П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2025 року м. Київ

Справа № 358/1263/24

Провадження №22-ц/824/10004/2025

Резолютивна частина постанови оголошена 15 жовтня 2025 року

Повний текст постанови складено 16 жовтня 2025 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Желепи В.В.

сторони: позивач ОСОБА_1

відповідач Державне підприємство «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс»

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» на рішення Богуславського районного суду Київської області від 07 березня 2025 року та додаткове рішення Богуславського районного суду Київської області від 03 квітня 2025 року, ухвалені у складі судді Тітова М.Б., -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 149 218,15 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 100 000,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, в період з 2012 року по 23.01.2023 він перебував у трудових відносинах з Державним підприємством «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» та був звільнений за згодою сторін відповідно до наказу № 6-к від 19.01.2023, при цьому, з ним не було проведено розрахунок, як того вимагає ст. 116 КЗпП. Так, на день звільнення відповідачем його з посади, а саме станом на 23.01.2023, з ним не було здійснено повний розрахунок по заробітній платі, що є прямим порушенням Конституції України, КЗпП України.

Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 21 серпня 2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням учасників справи.

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 07 березня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» на користь ОСОБА_1 , заборгованість по заробітній платі в сумі 149 218,15 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 63 588,28 грн.

Стягнуто із з ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення з ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» на користь ОСОБА_1 заробітної плати в межах місячного платежу.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має сплатити позивачу заборгованість по заробітній платі, що утворилася на день його звільнення 23.01.2023 в сумі 149 218 грн 15 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі - 63 588 грн 28 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» подалоапеляційну скаргу, в якій просять рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені відмовити, посилаючись на те, що рішення суду в цій частині є незаконним, необґрунтованим, ухваленим при неправильній оцінці доказів, наявних у матеріалах справи і як наслідок неправильних висновків суду, що в сукупності призвело до неправильного застосування норм матеріального права при порушенні норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом безпідставно не було застосовано строк позовної давності до вказаних правовідносин.

Зазначає, що суд першої інстанції невірно обрахував суму виплат допустившись помилок оскільки в періоді з 23 січня 2023 року по 23 липня 2023 року не 151 робочий день, а 130 робочих днів.

Вказував, що невиплата заробітної плати сталась через воєнний стан, агресію рф та складне матеріальне становище внаслідок вказаних подій.

У березні 2025 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Шапошник Є.В. подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якому просив стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 17 000,00 гр.

На підтвердження понесених судових витрат надав копію ордера на надання правничої допомоги, акт про виконання робіт з надання правової допомоги від 15.01.2025, розрахункову квитанцію серії АБРА №329153 на суму 17 000,00 гривень.

Додатковим рішенням Богуславського районного суду Київської області від 03 квітня 2025 року заяву представника ОСОБА_1 адвоката Шапршника Є.В про ухвалення додаткового рішення - задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11500 грн.

Не погоджуючись з додатковим рішенням суду, ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» подалоапеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у позові в частині стягнення середнього заробітку за час затримки, посилаючись на те, що рішення суду в цій частині є незаконним, необґрунтованим, ухваленим при неправильній оцінці доказів, наявних у матеріалах справи і як наслідок неправильних висновків суду, що в сукупності призвело до неправильного застосування норм матеріального права при порушенні норм процесуального права.

21 квітня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 адвоката Шапошника Є.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому він просив апеляційну скаргу на рішення Богуславського районного суду Київської області від 07 березня 2025 року залишити без задоволення а рішення суду залишити без змін.

В судовому засіданні представник ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» Бабенко В.В. підтримав доводи апеляційних скарг.

Представник ОСОБА_1 адвокат Шапошник Є.В. в режимі відеоконференцзв`язку, проти доводів апеляційних скарг заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвалених по справі рішень.

Оскільки відповідач оскаржує рішення в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в іншій частині апеляційний суд рішення суду першої інстанції не переглядає.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 в період з 26.10.2012 по 23.01.2023 перебував у трудових відносинах з Державним підприємством «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» та був звільнений за згодою сторін відповідно до наказу № 6-к від 19.01.2023, що підтверджується копією трудової книжки.

Відповідно до довідки Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» за № 192 від 10.05.2024 станом на 29.04.2024 заборгованість по заробітній платі перед майстром лісу «Ісайківського агролісництва» ДП «СЛП «Київоблагроліс» - ОСОБА_1 становить 156 218грн. 15 коп.

25.06.2024 Державним підприємством «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» ОСОБА_1 була виплачена заробітна плата в розмірі 7 000 гривень і таким чином заборгованість відповідача по виплаті заробітної плати позивачу станом на 12.08.2024 становить 149 218 (сто сорок дев`ять тисяч двісті вісімнадцять) гривень 15 копійок.

Встановлено, що позивач звільнений з роботи 23.01.2023, до суду з цим позовом звернувся 12.08.2024.

За останні пів року роботи в Державному підприємстві Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» ОСОБА_1 була нарахована заробітна плата, яка помісячно склала: у липні 2022 - 11 715 гривень (21 робочий день); у серпні 2022 - 11 886,6 гривень (23 робочих дні); у вересні 2022 - 11 886,6 гривень (22 робочих дні); у жовтні 2022 - 11 886,6 гривень (23 робочих дні); у листопаді 2022 - 11 277,96 гривень (22 робочих дні); у грудні 2022 - 6 829,96 гривень (22 робочих дні), що підтверджується довідкою форми ОК-7 Пенсійного фонду України.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення в повній мірі не відповідає.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Щодо застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст. 233 КЗпП працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Домашній працівник має право звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Для звернення роботодавця до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Встановлений частиною третьою цієї статті строк застосовується і при зверненні до суду вищого у порядку підлеглості органу.

Відповідно до матеріалів справи 09 травня 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Шапошник Є.В. направив до ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» адвокатський запит у якому просив надати інформацію про наявність заборгованості по виплаті заробітної плати перед ОСОБА_1 .

Відповідно до листа ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» від 10 травня 2024 року № 192 було надано відповідь адвокату Шапошнику Є.В. та вказано розмір заборгованості перед ОСОБА_1 .

Вказаний лист було доставлено представнику ОСОБА_1 адвокату Шапошнику Є.В.18 червня 2024 року (т.1 а.с. 13).

Таким чином позивач через свого представника дізнався про розмір заборгованості та порушені права 18 червня 2024 року.

Тобто відповідно до ст. 233 КЗпП строк на звернення до суду починає відраховуватись від 18 червня 2024 року, тобто від дати коли позивач дізнався суму заборгованості та порушені його права.

Відповідно до матеріалів справи позов було подано 12 серпня 2024 року тобто в тримісячний строк з 18 червня 2024 року, а тому строк позовної давності не було пропущено.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що невиплата заробітної плати сталась через воєнний стан, агресію рф та складне матеріальне становище внаслідок вказаних подій.

Роботодавець не несе відповідальність, передбачену ст. 117 КЗпП України у разі відсутності його вини, при цьому обов`язок доведення відсутності вини покладається на роботодавця.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими ЦК України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення (постанови Верховного Суду від 29 січня 2024 року по справі № 560/9586/22, від 22 лютого 2024 року по справі № 560/831/23).

Відповідно до ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 26.10.2022 у справі № 905/857/10 (провадження № 12-56гс21) зазначила, що заробітна плата є відповідальністю в розумінні ст. 617 ЦК України, від якої роботодавець може бути звільнений внаслідок випадку або непереборної сили, а також, дійшла висновку, що торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно (ч. 1 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).

Статтею 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Викладене свідчить, що єдиний належний документ, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, - це сертифікат, виданий у порядку та на підставі ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні».

Обставини, які можуть бути кваліфіковані як обставини непереборної сили (форс-мажор), можуть бути підтверджені належними доказами, зокрема висновками експертів, показаннями свідків. Суд також враховує підстави звільнення від доказування - обставини, які визнаються учасниками справи, обставини, визнані судом загальновідомими тощо (ст. 82 ЦПК України).

05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на підставі Указу Президента України № 64/2002 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, який згодом неодноразово продовжувався та триває на даний час.

При цьому, сам лише факт запровадження в Україні воєнного стану, обмежень воєнного часу не звільняє роботодавця від відповідальності за невиконання своїх трудових зобов`язань перед працівником.

Разом з тим, відомостей, щодо порушень у роботі підприємства на тривалий час через введення воєнного стану в Україні в матеріалах справи відсутні.

Виходячи з того, що роботодавець не виплатив належні при звільнені позивачу суми та не надав належних доказів, що зазначені ним обставини стали перешкодою для своєчасного розрахунку з ним, суд апеляційний суд дійшов висновку, що відповідно до ст. 117 КЗпП України він повинен компенсувати позивачу розмір середнього заробітку за час затримки виплати належних йому сум.

Ст. 43 Конституції Українивизначено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Положеннями ст. 115 Кодексу законів про працю України(далі- КЗпП України) та ст. 24 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Суд першої інстанції зазначав, що наявність заборгованості по виплаті заробітної плати позивачу представником відповідача не заперечується, однак заперечується розмір заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Ст. 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Ст.233 КЗпПУкраїни встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Як зазначалось вище, що на час звільнення позивача відповідач не провів з нею розрахунок.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч. 1 ст. 117 КЗпП України).

Пленум Верховного Суду України в п. 20 Постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.99 року № 13 постановив, що суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у п. 21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якої пов`язана відповідна виплата.

Згідно із п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

За змістом п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 № 13, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Судом першої інстанції було встановлено середню заробітною плату в сумі 421,11 грн, суму вказаної заробітної плати відповідач в апеляційній скарзі не оспорював.

Разом з тим, суд першої інстанції за вказаний період розрахував відшкодування середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати за шість місяців, тобто з 23 січня 2023 року по 23 липня 2023 року (151 календарний день), що становить - 63 588, 28 грн.

Проте колегія судів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08.02.1995 р. нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника.

Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Отже, за правилами ст. 117 КЗпП України, середньомісячна заробітна плата стягується не більше як за шість місяців, зокрема і у ситуації, коли виплачена сума оскаржується.

Зазначене узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 757/37241/20-ц.

З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що умовами застосування ч. 1 ст. 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Послідовною є практика Верховного Суду про наявність підстав при вирішенні спору про стягнення невиплаченої у строки, встановлені ст. 116 КЗпП України, належної працівнику заробітної плати (її частини), одночасно вирішувати питання про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, вимоги щодо якого є похідними від вимог про стягнення невиплаченої (не своєчасно виплаченої) працівнику заробітної плати (її частини) при звільненні (постанови Верховного Суду від 09.02.2023 у справі № 620/2338/20; від 25.04.2023 у справі № 460/49364/22).

Департамент з питань праці Державної служби України з питань праці у листі від 30.11.2023 № 4206/2/2.1-23а надав роз`яснення щодо виплати сум звільненому працівникові у випадку несвоєчасного остаточного розрахунку з ним при звільненні зокрема, вказавши, що виплата працівнику його середнього заробітку здійснюється за весь час затримки по день фактичного розрахунку (в робочих днях, починаючи з наступного після звільнення дня).

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи суд першої інстанції дійшов передчасного висновку нарахувавши відшкодування середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати за календарні дні, оскільки нарахування вказаного відшкодування підлягає саме за робочі дні.

Як вбачається з матеріалів справи, кількість робочих днів за період 23 січня 2023 року по 23 липня 2023 року становить 130 день

Таким чином апеляційний суд вважає за можливе і необхідне нарахувати середній заробіток за спірний період, а саме з часу звільнення позивача з 23 січня 2023 року по 23 липня 2023 року, що складає 130 робочих днів, з урахуванням середньоденного заробітку у сумі 54 744,30 грн (421,11 грн * 130) по відношенню до кількості робочих днів в указаний період.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції частково не відповідають фактичним обставинам справи, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Щодо додаткового рішення

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту.

Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 28 грудня 2020 року у справі№ 640/18402/19(провадження № К/9901/27657/20).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі№ 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Щодо співмірності витрат на правову допомогу слід також ураховувати позицію Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 17000,00 грн. представником позивача - адвокатом Шапошником Є.В. до заяви про ухвалення додаткового рішення від 12.03.2025 суду надано:

- договір про надання правової допомоги № б/н від 28.04.2024;

- ордер серії АІ № 1642132 від 19.07.2024;

- акт про виконання робіт з надання правової допомоги відповідно до договору про надання правової допомоги від 28.04.2024;

- розрахункову квитанцію серії АБРА №329153 на суму 17 000,00 гривень;

В залежності від кількості судових засідань та необхідності складання процесуальних документів оплата послуг може змінюватись без укладання додаткових угод. Замовник сплачує Виконавцю витрати, пов?язані з відрядженням на час участі у судових засіданнях.

Отже матеріалами справи дійсно підтверджується факт отримання ОСОБА_1 послуг адвоката Шапошника Є.В. з надання правової допомоги.

Суд першої інстанції вірно врахував складність справи, кількість витрачено часу представником позивача та дійшов обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості в розмірі 11 500,00 грн.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Колегія суддів, оцінюючи співмірність витрат на послуги адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин

у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, з огляду на визначені практикою Європейського суду

з прав людини критерії, та враховуючи те, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про зменшення розміру стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вважає необхідним зменшити розмір стягнутих судом першої інстанції на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме до 9411,60 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» на рішення Богуславського районного суду Київської області від 07 березня 2025 року - задовольнити частково.

Рішення Богуславського районного суду Київської області від 07 березня 2025 року в оскаржуваній частині змінити, зменшивши суму стягнутої з Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 63 588,28 грн.до 54 744,30 грн.

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» на додаткове рішення Богуславського районного суду Київської області від 03 квітня 2025 року - задовольнити частково.

Додаткове рішення Богуславського районного суду Київської області від 03 квітня 2025 року - змінити, зменшивши розмір стягнутих з Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» судових витрат на професійну правничу допомогу на користь ОСОБА_1 з 11500 грн. до 9411,60 грн..

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна