Справа № 344/5349/25
Провадження № 2/344/2665/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.,

з участю секретаря судового засідання Бурянна Н.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

в позові вказано: «…За час шлюбу та внаслідок спільного життя, зусиль та коштів, позивачем з відповідачем було спільно набуто право власності на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 . Згідно Інформації (витягу) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна за №416604450 від 06 березня 2025 року встановлено, що загальна площа квартири АДРЕСА_1 становить 50,2 кв.м., житлова площа 22,7 кв.м. Спірна квартира була набута сторонами у період шлюбу на підставі договору купівліпродажу майнових прав № 29/06/21/12/МК від 29 червня 2021 року, укладеного між ТОВ «ІБК «Вертикаль» та ОСОБА_2 . Право власності на вищевказану квартиру було зареєстровано за відповідачем. Як вбачається із витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 416604450 від 06 березня 2025 року, право власності на вказану квартиру було зареєстровано 19 липня 2021 року державним реєстратором Ільчишин Олегом Миколайовичем, Загвіздянська сільська рада, Івано-Франківська область. Підставою внесення запису є: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 59374802 від 21.07.2021 08:24:12, Ільчишин Олег Миколайович, Загвіздянська сільська рада, Івано-Франківська область…».

Тому позивач просила суд визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , жителькою АДРЕСА_2 , право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 (загальною площею 50,2 кв.м., житловою площею 22,7 кв.м.)

В судовому засіданні адвокат позивача підтримав позов.

В судовому засіданні відповідач заперечив позов та надав перед судом пояснення про те, що він платив за оренду квартири донькою; донька з`їхала з квартири і все забрала; позивач не допомагала; всі кошти в квартиру вкладені відповідачем; відповідач працював та заробляв.

В ч. 4 ст. 77 ЦПК України вказано, що суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Отже суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Отже не підлягають доказуванню обставини, які визнаються сторонами.

Судом встановлено наступні обставини.

Згідно Інформації (витягу) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна за №416604450 від 06 березня 2025 року загальна площа квартири АДРЕСА_1 становить 50,2 кв.м., житлова площа 22,7 кв.м.

Спірна квартира набута сторонами у період шлюбу на підставі договору купівліпродажу майнових прав № 29/06/21/12/МК від 29 червня 2021 року, укладеного між ТОВ «ІБК «Вертикаль» та ОСОБА_2 . Право власності на вищевказану квартиру було зареєстровано за відповідачем.

Відповідно до витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 416604450 від 06 березня 2025 року, право власності на вказану квартиру було зареєстровано 19 липня 2021 року державним реєстратором Ільчишин Олегом Миколайовичем, Загвіздянська сільська рада, Івано-Франківська область. Підставою внесення запису є: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 59374802 від 21.07.2021 08:24:12, Ільчишин Олег Миколайович, Загвіздянська сільська рада, Івано-Франківська область.

Позивач проживала разом з відповідачем у зареєстрованому шлюбі понад двадцять років. Весь цей час сторони вели спільний побут, мали спільний бюджет та витрати, виконували взаємні права і обов?язки як подружжя. На придбання у 2021 році квартири АДРЕСА_1 , позивачем на відповідачем було витрачено спільні грошові кошти подружжя. У період з 01 жовтня 2019 року по 04 травня 2023 року (тобто, зокрема, на момент придбання спірної квартири) позивачка працювала на посадах заступника директора начальника відділу надання соціальних послуг Тлумацької районної філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості та начальника Тлумацького відділу Івано-Франківської філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вимогами статті 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Стаття 63 СК України передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

У постанові КЦС Верховного Суду від 21.10.2024 № 757/58282/21 зазначено, що з урахуванням того, що на майно, яке придбане за час шлюбу, поширюється презумпція спільності права власності подружжя на майно, то тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на ту особу, яка її спростовує.

В п. 1 ст. 13 ЦПК України вказано, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В ч. 4 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже сторона відповідача сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже обов?язок надання суду доказів на спростування позову процесуальним законом покладено безпосередньо на відповідача.

В ч. 2 ст. 13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В ч. 5 ст. 81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

В ч. 7 ст. 81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов?язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов?язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

В ч. 5 ст. 268 ЦПК України вказано, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

УХВАЛИВ:

позов задовольнити;

визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , жителькою АДРЕСА_2 , право власності на 1/2 частки в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 (загальною площею 50,2 кв.м., житловою площею 22,7 кв.м.);

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1211,20 гривень судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду, з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Бородовський С.О.