ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 року м. Фастів

Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Анапріюк С.П.,

з участю секретаря Куценко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у режимі відеоконференції у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Фастівського міськрайонного суду Київської області із позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_5 на станції «Фастів» поїзд здійснив наїзд на ОСОБА_3 , сина позивачів, який внаслідок отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події.

Внаслідок його смерті позивачам як матері та батьку спричинено непоправну моральну шкоду.

При визначені моральної шкоди позивачі враховували той факт, що факт загибелі людини під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань його рідних, враховуючи те, що згідно Конституції України, людина, її життя, честь і гідність недоторканість і безпека визначаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Крім того, загиблий син позивачів був особою молодого віку, помер у віці 22 роки, що додатково завдає батькам моральних страждань, оскільки попереду в нього було все життя.

Загиблий не був одруженим, до складу його сім`ї входили лише матір та батько, що свідчить про близькість та стійкість життєвих зв`язків.

Сталий життєвий устрій позивачів непоправно змінено цією подією із незалежних від них обставин. До смерті сина у позивачів було звичне життя, у якому син займав важливе місце. Вони втратили можливість тривалого життєвого зв`язку зі своєю дитиною. Позивачі проживали разом із загиблим, вони були пов`язані спільним побутом та проживанням, крім безпосереднього кровного споріднення та зв`язку.

Внаслідок смерті сина позивачі назавжди позбавлені можливості отримувати від сина підтримку та допомогу як моральну так і матеріальну і жодні зусилля з не взмозі змінити чи виправити цю ситуацію.

Позивачі мали правомірні сподівання отримувати від свого сина допомогу у майбутньому, оскільки з віком у людини природньо зменшуються можливості піклуватися про себе, а діти, згідно зі ст. 202 СК України, зобов`язані утримувати своїх батьків.

Крім втрат, пов`язаних з підтримкою та допомогою, позивачі відчувають біль та страждання, відчуття самотності, тривожності, гострої несправедливості через смерть сина, оскільки смерть дитини є найтяжчою втратою.

Щодо часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, позивачі зазначають, що попередній стан ніколи не може бути відновлений, оскільки смерть людини є невідворотною і непоправною втратою.

Визначити ціну людського життя неможливо, також неможливо точно оцінити завдану цим моральну шкоду. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням у зв`язку із втратою близької людини, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

З урахуванням невідновності заподіяної шкоди, її тривалості та глибини завданих страждань, позивачі оцінюють розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди у грошовому еквіваленті у сумі по 300000,00 грн кожному.

Позивачі вважають, що такий розмір відшкодування є розумним і справедливим та дасть позивачам можливість отримати допомогу в організації свого життя після тяжкої втрати.

Вказане стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Фастівський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 28 травня 2025 року відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив справу до розгляду у підготовчому засіданні на 25.06.2025.

25.06.2025 за клопотанням представника позивачів - адвоката Таргоній В.М. відкладено розгляд справи на 28.07.2025.

28.07.2025 розгляд справи відкладено на 10.09.2025.

Фастівський міськрайонний суд Київської області ухвалами від 10 вересня 2025 року витребував у Фастівського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Київській області копію постанови про закриття кримінального провадження № 0001133 та копію висновку судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_3 ; закрив підготовче провадження у справі та призначив її до розгляду по суті на 06.10.2025.

06.10.2025 розгляд справи відкладено на 15.10.2025.

Відповідно до правил ст. 178 ЦПК України, відповідач скористався своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву.

12.06.2025 представник відповідача - Язвінська Л.М. подала до суду відзив на позовну заяву, згідно із яким зазначає, що не погоджується із вимогами позову, заперечує проти їх задоволення повністю.

Вказує, що актом № 1 від 10.08.2022 року службового розслідування обставин нещасного випадку невиробничого характеру на залізничному транспорті України встановлено, що в добу ІНФОРМАЦІЯ_5 року по ст. Фастів-1 в районні перевідної кривої стрілочного переводу № 109, згідно телефонного дзвінка невідомої особи черговій по станції надійшло повідомлення про смертельне травмування чоловіка. На місці події було виявлено тіло молодого чоловіка без голови, яким виявився ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Поліція провела розслідування та встановила, що, ймовірно, потерпілий поклав голову під вагон, на якому виявлено сліди крові, другої половини потяга № 3156, який прибув на станцію Фастів на розформування і який витягувався на витяжку колію № 27 Фастівського парку локомотивом ЧМЄЗ № 5007. Машиністом був ОСОБА_4 . Причиною смерті зазначено самогубство та порушення постраждалим вимог пунктів 2.1, 2.2, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом МТУ від 19.02.1998 року № 54.

Протоколом від 08.08.2022 року комісійного засідання локомотивного депо Козятин та поясненнями машиніста ОСОБА_4 встановлено, що у нічну зміну з 04.08.2022 на ІНФОРМАЦІЯ_5 року на тепловозі ЧМЄЗ № 5007 машиніст ОСОБА_4 під час виконання маневрової роботи по ст. Фастів-1 допустив травмування сторонньої людини під час витягування маневрового складу із 5-ї колії Фастівського парку на 27 витяжну колію. З обставин справи та пояснень причетних не виявлено порушень у діях машиніста ОСОБА_4 ..

Крім того, звертає увагу суду на те, що листом Фастівського районного управління поліції ГУНП в Київській області від 08.08.2022 року № 33596-1 повідомлено, що випадок травмування, а саме самогубство ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із смертельним наслідком, внаслідок наїзду залізничного рухомого складу, який стався ІНФОРМАЦІЯ_5 року на ст. Фастів-1. Просить відмовити у задоволені позову.

Позивачі у судове засідання не з`явилися, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подали.

Представник позивачів адвокат Таргоній В.М. у судовому засіданні підтримав вимоги позову з підстав, що у ньому зазначені. Додатково зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_5 року потяг здійснив наїзд на сина позивачів. Потяг є джерелом підвищеної небезпеки, а тому шкода відшкодовується незалежно від вини. У діях потерпілого не було умислу. У цих правовідносинах чинне законодавство передбачає презумпцію відсутності умислу та покладає обов`язок доказування його наявності на відповідача. Докази наявності у потерпілого умислу відсутні. Наявний лише факт перебування сина позивачів на коліях, тому може бути визнане лише грубе порушення ним Правил. Також відповідач не довів наявність непереборної сили. Немає жодних доказів того як син позивачів переходив колію, як потрапив під вагон. Всі сумніви повинні тлумачитись на користь потерпілого, оскільки вид травми сам по собі не свідчить про самогубство.

Щодо розміру відшкодування завданої моральної зазначив проте, що позивачі втратили сина і цю втрату неможливо нічим замінити. На день смерті йому було 22 роки і все життя було попереду. Він підтримував тісні сімейні відносини з батьками і проживав разом з ними. З часу його смерті життєвий устрій позивачів непоправно зруйнований, задана шкода є невідновною, а втрата ? непоправною. Позивачі щодня проживають у будинку, у якому раніше мешкали зі своїм сином, і все у цьому будинку їм нагадує про нього. Їхні страждання безстрокові. Ця ситуація викликала негативні емоції та наслідки, які триватимуть у майбутньому, оскільки позивачі позбавлені піклування дитини у майбутньому. Вважає завдану моральну шкоду та глибину страждань очевидними.

Також представник позивачів звернув увагу на те, що у спірних правовідносинах відшкодування завданої моральної шкоди є одноразовою дією і під час її здійснення необхідно враховувати майбутні наслідки. У кожного своє ставлення до таких наслідків. Водночас вважає необхідним врахувати практику Верховного Суду у цій категорії справ для визначення розміру справедливого відшкодування. Просив стягнути з відповідача на користь позивачів завдану моральну шкоду у розмірі по 300000,00 грн кожному без урахування податків та зборів. Додав, що позивачі не винні у фінансовому стані відповідача та ця обставина не може бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності.

Представник відповідача Язвінська Л.М. у судовому засіданні позов не визнала повністю, просила суд відмовити у його задоволенні з урахуванням наведених у відзиві аргументів. В обґрунтування своїх доводів зазначила про те, що за відомостями акта службового розслідування достовірно встановлено, що потерпілий не був збитий потягом, не був покалічений. Йому зрізало вагоном голову і таке травмування не може бути випадковістю чи збігом обставин. Для таких пошкоджень має бути прямий умисел.

Також звернула увагу суду на те, що потерпілий опинився на коліях з власної волі, порушив Правила безпеки. Що він робив у цьому місці у такий час доби? Самогубство дійсно не встановлене, передсмертну записку не знайшли, але, можливо, вона і була, її здуло вітром.

Щодо розміру моральної шкоди вказала, що із 2014 року судова практика свідчить про те, що в аналогічних спорах суди стягують відшкодування моральної шкоди. Однак, на її думку, розмір цієї шкоди неможливо визначити. Також відсутні підстави стверджувати про наявність вини залізниці у цій події. Звернула увагу суду на наявність причинно-наслідкового зв`язку із порушенням потерпілим Правил безпеки, а також на те, що час події і її обставини свідчать про самогубство.

На запитання суду повідомила про відсутність документів чи будь-якої інформації на підтвердження обставин самогубства. Вважає зазначений у позові розмір завданої моральної шкоди несправедливим та завищеним, оскільки він не є співмірним до розміру середнього заробітку в країні, не враховує надмірні затрати відповідача, який у цей час перебуває у складних фінансових умовах. На її думку, приблизно 50-70 тисяч гривень є достатньо та адекватною сумою для відшкодування такої шкоди.

Заслухавши присутніх у судовому засіданні учасників справи, з`ясувавши обставини, які мають значення для вирішення справи, дослідивши докази, якими обґрунтовуються вимоги заяви, перевіривши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини суд встановив таке.

Згідно з відомостями свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 , в графі «батько» вказаний ОСОБА_2 , а в графі «мати» ? ОСОБА_1 (а.с. 18).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 10.08.2022 Фастівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) склав актовий запис № 1111 (а.с. 17).

Згідно з протоколом комісійного засідання при начальнику локомотивного депо Козятин ПЗЗ від 08.08.2022, нарада постановила, що дії машиніста ОСОБА_4 вважати вірними. Вини машиніста ОСОБА_4 в травмуванні людини не вбачати (а.с. 108-109).

Згідно з актом службового розслідування обставин нещасного випадку невиробничого характеру на залізничному транспорті України № 1 2/12, затвердженого начальником станції Фастів ОСОБА_9 10.08.2022, розслідуванням встановлено, що в добу ІНФОРМАЦІЯ_5 року на станції Фастів-1 в районі перевідної кривій стрілочного переводу №109, згідно телефонного дзвінка невідомої особи чергової по станції ОСОБА_6 надійшло повідомлення про смертельне травмування чоловіка. Прибувши на місце події начальник станції ОСОБА_9, ДСЦ ОСОБА_7 , інженер з охорони праці ОСОБА_8 виявили тіло молодого чоловіка без голови, який виявився потерпілим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після прибуття поліції, проведеним розслідуванням встановлено, що ймовірно потерпілий поклав голову під вагон №97249700, на якому виявлено сліди крові, другої половини поїзда №3156 який прибув на станцію Фастів в розформування і який витягувався на витяжну колію №27 Фастівського парку локомотивом ЧМЄ-3 №5007, машиніст ТЧ-3 ОСОБА_4 . Причина смерті ? самогубство (а.с. 111-112).

Відповідно до висновку експертного дослідження №632 від 26 серпня 2022 року встановлено, що смерть ОСОБА_3 , 2000 року народження, настала від ампутації голови. Є прямий причинний зв`язок між отриманими ушкодженнями та настанням смерті ОСОБА_3 . Описана ампутація спричинена тупим (тупими) предметами, могла виникнути від перекочування колесами залізничного транспорту через шию потерпілого. При судово-токсилогічному дослідженні в крові й сечі трупа метиловий, етиловий спирти, а також пропіловий, бутиловий, аміловий спирти та їх ізомери не виявлені. (а.с. 200-204).

Згідно з постановою про закриття кримінального провадження від 05.10.2022 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001133 від 05.08.2022, закрите у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України (а.с. 205).

Нормативно-правове обґрунтування.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно зі статтею 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини.

Статтею 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що право кожного на життя охороняється законом.

Відповідно до статті 23 ЦК України кожна особа, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою зокрема щодо членів її сім`ї.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України, якщо моральна шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода, відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю (частина друга статті 1168 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 268 ЦК України на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, позовна давність на поширюється.

Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого розуміють, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату.

Підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують безпеку життя і здоров`я громадян, які користуються його послугами, а також безпеку руху поїздів, охорону навколишнього природного середовища згідно з чинним законодавством України. Безпека руху поїздів ? це комплекс організаційних і технічних заходів, спрямованих на забезпечення безаварійної роботи та утримання в постійній справності залізничних споруд, колій, рухомого складу, обладнання, механізмів і пристроїв (частини 1-2 статті 11 Закону України «Про залізничний транспорт»).

Пунктом 100 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 1998 року № 457, передбачено, що залізниці повинні забезпечувати потреби населення у пасажирських перевезеннях, безпеку користування залізничним транспортом, необхідні зручності, якісне обслуговування пасажирів на вокзалах і в поїздах, своєчасне перевезення і збереження багажу і вантажобагажу.

Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті України, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року № 54, пішоходам дозволено переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо); перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо); при наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід (пункти, 2.1 - 2.3). Пішоходам заборонено ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м. (пункти, 2.5, 2.6); знаходитись на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння (пункти, 2.16, 2.19, 2.20).

Висновки суду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому та кожному доказу окремо, суд дійшов до таких висновків.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку зі смертю сина позивачів, яка настала у зв`язку із його потраплянням під вагон на станції «Фастів», у зв`язку з чим від отриманих тілесних ушкоджень він помер на місці події.

Суд встановив, що у момент смерті позивач не перебував у стані алкогольного сп`яніння чи під дією інших речовин.

Також відповідач не надав і суд встановив відсутність доказів вчинення потерпілим самогубства.

Крім цього, суд встановив відсутність вини машиніста у смерті потерпілого.

Ці обставини не заперечуються сторонами.

Предметом спору у цій справі є вимога позивачів про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина.

Вирішуючи питання наявності/відсутності правових підстав для стягнення моральної шкоди на користь позивачів суд враховує таке.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим) такої особи, а також особам, які проживали з нею однією сім`єю, особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку незалежно від вини такої особи.

Згідно із статтею 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана із розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Такі висновки висловив Верховний Суд у постановах від 24 грудня 2024 року у справі № 630/554/23, від 21 липня 2025 року у справі № 642/4547/23.

У частині другій статті 1193 ЦК України визначено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, ? також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Суд у справі, що розглядається, встановив, що причиною загибелі сина позивачів стали травми, завдані внаслідок наїзду вагона потяга, які були спричинені джерелом підвищеної небезпеки у зв`язку зі здійсненням його експлуатації (за недоведеності умислу потерпілого або існування обставин непереборної сили).

За цих обставин суд вважає, що у спірних правовідносинах наявні правові підстави для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності з відшкодування моральної шкоди, завданої позивачам, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець джерела підвищеної небезпеки) відповідає за шкоду без урахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди.

Матеріали справи не містять доказів і суд не встановив обставини, які б свідчили про те, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу загиблого на завдання самому собі цієї шкоди.

З огляду на це суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування завданої позивачам моральної шкоди, яка пов`язана з глибокими емоційними переживаннями та моральними стражданнями через передчасну смерть рідної людини, порушення укладу їх життя. Суд вважає, що факт загибелі сина є безумовним свідченням спричинення позивачам глибоких моральних страждань.

Водночас суд бере до уваги приписи ч. 2 ст. 1193 ЦК України, а також зміст постанови про закриття кримінального провадження та решти наявних у матеріалах справи доказів, згідно з якими порушення АТ «Українська залізниця» чи її працівників не виявлені, відсутні. Смерті потерпілого сприяла його власна груба необережність.

Отже, причиною загибелі сина позивачів є потрапляння під вагон потягу через його грубу необережність, у зв`язку із порушенням ним Правил безпеки громадян на залізничному транспорті.

З огляду на це суд зауважує, що обставини щодо спричинення шкоди позивачам не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець джерела підвищеної небезпеки) відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непоборної силі або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди.

Водночас ці обставини підлягають врахуванню судом під час визначення розміру відшкодування.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування, суд враховує сталі висновки Європейського суду з прав людини, згідно з якими порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказуванню не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди, є сам по собі факт порушення права (справи Войтенко проти України, Науменко проти України).

Також Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, рішення від 12 липня 2007 року).

Верховний Суд у постановах від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20, від 23 листопада 2022 року у справі № 686/13188/21, від 19 квітня 2023 року у справі № 336/10216/21 виснував, що гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду.

Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та справедливої сатисфакції потерпілому.

При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19).

Отже, розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням усіх обставин справи й доведеності позову.

Повертаючись до обставин цієї справи, суд зазначає, що під час визначення розміру відшкодування за спричинену позивачам моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки та пов`язану зі смертю сина, суд враховує обставини завдання шкоди, поведінку загиблого, зважає на необережність потерпілого та порушення ним Правил безпеки, відсутність вини заподіювача шкоди, а також ступінь, глибину та тривалість моральних страждань, завданих його батьку та матері (позивачам у справі) у зв`язку зі смертю найближчої їм людини.

Також під час визначення розміру відшкодування суд керується принципами розумності, пропорційності та справедливості та на цій підставі доходить висновку про стягнення на користь позивачів по 100 000,00 грн кожному на відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відшкодування моральної шкоди у такому розмірі, на думку суду, є співмірним із спричиненою позивачам моральною шкодою і не матиме наслідком збагачення позивачів за рахунок відповідача.

Отже, позов підлягає задоволенню частково.

Щодо доводів представника в частині вимоги про відшкодування відповідного розміру моральної шкоди без стягнення податків та обов`язкових платежів суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 163.1 статті 163 ПК України, об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (пункт 164.1 статті 164 ПК України та підпункт 164.1.1 цього пункту).

Пунктом «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або у розмірі, визначеному законом.

У попередній редакції зазначена норма права передбачала, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

Тобто з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом».

Граматичне та системне тлумачення зазначеного пункту ПК України у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, як до 23 травня 2020 року, так і чинним податковим законодавством передбачено, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі № 180/407/20.

На підставі викладеного слід дійти висновку, що сума моральної шкоди, стягнута на підставі рішення суду про відшкодування моральної шкоди, завданої життю та здоров`ю, не підлягає оподаткуванню.

Водночас підлягає врахуванню те, що пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом», однак застосування сполучника «а також» підтверджує, що згаданий перелік був доповнений новою нормою права, яка не змінює зміст інших складових частин пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України.

Оскільки шкода, завдана життю та здоров`ю, може бути як майновою, так і немайновою (моральною) та до цієї частини пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зміни законодавцем не внесені, зокрема не зазначено, що лише відшкодування майнової шкоди, завданої життю та здоров`ю, не підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, тому немає підстав для ототожнення відшкодування моральної шкоди, завданої життю та здоров`ю, з іншим відшкодуванням моральної шкоди, яке підлягає оподаткуванню в разі перевищення її розміром чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року.

Отже, до спірних правовідносин не підлягають застосуванню доповнення до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України, внесені Законом України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року.

Аналогічний висновок висловив Верховний Суд у постановах від 24 січня 2025 року у справі № 624/946/23, від 25 січня 2023 року у справі № 598/438/21, від 23 грудня 2022 року у справі № 566/800/21.

У справі, що розглядається, суд встановив, що смерть сина позивачів настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Оскільки спір стосується відшкодування моральної шкоди, завданої платнику податків (сину) внаслідок смерті їхнього сина, тобто є відшкодуванням шкоди найвищого ступеня, заподіяної життю та здоров`ю, зміни у податковому законодавстві не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок смерті батька.

З огляду на це суд вважає аналогічні твердження представника позивачів обґрунтованими та вважає, що присуджене позивачам за наслідками розгляду цієї справи відшкодування моральної шкоди, завданої життю та здоров`ю, не підлягає оподаткуванню.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 , п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із п. 1 ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною статті 5 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Цей позов є позовом майнового характеру.

З урахуванням результату вирішення цієї справи з відповідача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2000,00 грн.

Керуючись ст. 259, 263- 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок без стягнення податків і обов`язкових платежів.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок без стягнення податків і обов`язкових платежів.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» у дохід держави судовий збір у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Повне судове рішення складене 20.10.2025.

Суддя Сніжана АНАПРІЮК

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця», код ЄДРПОУ - 40075815, адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5.