УХВАЛА

16 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 644/368/23

провадження № 61-15977свп24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Краснощокова Є. В., Крата В. І., Пархоменка П. І., Червинської М. Є.,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ізюмського ліцею № 6 Ізюмської міської ради, третя особа - Управління освіти Ізюмської міської ради, про скасування наказів, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 05 червня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Ізюмського ліцею № 6 Ізюмської міської ради (далі - Ізюмський ліцей № 6), у якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив: визнати протиправним та скасувати наказ Ізюмського ліцею № 6 від 01 квітня 2022 року № 50-к/тр «Про призупинення дії трудового договору» у частині, що стосується його, вчителя трудового навчання; поновити на період з 01 квітня 2022 року до 27 грудня 2022 року дію трудового договору з ним, стягнути з Ізюмського ліцею № 6 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 квітня 2022 року до 27 грудня 2022 року в розмірі 117 700,72 грн та 100 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що з серпня 1982 року до 27 грудня 2022 року працював вчителем з трудового навчання в Ізюмському ліцеї № 6.

Наказом Ізюмського ліцею № 6 від 01 квітня 2022 року № 50-к/тр було призупинено дію укладеного з ним трудового договору з 01 квітня 2022 року до відновлення можливості виконувати роботу, але не пізніше дня припинення або скасування воєнного стану.

Вважав наказ незаконним та таким, що не відповідає вимогам статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Відповідач не довів факту абсолютної неможливості забезпечити його роботою, а йому її виконувати.

Наказ є дискримінаційним відносно нього, оскільки трудовий договір було призупинено не з усіма працівниками, а лише з певною кількістю працівників. Наказ не містить положень щодо умов збереження заробітної плати.

У зв`язку із незаконним призупиненням дії трудового договору з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, який тривав з 01 квітня 2022 року до дня його звільнення з роботи - 27 грудня 2022 року.

Крім того незаконними діями відповідача йому завдано моральної шкоди, яка полягає у моральних стражданнях, приниженні, втрати нормальних життєвих зв`язків та скрутному матеріальному становищі.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 05 червня 2024 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року, у позові відмовлено.

Суди виходили з того, що призупинення дії трудового договору з позивачем здійснено з дотриманням вимог статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Ізюмський ліцей № 6 не міг створити жодних умов для праці, а працівник відповідно не міг виконувати жодної трудової функції у зв`язку з тимчасовою окупацією міста Ізюма.

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), просить скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 05 червня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року й ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди неповно з`ясували обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Не врахували, що в оскаржуваному наказі відповідач не навів належних та допустимих доказів на підтвердження факту неможливості забезпечити його роботою відповідно до кола його посадових обов`язків.

При цьому він, опинившись в окупації, не покинув закладу освіти і надалі продовжував виконувати свої посадові обов`язки. Вказані обставини могли б підтвердити свідки, однак у задоволенні клопотання про їхній допит суд першої інстанції відмовив.

Не звернули уваги на дискримінаційні положення оскаржуваного наказу, оскільки трудові відносини відповідач призупинив не з усіма працівниками закладу освіти, а лише з тими, які в період окупації не з власної волі перебували в місті Ізюмі.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 жовтня 2025 року справу № 644/368/23 передано на розгляд Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Колегія суддів Верховного Суду вважала, що, відмовляючи в позові в цій справі, суди зробили правильний висновок про те, що призупинення дії трудового договору з позивачем не суперечить вимогам статті 57-1 Закону України «Про освіту», оскільки на час призупинення дії трудового договору за позивачем зберігається місце роботи, а відшкодування заробітної плати та інших виплат покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України, тобто на російську Федерацію. До того ж зазначена норма права не містить заборони щодо призупинення дії трудового договору з працівниками закладів освіти.З подібним висновком судів першої та апеляційної інстанцій погодився й Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 17 квітня 2024 року в справі № 933/411/22.

Разом з тим, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2025 року в справі № 203/5918/23 зроблено висновок про те, що стаття 57-1 Закону України «Про освіту» є спеціальною нормою щодо положень статті 13 Закону № 2136-ІХ та пункту 2Глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України, оскількипоширюється лише на окремих суб?єктів, зокрема працівників закладів освіти, установ освіти, наукових установ. Спеціальна норма має перевагу над загальною нормою (lex specialis derogat generali). Оскільки саме держава взяла на себе спеціальні (додаткові) гарантії щодо збереження роботи та середнього заробітку працівників закладів освіти, установ освіти, наукових установ в умовах воєнного стану, у тому числі шляхом організації освітнього процесу в дистанційній формі, застосування положень статті 13 Закону № 2136-ІХ до таких працівників щодо призупинення дії трудового договору виключається.

Згідно з частиною першою статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає справу на розгляд палати, до якої входить така колегія, якщо ця колегія вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з цієї ж палати або у складі такої палати.

Передаючи справу на розгляд Другої судової палати Касаційного цивільного суду, колегія суддів вважала, що є підстави для відступу від висновку щодо застосування права в подібних правовідносинах, викладеного в постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2025 року в справі № 203/5918/23.

Зважаючи на викладене, справа підлягає прийняттю до розгляду Верховним Судом у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Враховуючи наведене, справа розглядатиметься Другою судовою палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у складі Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами та без проведення судового засідання (у письмовому провадженні).

Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною першою статті 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Прийняти до розгляду справу № 644/368/23 за позовом ОСОБА_1 до Ізюмського ліцею № 6 Ізюмської міської ради, третя особа - Управління освіти Ізюмської міської ради, про визнання протиправним та скасування наказу про призупинення дії трудового договору, стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 05 червня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року.

Призначити справу до розгляду Верховним Судом у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Ю. Тітов

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

Є. В. Краснощоков

В. І. Крат

П. І. Пархоменко

М. Є. Червинська