Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.10.2025 Справа №607/25487/24 Провадження №2/607/457/2025

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О. Я.,

з участю секретаря судового засідання Дудченко Ю. Р.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки, адвокатки Гавдяк І. Б.,

відповідачки ОСОБА_2 ,

представника відповідачки, адвоката Ярмуся В. Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Фабрична 2» про усунення перешкод у користуванні майном,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокатка Гавдяк І. Б., звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Фабрична 2» (далі ОСББ «Фабрична 2») про усунення перешкод у користуванні майном, а саме душовою кімнатою шляхом передачі ключів позивачці.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 є власником двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Костецьким Ю. Г. 07 серпня 2017 року. 14 липня 2020 року створено та зареєстровано ОСББ «Фабрична 2». Зазначене об`єднання створено співвласниками багатоквартирного будинку по АДРЕСА_2 , відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» для обслуговування даного житлового будинку. На загальних зборах співвласників ОСББ було узгоджено порядок користування душовими кімнатами (спільним майном багатоквартирного будинку), а саме одна душова кімната закріплюється за 6-ма квартирами. Однак, мешканка квартири АДРЕСА_3 - ОСОБА_2 самовільно обмежила доступ позивачки у користуванні душовою кімнатою.

Цей конфлікт позивачка намагалася вирішити з головою ОСББ «Фабрична 2» шляхом переговорів. Неодноразово ОСОБА_1 зверталася до ОСОБА_3 (голова ОСББ) з проханням пояснити правомірність проведення ремонту душової кімнати, надати їй документи, що підтверджують виконані роботи та суму понесених витрат, а також дублікати ключів від душової кімнати. Крім того, з метою усунення перешкод у користуванням спільним майном, ОСОБА_1 звернулася з відповідною заявою до Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області.

Відповідно до Довідки про результати розгляду звернення від 05 листопада 2024 року, старшим дільничним офіцером поліції Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області лейтенантом поліції Буцік P. I. в період часу з 26 жовтня 2024 року по 05 листопада 2024 року проведено перевірку за зверненням гр. ОСОБА_1 , щодо неправомірних дій мешканців гуртожитку по АДРЕСА_2 , які самовільно, всупереч встановленому порядку обмежили доступ у користуванні душовою кімнатою, яка є загальнодоступною для мешканців гуртожитку. На гр. ОСОБА_2 складено адміністративний протокол за ст. 186 КУпАП та згідно ст. 218 КУпАП адміністративні матеріали направленні в Адміністративну комісію м. Тернополя для розгляду та прийняття рішення. Таким чином, на час звернення 26 жовтня 2024 року підстав для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та початку розслідування не має. Також представник позивачки звертався на адресу ОСББ «Фабрична 2» з адвокатським запитом, на який не отримала відповіді.

ОСОБА_1 вважає дії голови ОСББ «Фабрична 2» та мешканки квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_2 протизаконними і такими, що порушують права позивачки у користуванні спільним майном.

Незважаючи на те, що ОСОБА_1 тривалий час немає доступу до душової кімнати, їй продовжують нараховувати абонплату за послуги водоканалу, в тому числі і за користування загальними душовими. Крім того, діями відповідачів, які самовільно, всупереч встановленому порядку обмежили доступ у користуванні душовою кімнатою, яка має бути загальнодоступною для мешканців гуртожитку, в тому числі і для позивачки, останній було завдано моральної шкоди.

Що стосується душевних страждань, то із врахуванням тих обставин, що позивачка позбавлена будь-яких водних процедур, які сприяють як і для здоров`я, так і для фізичного самопочуття та настрою, то це призвело до погіршення її психоемоційного стану та нераціонального витрачання свого часу, внаслідок доказування неправомірних дій відповідачів та погіршення стану здоров`я.

Оскільки законодавством не передбачена і не може бути передбаченою будь-яка формальна методика підрахунку моральної шкоди, при визначенні справедливої компенсації за душевні переживання позивачки слід вдаватися до оціночних категорій. ОСОБА_1 у даному випадку вважає розумною і справедливою оцінкою суми відшкодування за нанесену моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн, тому що менший розмір не може служити достатньою компенсацію немайнових втрат позивачки та був би по суті заохоченням для подальшого продовження відповідачами протиправної діяльності та бездіяльності, яким слід покласти край справедливим і законним судовим рішенням.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просить суд: зобов`язати ОСОБА_2 та ОСББ «Фабрична 2» усунути їй перешкоди в користуванні спільним майном душовою кімнатою шляхом передачі ключів позивачці; стягнути з ОСОБА_2 та ОСББ «Фабрична 2» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.

Ухвалою судді від 28 листопада 2024 року відкрито провадження у цивільній справі №607/25487/24; постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

18 грудня 2024 року через систему «Електронний суд» подано клопотання ОСОБА_1 про долучення доказів, а саме постанови № 1021 від 27 листопада 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2

02 квітня 2025 року судом зареєстровано відзив на позовну заяву представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Ярмусь В. Д., у якому він просить відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі. На обґрунтування відзиву вказує, що квартира АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_2 , та квартира АДРЕСА_5 за тією ж адресою, яка належить ОСОБА_1 , були переобладнані з гуртожитку Тернопільбуду та викуплені працівниками, які проживали у даному гуртожитку або працювали на підприємстві. Так, ремонтні роботи в квартирі та в будинку, покращення житлових умов у будинку по АДРЕСА_2 , проводяться та проводились за фінансування мешканців будинку.

ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_5 , тільки 07 серпня 2017 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 93828776. Позивачці було відомо, що квартира АДРЕСА_5 не обладнана санвузлом та кухнею. Так, з метою утримання в належному стані та обслуговування житлового будинку (який раніше був гуртожитком) по АДРЕСА_2 , власниками житлових квартир було створено ОСББ «Фабрична 2».

На даний час квартплата, яка сплачується на утримання будинку недостатня для проведення поточного ремонту будинку для утримання його в належному стані, а тому власники квартир, які мають намір покращити житлові умови здійснюють поточний та капітальний ремонт приміщень, якими користуються за власний рахунок.

ОСОБА_1 не сплачує квартплати на рахунок ОСББ «Фабрична 2» на утримання будинку, а також не давала кошти на проведення ремонту душової кабіни, відповідно для неї не виготовлявся додатковий ключ.

Власниками 5-ти квартир АДРЕСА_4 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , було прийнято рішення, з дозволу ОСББ «Фабрична 2», за власний рахунок, без залучення коштів ОСББ «Фабрична 2», провести капітальний ремонт душової кабіни та покращення житлових умов, так як санітарно-гігієнічні стан кімнати не відповідав нормам (наявність тріщин, сколів, побита плитка і грибок). Метою проведення ремонту була заміна плитки, дверей, сантехніки, душу та інших матеріалів, які необхідно для виконання ремонту. Було зібрано 35 000,00 грн з кожної квартири по 7 000,00 грн. Позивачка відмовляється вносити кошти в сумі 7 000,000 грн на ремонт душової кабіни, однак просить суд зобов`язати надати ключі, не вказуючи від якої душової кабіни необхідно надати ключі.

Адвокат Ярмусь В. Д. звертає увагу, що на кожному поверсі по АДРЕСА_2 , знаходиться по 2 душові кабіни, а також в підвальному приміщенні знаходяться душові кабіни, якими може користуватись ОСОБА_1 . Позивачці неодноразово пропонувалось внести кошти в сумі 7 000,00 грн для здійснення розрахунків за проведенні ремонтні роботи душової кабіни та зробити додатковий ключ і користуватися душовою кабіною, однак ОСОБА_1 в категоричній формі відмовлялася.

Щодо задоволення моральної шкоди, представник ОСОБА_2 просить суду відмовити у задоволенні цієї вимоги, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували доводи ОСОБА_1 щодо завдання їй такої шкоди.

18 грудня 2024 року через систему «Електронний суд» подано відповідь на відзив представником позивачки ОСОБА_1 - адвокаткою Гавдяк І. Б., у якому вона просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. На спростування доводів представника відповідача ОСОБА_2 вказує, що відповідачка безпідставно стверджує, що позивачка не сплачує квартплату на рахунок ОСББ «Фабрична 2» на утримання будинку, а також не давала кошти на проведення ремонту душової кабіни та відповідно на позивачку не виготовлявся додатковий ключ.

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі ОСББ, об`єднання) юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна. Основна діяльність ОСББ полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. Об`єднання відповідно до цього Закону та статуту зобов`язане забезпечувати належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна, що належить співвласникам.

Питання самостійного забезпечення об`єднанням експлуатації та утримання багатоквартирного будинку та користування спільним майном у такому будинку регулюються Господарським кодексом України в частині господарчого забезпечення діяльності негосподарюючих суб`єктів. Для фінансування самозабезпечення об`єднання співвласники сплачують відповідні внески і платежі в розмірах, установлених загальними зборами об`єднання. Сторона позивача наголошує, що загальні збори співвласників багатоквартирного будинку є вищим органом управління об`єднання. Порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів, встановлюються загальними зборами об`єднання відповідно до законодавства та статуту об`єднання.

Відповідачкою ОСОБА_2 до відзиву надано незрозумілі розрахунки збирання коштів, починаючи з листопада 2019 року по грудень 2020 року жителі квартир АДРЕСА_8 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_9 здавали по 200 грн в місяць, в підсумку вони здали по 2 943,00 грн, а ОСОБА_1 повинна відшкодувати 7 000,00 грн. Копія комерційної пропозиції від 10 червня 2024 року не є підтвердженням оплачених товарів/послуг.

02 квітня 2025 року судом зареєстровано заперечення представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Ярмусь В. Д., які аналогічними по змісту відзиву з акцентом на кількість душових кімнат на поверсі та у приміщенні гуртожитку, якими може безперешкодно користуватися позивачка.

18 грудня 2024 року через систему «Електронний суд» представником ОСОБА_1 -адвокаткою Гавдяк І. Б. подано клопотання про долучення доказів, а саме квитанцій щодо сплати квартплати, яка ставилася під сумнів відповідачем.

27 лютого 2025 року судом зареєстровані пояснення (заява) представника відповідача ОСББ «Фабрична 2» Павлів О. В., у яких він просить відмовити у задоволенні позову, мотивуючи свою позицію наявністю заборгованості у позивачки у розмірі 16 248,80 грн, та долучає копії документів щодо яких ставилося питання у попередніх судових засіданнях. Також вказаний учасник зазначає про те, що мешканці, які користуються спірною душовою прийняли рішення зробити ремонт. Організацією і виконанням більшості робіт (безоплатно) займався ОСОБА_4 , в минулому сантехнік, чоловік ОСОБА_2 , мешканці (безоплатно) в міру своїх можливостей допомагали в проведенні робіт. ОСОБА_1 жодної участі не брала. Після проведення ремонту мешканці витрати розділили порівну між кімнатами, які користуються душовою. Позивачка відмовилася від даного способу розподілу витрат.

Суд протокольною ухвалою від 04 березня 2025 року, без оформлення окремого документу, постановив закрити підготовче судове засідання та розпочати розгляд справи по суті.

ОСОБА_1 та її представник адвокатка Гавдяк І. Б. позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі. Позивачка пояснювала, що здавала гроші на бойлер, однак з серпня 2024 року душова кімната для неї закрита, 5 сімей нею користуються, а ОСОБА_1 не має доступу. Позивачка готова сплатити кошти на ремонт душової, якщо їй представлять документи на підтвердження цих витрат. ОСОБА_1 зверталася до голови об`єднання, однак він їй повідомив, що ремонт проведено особистою участю і коштами жильців поверху, а тому вона повинна компенсувати їм частину цих витрат, щоб мати доступ до користування душовою кімнатою. Позивачка у постійному стресі, «ходить по людях», щоб помитися, що спричиняє їй моральну шкоду.

Відповідачка ОСОБА_2 , її представник адвокат Ярмусь В. Д. просили відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з підстав, які викладені у відзиві та запереченнях. ОСОБА_2 пояснювала, що ключі від душової кімнати є у кожного власника квартири, які несли витрати на ремонт цього приміщення. Оскільки ОСОБА_1 за ремонт душової грошей не платила, то ключів відповідачка їй не дала.

Представник ОСББ «Фабрична 2» пояснював суду, що його вини у спорі між співвласниками немає. По новій інвентарній справі на місці рукомийників розміщені душові, їх облаштування і ремонт співвласники робили власними силами і коштами, об`єднання участі у цьому процесі не приймало, витрат не несло, ключів від цього приміщення не має.

Допитана в судовому засіданні в процесуальному статусі свідка ОСОБА_5 суду повідомила, що проживає у АДРЕСА_10 , де придбала майно у 2022 році. Фактично свідок проживає за цією адресою з 2024 року, до того робили ремонт. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є її сусідами. Ремонт душової кімнати робили власними коштами 5 квартир, ключі у свідка від цього приміщення є. Скільки точно коштів витратили не пригадує, вони з чоловіком доздали 5 000,00 грн. Чоловік допомагав з ремонтом, свідок прибирала після ремонту, душовою кімнатою вони користуються. Сусідка ОСОБА_6 не користується душовою, бо не здавала коштів на ремонт. Гроші на ремонт свідок здавала ОСОБА_2 , бо вона старша поверху, однак рішення закрити душову приймали спільно.

Відтак, заслухавши пояснення сторін, їх представників, покази свідка, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи.

За змістом Витягу з реєстру Тернопільської територіальної громади № 2023/000224902 від 10 січня 2023 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_11 . На підставі Договору купівлі-продажу від 07 серпня 2017 року ОСОБА_1 прийняла у власність нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_11 . Квартира двокімнатна, загальною площею 34,4 кв. м., житловою 23,5 кв. м. Договір нотаріально посвідчено та зареєстровано в реєстрі за № 4056.

Набуття позивачкою у власність нерухомого майна за вищевказаною адресою стверджується також і Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер: 93828776 від 07 серпня 2017 року.

Технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_12 , виготовлено 06 липня 2015 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації на замовлення попереднього співвласника цього нерухомого майна ОСОБА_7 . Квартира розташована на 2 поверсі 4 поверхового будинку, складається з двох кімнат площею 10, 1 кв.м. та 13,4 кв.м., коридора 3,6+6,8 кв.м., балкону 0,5 кв.м.

04 листопада 2024 року за № 135 адвокатка І. Гавдяк скерувала запит голові ОСББ «Фабрична 2», в якому просила надати інформацію: про порядок розподілення площі загального користування між співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 ; як розподілені душові кабіни між співвласниками, а саме, яка закріплена за ОСОБА_1 ; чому ОСОБА_1 не має доступу (не може користуватися) душовою кабіною; протокол загальних зборів ОСББ про розподіл та порядок користування душовими кабінами, а також копію статуту ОСББ.

З приводу неможливості користуватися душовою кабіною за місцем свого зареєстрованого та фактичного проживання ОСОБА_1 зверталася і до начальника Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області, про що є заява від 21 жовтня 2024 року.

На заяву позивачки від 24 січня 2024 року начальником Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_8 надано відповідь № Ф-7 від 21 лютого 2024 року, де за результатами проведеної перевірки мешканці гуртожитку по АДРЕСА_2 , повідомили про словесний конфлікт 17 січня 2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , ОСОБА_2 відносно здачі грошових коштів на потреби ОСББ. З останніми було проведено профілактичну бесіду виховного характеру про неприпустимість порушень чинного законодавства.

На звернення ОСОБА_1 від 16 вересня 2024 року № 31246, начальником Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області С. Осадця надано відповідь № 6013 від 14 жовтня 2024 року. В ході проведеної перевірки під час спілкування з головою ОСББ «Фабрична 2» гр. ОСОБА_3 повідомив, що розподіл електроенергії відбувається згідно лічильника, який куплений заявницею. По факту душової кабіни гр. ОСОБА_3 пояснив, що мешканці даного поверху самостійно зробили ремонтні роботи у даній душовій кімнаті та розпоряджаються нею.

По факту звернення ОСОБА_1 від 26 жовтня 2024 року № 36221 Тернопільським РУП ГУНП в Тернопільській області складено довідку від 05 листопада 2024 року, за змістом якої під час спілкування із головою ОСББ «Фабрична 2» гр. ОСОБА_3 повідомив, що мешканці даного поверху самостійно зробили ремонтні роботи у цій душовій кімнаті, а гр. ОСОБА_1 не надавала грошових коштів. Як пояснила гр. ОСОБА_2 , гр. ОСОБА_1 не захотіла давати грошові кошти на ремонт душової кімнати, а тому ця душова кімната знаходиться під замком, і мешканці, які захотіли робити ремонт, мають ключі від цієї кімнати. На гр. ОСОБА_2 складено адміністративний протокол за ст. 186 КУпАП, який направлено в Адміністративну комісію м. Тернополя для розгляду та прийняття рішення, що також засвідчують копії матеріалів проведеної перевірки.

На заяву ОСОБА_1 виконавчий комітет Тернопільської міської ради надав відповідь № 26019-Ф/2024 від 10 жовтня 2024 року про те, що багатоквартирний будинок АДРЕСА_2 . Співвласники допоміжних приміщень у гуртожитку зобов`язані не перешкоджати іншим особам у правомірному користуванні такими приміщеннями. Проведена розмова з головою ОСББ «Фабрична 2» щодо дотримання Статуту ОСББ. Відповідь подібного змісту на заяву ОСОБА_1 адресувалася заявниці виконавчим комітетом Тернопільської міської ради 02 жовтня 2024 року за № 25395-Ф/2024.

За змістом карточки по абоненту січень 2023 жовтень 2024, особовий рахунок НОМЕР_1 ОСОБА_1 , адреса АДРЕСА_13 гуртожитки з загальними душовими) до оплати включено вода стоки, аварійне обслуговування, заміну ВКО/плата за абонентське обслуговування.

27 листопада 2024 року Адміністративна комісія виконавчого комітету Тернопільської міської ради винесла постанову у справі № 1021, якою визнала гр. ОСОБА_2 винною у скоєнні правопорушення передбаченого ст. 186 КУпАП; керуючись ст. 22 КУпАП, звільнила гр. ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності за ст. 186 КУпАП, обмежившись усним зауваженням; провадження в даній адміністративній справі закрито на підставі ч. 2 ст. 284 КУпАП.

19 серпня 2011 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 19 серпня 2011 року купила у ТОВ «ТЕРНОПІЛЬБУД» квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 34,0 кв.м., житловою 23,9 кв.м., а саме 10-1 коридор 4,0 кв.м., 10-2 житлова кімната 13,1 кв.м., 10-3 коридор 6,1 кв.м., 10,4 житлова кімната - 10,8 кв.м., що становить 18/1000 ідеальних часток будинку гуртожитку, що знаходиться по АДРЕСА_2 . Цей договір нотаріально посвідчено та зареєстровано в реєстрі за № 4039.

Набуття у власністю ОСОБА_2 вищеописаного нерухомого майна підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів № 10278756 від 19 серпня 2011 року та Витягом про державну реєстрацію прав № 31421013 від 23 вересня 2011 року, який складено ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» (м. Тернопіль), номер запису 124, 4 в книзі: 3, 1, а також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 141324751 від 16 жовтня 2018 року.

На замовлення ОСОБА_2 16 вересня 2011 року ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» виготовлено технічний паспорт на кімнату АДРЕСА_3 .

ОСОБА_2 на а.с. 86-91, 117 (титульний аркуш і зворот) надано інформацію про витрати на ремонт душової, а також платіжні документи, які свідчать про купівлю будівельних матеріалів, інструментів, предметів оздоблення та засобів гігієни, необхідних для ремонту, облаштування та функціонування душової кімнати.

Витягом з інвентаризаційної справи, оригінал якої було оглянуто у судовому засіданні, встановлено, що спірна душова кімната розташована на другому поверсі, в будинку за адресою: АДРЕСА_2 , під № LXII, площею 2,2 кв.м. В плані підвалу цього приміщення також розміщені душові загального користування.

Згідно дублікатів чеків АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_1 29 вересня 2022 року сплатила внески ОСББ «Фабрична 2» в розмірі 961,50 грн, 2 307,60 грн, 1 538,40 грн.

ОСББ «Фабрична,2» є юридичною особою, що вбачається з Виписки є Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, дата запису 14 липня 2020 року, керівник Павлів О. В.

Створення ОСББ «Фабрична 2» підтверджується Протоколом № 1 установчих зборів співвласників багатоквартирного будинку « АДРЕСА_2 » від 11 березня 2020 року, як і затвердження статуту, обрання голови, членів правління та ревізійної комісії об`єднання, прийняття рішення щодо управління будинком, встановлення вартості внесків, державна реєстрація об`єднання.

Статут ОСББ «Фабрична, 2» затверджено рішенням установчих зборів, протокол № 1 від 11 березня 2020 року. За його змістом, метою створення об`єднання є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та цим Статутом. Співвласники зобов`язані виконувати рішення статутних органів, використовувати приміщення за призначенням, дотримуватись правил користування приміщеннями, забезпечувати збереження приміщень, брати участь у проведенні їх реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення.

Протоколом № 2 зборів ОСББ «Фабрична, 2» від 06 жовтня 2021 року, вирішувалось питання приватизації земельної ділянки об`єднання, затвердження кошторису на 2021 рік, розподіл оплати за приміщення загального користування, про що до питання 4 є додаток.

Протоколом зборів співвласників другого поверху багатоквартирного будинку за місцезнаходженням АДРЕСА_2 , від 12 грудня 2024 року вирішувалося питання про ремонт в душовій кімнаті (західне крило к. 10, к. 12, к. 14, к. 15, к. 16, к. 18) і розподіл затрат на ремонт між мешканцями. Вирішили: витрати за проведений ремонт душової кімнати розподілити порівну на кількість кімнат, які користуються душовою (к. 10, к. 12, к. 14, к. 15, к. 16, к. 18), про що є також додаток до цього протоколу.

За змістом нарахувань і оплат ОСОБА_1 , наданих представником ОСББ «Фабрична 2», загальний борг позивачки перед об`єднанням за 2021, 2022 та 2023 роки складає суму 16 248,80 грн, про що також надано копії виписок з поточного рахунку ОСББ «Фабрича 2» про надходження коштів від ОСОБА_1 за 2021 рік, за 2022 рік, за 2023 рік, за 2024 рік.

Отож, оцінивши доводи сторін, викладені в заявах по суті, та надані в їх обґрунтування докази, суд доходить висновку, що до виниклих правовідносин слід застосувати наступні норми процесуального та матеріального права.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. У статті 13 Конституції України закріплено, що власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Аналогічні положення містяться у статті 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Власність не тільки надає переваги, а й покладає певні обов`язки на власників майна. Це конституційне положення гарантує принцип поєднання інтересів власника, суспільства та інших власників і користувачів об`єктами власності. Власність зобов`язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, всього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власників з боку держави, громадянина чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків.

Громадяни користуються рівними умовами захисту права власності. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч ці порушення і не призвели до позбавлення володіння майном, а також вимагати відшкодування завданих цим збитків.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Але, здійснюючи свої права, власник зобов`язаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян, суспільства, не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не погіршувати природну якість землі, води, інших об`єктів природи. Під час здійснення своїх прав і виконання обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства.

Щодо прав співвласників на приміщення загального користування багатоквартирного будинку. За частиною другою статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Місця загального користування - це загальнодоступні місця у будівлі/будинку (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень (пункт 2 розділу І Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22 листопада 2018 року № 315 та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 28 грудня 2018 року за № 1502/32954).

Верховний Суд у постановах від 18 липня 2018 року у справі № 916/2069/17, від 22 січня 2020 року у справі № 461/4181/18 (провадження № 61-15919св19) зазначив, що спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

При вирішенні спору ключовим є визначення правового статусу спірних приміщень, а саме встановлення того, чи відносяться такі приміщення до допоміжних чи є нежитловими приміщеннями в структурі житлового будинку. При цьому допоміжними приміщеннями є всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності в них того чи іншого обладнання, комунікацій, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень (постанови Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 916/2069/17, від 22 листопада 2018 року у справі № 904/1040/18, від 15 травня 2019 року у справі № 906/1169/17).

У постанові Верховного Суду від 06 серпня 2019 року у справі № 914/843/17 зазначено, що «допоміжними приміщеннями є всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, комунікацій, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень. […] З огляду на наведене колегія суддів вважає обґрунтованими доводи касаційних скарг, викладені у пунктах 18, 22 цієї постанови та погоджується з висновком суду першої інстанції про визначення статусу спірних приміщень, як допоміжних, оскільки зі встановлених в пунктах 38-45 цієї постанови обставин справи вбачається, що спірні приміщення первинно планувалися як допоміжні, вони не є ізольованими, належать до житлового фонду і не є самостійним об`єктом нерухомого майна».

Відповідно до висновків, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків), допоміжні приміщення відповідно до пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" стають об`єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно з приватизацією громадянами квартир, що засвідчується єдиним документом - свідоцтвом про право власності на квартиру. Для підтвердження набутого в такий спосіб права не потребується вчинення будь-яких інших додаткових юридичних дій. Власникам квартир немає необхідності створювати з цією метою об`єднання співвласників багатоквартирного будинку.

Всі суб`єкти права власності рівні перед законом. У багатоквартирних будинках, де не всі квартири приватизовані чи приватизовані повністю, власник (власники) неприватизованих квартир (їх правонаступники) і власники приватизованих квартир багатоквартирного будинку є рівноправними співвласниками допоміжних приміщень. Вони є рівними у праві володіти, користуватися і розпоряджатися допоміжними приміщеннями. Ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями, у тому числі з питань улаштування мансард, надбудови поверхів та іншого.

У Рішенні від 09 листопада 2011 року № 14-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

У пункті 4 мотивувальної частини цього Рішення Конституційний Суд України зазначив, що за законодавством України допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" спільне майно власників квартир складається з неподільного і загального майна. Неподільне майно перебуває у їх спільній сумісній власності і не підлягає відчуженню, загальне майно - у спільній частковій власності.

Такі ж саме права співвласника приміщень загального користування належать і власникам нежитлових приміщень, розташованих у дво- або багатоквартирних житлових будинках.

Відповідно, позивачка є співвласником спірного допоміжного приміщення та має право брати участь у визначенні порядку користування ним.

Враховуючи наведені норми права та висновки Верховного Суду, а також те, що спірне приміщення душової кімнати за своїм призначенням є приміщенням загального користування, суд

робить висновок про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в частині доводів, що вона є співвласником цього допоміжного приміщення і має право користуватися ним.

Згідно з частинами першою та другою статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Такі положення кореспондуються зі змістом пунктів 2, 6 частини першої статті 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку". У частинах першій та другій статті 5 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" передбачено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

ОСОБА_1 є співвласником спірного допоміжного приміщення, яке за своїм призначенням є місцем загального користування, та має право на користування ним, так само як й інші співвласники цього майна. Відсутність достатньої грошової участі позивачки в ремонті цього майна не позбавляє права ОСОБА_1 користуватися душовою кімнатою, в якій проведено ремонт іншими співвласниками, а співвласників, які понесли витрати на ремонт душової кімнати - права звернутися до суду з вимогою про їх стягнення, адже власність зобов`язує поважати інтереси інших людей, а у виниклих правовідносинах - їх працю і матеріальний внесок у покращення спільного майна.

ОСОБА_2 є старшою поверху, де розташована душова кімната, право користування якою оспорюється, вона була відповідальною за збір коштів на ремонт цього приміщення, має в розпорядженні платіжні документи про витрати, які суд описав вище, як і ключі, які видано іншим співвласникам для безперешкодного користування душовою кімнатою, а тому вона є належним відповідачем у спірних правовідносинах, що також підтверджується постановою Адміністративної комісії виконавчого комітету Тернопільської міської ради у справі № 1021 від 27 листопада 2024 року, протоколом зборів співвласників другого поверху багатоквартирного будинку за місцезнаходженням АДРЕСА_2 , від 12 грудня 2024 року, яким вирішувалося питання про ремонт в душовій кімнаті (західне крило к. 10, к. 12, к. 14, к. 15, к. 16, к. 18) і розподіл витрат на ремонт між мешканцями, що мало місце вже після звернення ОСОБА_1 до суду.

Натомість ОСББ «Фабрична 2» не приймало будь-яких рішень, які б омежувати права ОСОБА_1 в користуванні спільним майном, а тому не може в особі уповноваженого представника відповідати за порушення, вчинені іншим співвласником. Статутом цього об`єднання передбачено обов`язок співвласників забезпечувати збереження приміщень, брати участь у проведенні їх реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення, а тому ремонт душової кімнати співвласниками не суперечить цьому документу. Водночас обмеження ОСОБА_1 , яка є співвласником спірного майна, у користуванні ним, не може вважатися законною процедурою.

Як зазначалося, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, що відповідає частині першій статті 369 ЦК України. Тож користування таким спільним майном, як приміщення душової кімнати, яке є місцем загального користування, має здійснюватися за згодою усіх його співвласників.

Відповідно рішення частини співвласників закрити душову кімнату для ОСОБА_1 не може мати безумовних правових наслідків для інших співвласників та не є обов`язковим для них, оскільки володіння та користування спільним майном здійснюється усіма його співвласниками за спільного згодою, тобто в результаті досягнення консенсусу. У тому ж разі, якщо такої згоди сторони не досягли, спір щодо порядку володіння та користування спільним майном повинен вирішуватися судом.

Врахувавши інтереси ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як співвласників спільного майна під час вирішення спору з приводу спільного користування ним, суд виснує про те що беззаперечно право позивачки порушено і підлягає захисту з дотриманням балансу інтересів між співвласниками спільного майна, шляхом усунення позивачці перешкод в користуванні приміщенням душової кімнати, яка розташована на другому поверсі, в будинку за адресою: АДРЕСА_2 , площею 2,2 кв.м., зобов`язавши ОСОБА_2 передати дублікат ключів від цього приміщення ОСОБА_1 .

Щодо можливості позивачки використовувати душові кімнати, які розміщені у підвальному приміщені багатоквартирного будинку по АДРЕСА_2 , на що покликався адвокат Ярмусь В. Д., то сторони визнали, що ці приміщення не діють, тобто не можуть використовуватися за своїм функціональним призначенням, а відтак такі доводи на обґрунтування відсутності перешкод у користуванні спільним майном судом відхиляються. Покладення на одного із співвласників надмірного тягаря в реалізації своїх прав на користування спільним майном є порушенням прав такої особи, який не співмірний із грошовим розміром того можливого відшкодування, яке понесе позивачка у вигляді витрат на ремонт душової кімнати.

Щодо вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, то суд виходить з наступого.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (частина перша статті 1168 ЦК України).

У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Позивачка оцінила грошовий розмір моральної шкоди на суму 10 000, 00 грн, які обґрунтувала тим, що була позбавлена будь-яких водних процедур, які сприяють як і для здоров`я, так і для фізичного самопочуття, що призвело до погіршення її психоемоційного стану, стану здоров`я.

Факт заподіяння моральної шкоди, на думку суду, є доведеним і очевидним, оскільки є наслідком дій відповідачки ОСОБА_2 , які були предметом розгляду адміністративної комісії і вирішуються судом, а тому достатнім для компенсації моральних страждань ОСОБА_1 буде стягнення в користь позивачки 3 000,00 грн грошового відшкодування моральної шкоди.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди у даному конкретному випадку, суд також враховує характер і обсяг моральних страждань позивачки, ступінь вини ОСОБА_2 , поведінку відповідачки та тривалість завданої позивачці моральної шкоди, а також суд застосовує принцип розумності й справедливості, та з урахуванням цієї сукупності виснує про те, що сума у розмірі 3 000,00 грн є достатньою для відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звільнені від сплати судового збору згідно Закону України «Про судовий збір», суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок держави.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 7678, 83, 206, 258268, 273, 352355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 -задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні спільним майном приміщенням душової, яка розташована на другому поверсі, в будинку за адресою: АДРЕСА_2 , площею 2,2 кв.м., шляхом зобов`язання ОСОБА_2 передати дублікат ключів від цього приміщення ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивач: ОСОБА_1 ,РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_14 .

Відповідачі: ОСОБА_2 , остання відома адреса місця проживання: АДРЕСА_15 ;

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Фабрична 2», , адреса місцезнаходження: вул. Фабрична, буд. 2, м. Тернопіль, 46007.

Повний текст рішення суду складено 17 жовтня 2025 року.

Головуючий суддя Герчаківська О. Я.