно до витягу з реєстру боржників (додаток №3 до договору) на користь ТОВ «Дебт Форс» було відступлено право вимоги, в тому числі, за кредитним договором №500567469 від 28 вересня 2016 року.

Таким чином, встановивши, що ТОВ «Дебт Форс» набуло право вимоги за кредитним договором від 26 вересня 2016 року №500567469 шляхом укладення з ТОВ «Кампсіс Фінанс» договору №12-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 12 травня 2023 року, якому, у свою чергу право вимоги за вказаним кредитним договором було відступлено

ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі договору №09-03/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 09 березня 2023 року, суди дійшли обґрунтованого висновку про заміну сторони правонаступником.

Доводи касаційної скарги про те, щосуди не дослідили матеріали справи на предмет наявності чи відсутності підстав для заміни позивача правонаступником, спрямовані на переоцінку доказів у справі, що у силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з наданою судами оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів і обставин в тому контексті, який, на думку заявника, свідчить про відсутність підстав для задоволення вимог заяви, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції розглянув справу неповноважним складом не були предметом апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , а тому Верховний Суд не бере їх до уваги.

Крім цього, посилання заявника на те, що суд першої інстанції розглянув справу неповноважним складом є безпідставним, оскільки заявник не довів наявність обставин, які б вказували на необ`єктивність або упередженість вказаного складу суду, згідно до статті 36 ЦПК України, з огляду на їх оціночний характер та відсутність доказів фактичної упередженості.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні відводу зазначив, що суть заявленого відводу зводиться до незгоди заявника із процесуальними рішеннями судді, що не може бути підставою для відводу.

Відповідно до частини четвертої статті 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання, не може бути підставою для відводу.

У частині четвертій статті 394 ЦПК України передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Таким чином, за результатами оцінки доводів заявниката змісту оскаржуваних судових рішень в частині залучення правонаступника, колегія суддів дійшла висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Московського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2024 року та постанови Харківського апеляційного суду від 11 червня

2025 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 11 червня 2025 року.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

О. М. Ситнік

І. М. Фаловська