Провадження № 22-ц/802/897/25 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

з участю:

секретаря судового засідання Губарик К. А.,

представника відповідача Атаманчук А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 , поданою її представником ОСОБА_2 , на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 травня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом мотивуючи вимоги тим, що 24 листопада 2022 року, близько 22 год. 00 хв., водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Audi 80», реєстраційний номер НОМЕР_1 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від отриманих травм загинув на місці події. В результаті вищевказаного ДТП та наслідків від нього, дружина загиблого ОСОБА_1 зазнала шкоду, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача.

На підставі наведеного ОСОБА_1 просила суд стягнути з ПАТ"НАСК "Оранта" на її користь 241 200 грн страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника; 27 000 грн судових витрат, пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 травня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із даним рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій вважає його необґрунтованим, ухваленим при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначала, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про безпідставність заявленого нею позову, оскільки на підтвердження своїх позовних вимог нею надано документи, що підтверджують перебування її на утриманні померлого, а саме: копію пенсійного посвідчення; копію довідки до акту огляду МСЕК; копію Індивідуальної програми реабілітації інваліда №1468; копію довідки про її доходи ; копію свідоцтва про укладення шлюбу. Вищезазначені документи в розумінні цивільного процесуального законодавства є належними та допустимими.

Вказує, що 30.11.2021 року їй встановлено другу групу інвалідності довічно у зв`язку з хворобою опорно-рухового апарату. Відповідно до Індивідуальної програми реабілітації інваліда їй за клінічно-функціональним діагнозом та кодом МКХ-10 групи інвалідності призначено реабілітаційні заходи, а саме відновлюючі терапії, профілактичні заходи, санаторно-курортне лікування, медичне спостереження, фізичну реабілітацію (лікувальні масажі, лікувальну фізкультуру), а також їй протипоказана фізична праця. Однозначно, що за рахунок мінімальної пенсії, яка є єдиним її доходом, неможливо проходити всі реабілітаційні заходи. Після встановлення інвалідності та до моменту смерті чоловік повністю підтримував її матеріально.

Щодо відсутності довідки про доходи загиблого, то вважає, що дана довідка потрібна лише для розрахунку суми відшкодування шкоди, пов`язаної з втратою годувальника, однак відпадає потреба в такому розрахунку, оскільки виставлена сума страхового відшкодування є мінімальною та гарантованою спеціальним законодавством, а також обмежена лімітом відповідальності відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ"НАСК "Оранта" зазначає, що представник позивача помилково вважає, що для отримання страхового відшкодування на підставі п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачці (як дружині загиблого) достатньо довести лише факт сімейних відносин із загиблим і стан непрацездатності, оскільки вона вважає це підтвердженням утримання. Зазначає, що перебування непрацездатної особи на утриманні в загиблого залежить від фінансового становища останнього, тобто його можливості утримувати іншу особу, а не наявністю лише сімейних обов`язків. І саме цей факт не доведено в судовому засіданні під час розгляду справи № 161/17104/24, а було спростовано самою ж позивачкою під час судового засідання, що підтверджено технічним записом засідання. Вважає, що в рішенні Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.05.2025 року по даній справі суд дійшов вірних висновків щодо відсутності доказів на підтвердження факту утримання позивача її загиблим чоловіком.

В судовому засіданні представник відповідача Атаманчук А. О., яка брала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, заперечила доводи апеляційної скарги та просила відмовити в її задоволенні.

Позивач та її представник у судове засідання апеляційного суду не з`явились, хоча були належним чином повідомленими про дату та час розгляду справи. З огляду на вимоги ст. 372 ЦПК України колегія суддів доходить висновку про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи повністю в задоволенні даного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано суду достатніх доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а саме не доведено факту перебування її на утриманні свого чоловіка, який загинув внаслідок ДТП.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Судом установлено, що 24 листопада 2022 року, близько 22 год. 00 хв. водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Audi 80», реєстраційний номер НОМЕР_1 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 .

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від отриманих травм загинув на місці події. (а.с.30-31).

За фактом ДТП Слідче управління ГУНП у Рівненській області 25.11.2022 р. внесло матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000354.

Старшим слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП у Рівненській області майором поліції Іваном Тумаком кримінальне провадженя №0000354 закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження №0000354 від 28.02.2023 р. (а.с.32-33).

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 , як на підставу своїх порушених прав, посилалася на те, що вона є інвалідом другої групи, отримує пенсію по інвалідності та перебувала на утриманні в загиблого, тому у зв`язку з цим має право на відшкодування страхової регламентної суми на підставі статті 27-2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Позивачка ОСОБА_1 на підтвердження факту перебування на утриманні в загиблого чоловіка ОСОБА_4 посилалася на те, що вона є інвалідом другої групи, отримує пенсію по інвалідності та проживала разом із потерпілим (а.с. 21-24).

Згідно із пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в ДТП, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється у порядку, передбаченому параграфом 2 Глави 82 ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ)) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами.

Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Наведена норма Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 304/936/19).

Відповідно до частини першої статті 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого, право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, довічно; інвалідам на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї, незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, протягом п`яти років після його смерті.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, дійшовши висновку про відмову у задоволенні позову про стягнення страхового відшкодування у зв`язку зі смертю потерпілого, виходив, зокрема, з того, що позивачка не перебувала на утриманні у її покійного чоловіка та доказів, які б свідчили про те, що вона мала таке право на момент його смерті, матеріали справи не містять.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Особам, визначеним у пунктах 15 частини першої статті 1200 ЦК України, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Тобто, коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділити на дві групи: а) непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання; б) дитина потерпілого, народжена після його смерті.

З системного аналізу вищевказаних норм цивільного законодавства, повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у вигляді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо.

На підтвердження перебування на утриманні померлого чоловіка ОСОБА_1 надала докази про те, що вона була з ним у шлюбі, є інвалідом другої групи, отримує пенсію по інвалідності та проживала разом із потерпілим (а.с. 21-24).

Досліджені в судовому засіданні докази, надані позивачем не підтверджують її перебування на утриманні в чоловіка, оскільки позивачкою не надано доказів систематичного отримання від чоловіка коштів, розмір його доходів та здійснення ним обов`язку з такого утримання до дня його смерті.

Разом з тим, суд першої інстанції також взяв до уваги, що сама позивачка в суді підтвердила, що її чоловік тривалий час до смерті ніде не працював і підтвердити розмір його доходів неможливо.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 81 ЦПК України).

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення страхового відшкодування у зв`язку зі смертю потерпілого, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність заявлених ОСОБА_1 позовних вимог про стягнення страхового відшкодування у порядку статті 1200 ЦК України та пункту 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки вона належних та допустимих доказів на підтвердження факту перебування її на утриманні померлого чоловіка ОСОБА_4 не довела.

Отже, суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та правомірно задовольнив заявлений позов.

Рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування чи зміни не має.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 травня 2025 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді