Справа № 216/4625/25
Провадження № 2/216/2318/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2025 року місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Онопченка Ю.В.,

за участю: секретаря судового засідання Авшаряна С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури, -

в с т а н о в и в:

10 червня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури.

Позовна заява мотивована тим, що 22 липня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002158 внесено відомості на підставі заяви позивача про те, що 21 липня 2015 року приблизно о 19:00 год позивач на своєму мотоциклі «Сузукі», державний номерний знак НОМЕР_1 рухався на перехресті вул. Української у сторону вул. Свято-Миколаївської у м. Кривому Розі, приблизно в цей же час невстановлений чоловік кинув у його бік гумову палку, котра потрапила у область голови позивача, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді забитих м`яких тканин голови.

З 22 липня 2015 року триває досудове розслідування вищевказаного кримінального провадження, та весь цей час позивач перебуває у напрузі через тривалу невизначеність спірних правовідносин, змушений був заявляти неодноразові вимоги до органів досудового розслідування щодо виконання їх посадових обов`язків, неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність через необхідність здійснення особистого контролю за ходом здійснення досудового провадження, перебувати у напруженому психологічному стані та усвідомлювати те, що винна особа уникає відповідальності, постійно звертатись до суду з метою скасування незаконних рішень щодо необхідності вчинення процесуальних дій, скасування неправомірних рішень винесених в рамках досудового розслідування щодо закриття кримінального провадження, що свідчить про небажання розслідувати кримінальне провадження в межах та спосіб визначений законодавством. Вказаними діями (бездіяльністю) органів досудового розслідування позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягала у психологічному стресі, неспокої, пригніченості від неможливості отримання гарантованого державою права на захист, на додержання законодавства під час здійснення досудового розслідування, дотримання строків досудового розслідування, на отримання в розумний строк результату щодо свого захисту в національному органі.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17.06.2021 відшкодовано за рахунок державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з рахунку державного бюджету на користь позивача моральної шкоди в розмірі 10 000 грн, завданої останньому незаконними діями посадових осіб Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області у період з 19.11.2020 по 09.11.2022. Також, рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.02.2023 № 216/5856/22, відшкодовано за рахунок державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з рахунку державного бюджету на користь позивача моральної шкоди в розмірі 4500 грн, завданої останньому незаконними діями посадових осіб Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області у період з 27.11.2020 по 09.11.2022. Посилаючись на вищезазначені обставини позивач просив суд відшкодувати за рахунок Державного бюджету України 232 943 грн моральної шкоди, завданої йому незаконними діями (бездіяльністю) посадових осіб Міністерства внутрішніх справ України в особі Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області за період з 09.11.2022 по 09.06.2025.

09 липня 2025 року представниця відповідача Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Новікова С.А. надала суду відзив на позов. Як на підставу заперечень посилалася на те, що 21 липня 2015 року о 22:38 год у журналі ЖЄО Центрально-Міського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області за № 8093 зареєстровано повідомлення за заявою ОСОБА_1 , з проханням встановити та притягнути до кримінальної відповідальності невстановлену особу, яка 21 липня 2015 року приблизно о 19:00 год кинула у його бік гумову палку на перехресті вул. Української у бік вул. Леніна (після перейменування вул. Свято-Миколаївська) Центрально-Міського району м. Кривого Рогу, в той час як він пересувався проїжджою частиною дороги на своєму мотоциклі «Сузукі», державний номер НОМЕР_1 . Кинута палка потрапила заявникові в голову, унаслідок чого останньому завдано легких тілесних ушкоджень, та спричинено короткочасний розлад здоров`я. За вказаним фактом було розпочато кримінальне провадження № 0002158 від 22.07.2015 за ознаками ч. 2 ст. 125 КК України.

В ході проведення вищевказаного кримінального провадження було вжито ряд заходів, а саме: допитано свідків, постановами слідчого залучено до участі у кримінальному провадженні та допитано потерпілого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначено судово-медичну експертизу потерпілого, задоволено клопотання адвоката Марченка Є.В. щодо встановлення особи ОСОБА_2 та пред`явлення за фотознімками його для впізнання потерпілим. Кримінальне провадження неодноразово закривалось постановами слідчого на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, після чого скасовувалось ухвалами слідчих суддів. Станом на теперішній час у кримінальному провадженні № 0002158 від 22.07.2015 процесуальне рішення не прийнято.

Представниця відповідача Новікова С.А. вважає, що позивач не надав суду жодного доказу виникнення у нього моральних страждань, зокрема довідок з лікарні, які б свідчили про погіршення його стану здоров`я або виникнення у нього психічно-емоційного перевантаження, а відтак його вимоги не доведені. Також, просила відмовити у відшкодуванні судових витрат у заявленому розмірі 10 500 грн, оскільки позивач не посилається на жоден доказ який би підтверджував понесені ним витрати.

У відповіді на відзив від 10 липня 2025 року позивач посилається на відсутність доказів на підтвердження заперечень зі сторони Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, та безпідставність їх аргументів.

16 липня 2025 року представниця Державної казначейської служби України Тараненко М.С. надала суду відзив на позов. Просила суд закрити провадження у справі, у зв`язку з тим, що у провадженні Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури. В даній справі судом було ухвалено рішення між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі ч. 3 ст. 255 ЦПК України.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 вересня 2025 року у задоволенні клопотання представниці відповідача Тараненко М.С. про закриття провадження у справі відмовлено.

Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав у повному обсязі.

Представниці відповідачів ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 надали заяви про розгляд справи без їх участі, позов не визнали, просили відмовити із посиланням на заперечення викладені у відзивах.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 21.07.2015 до чергової частини Центрально-Міського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області надійшло повідомлення від ОСОБА_1 про те, що 21.07.2015 приблизно о 19:00 год він на своєму мотоциклі «Сузукі», державний номер НОМЕР_1 , рухався на перехресті вул. Української у бік вул. Леніна Центрально-Міського району м. Кривого Рогу. Приблизно в цей же час невстановлений чоловік кинув у його бік гумову палку, котра потрапила у область голови, чим спричинила тілесні ушкодження у вигляді забиття м`яких тканин голови.

За вказаним фактом слідчим СВ Центрально-Міського ВП ГУНП в Дніпропетровській області старшим лейтенантом ОСОБА_5 внесено відомості до ЄРДР за № 0002158 за фактом умисного легкого тілесного ушкодження ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

В ході досудового розслідування ОСОБА_1 допитано у якості потерпілого.

Постановою слідчого від 04.02.2016 прийнято рішення про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діянні складу адміністративного правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Центрально-міського районного суду м.Кривого Рогу від 30.03.2016 постанова слідчого скасована, досудове розслідування відновлено.

Постановою слідчого від 20.07.2018 прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу від 30.10.2020 постанова слідчого скасована.

Станом на теперішній час у кримінальному провадженні №0002158 від 22.07.2015 процесуальне рішення не прийнято.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17.06.2021, скасовано рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.03.2021, ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди. Відшкодовано за рахунок Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з рахунку державного бюджету на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 10 000 грн, завданої останньому незаконними діями посадових осіб Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області (а.с.21-28).

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 лютого 2023 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури. Відшкодовано за рахунок Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з рахунку державного бюджету на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 4500 грн, завданої останньому незаконними діями посадових осіб Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області за період з 27.11.2020 по 09.11.2022 включно (а.с.29-36).

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 15, 16 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, який не суперечить засадам цивільного законодавства. Способами захисту є зокрема відшкодування майнової та моральної шкоди.

Вимоги частин 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Загальні підстави покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду передбачені нормою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення обов`язку відшкодувати завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Позивач звернувся до суду за захистом порушеного права з огляду на те, що з 2015 року і до теперішнього часу триває досудове слідство у кримінальному провадженні № 0002158 за фактом заподіяння йому умисного легкого тілесного ушкодження, тобто за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та винна особа, яка була встановлена правоохоронними органами, так і не була притягнута до кримінальної відповідальності.

За змістом довідки про хід досудового розслідування в указаному кримінальному провадженні складеної 18 червня 2025 року начальником СД Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області Зубченка М., під час дослідження слідчими, а в подальшому дізнавачами було вжито значну кількість заходів для встановлення події кримінального правопорушення, та особи, яка його вчинила. Протягом десяти років розслідування було встановлено подію кримінального правопорушення та ймовірну особу, яка його вчинила, однак до логічного завершення у вигляді притягнення останньої до відповідальності в міру своєї вини на виконання завдань кримінального провадження, визначених статтею 2 КПК України, не дійшло. Фактично перешкодою для завершення досудового розслідування стала поведінка ймовірного правопорушника у вигляді неодноразової неявки на допит за викликом слідчого без вжиття належних заходів за ухилення від явки, надання письмових пояснень про відмову давати показання на підставі ст. 63 Конституції України, та категоричної відмовити повідомити про свою адресу проживання. Станом на червень 2025 року дізнавачем лише встановлено дві ймовірні адреси його мешкання. При цьому за останні 5 років, а саме з листопада 2020 року до червня 2025 року дізнавачем було направлено 2 доручення оперативним підрозділам, жодних інших слідчих (розшукових) дій та заходів забезпечення кримінального провадження не вживалось, що очевидно свідчить про недостатню швидкість та ефективність розслідування.

Також, суд бере до уваги, що протягом досудового розслідування триває й продовжується розслідування у кримінальному провадженні органами досудового розслідування не прийнято, хоча строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 125 КК України сплинув ще у липня 2018 року у разі відсутності обставин, які є підставою для переривання або зупинення строку давності.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 20 січня 2021 року у справі № 686/27885/19, та від 26 січня 2024 року у справі № 607/7296/22.

Європейський суд з прав людини у пункті 100 рішення від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» вказав, що існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірне тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 зазначила, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо.

Також, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що стаття 2 Конвенції опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування, коли особу вбито у результаті застосування сили (рішення від 19лютого 1998 року у справі «Кайя проти Туреччини». Задля досягнення такої мети форми розслідування можуть бути різними в залежності від обставин, оскільки обов`язок його проведення не є обов`язком досягти результату, це обов`язок вжити заходів. Органи державної влади повинні були вжити всіх необхідних заходів для отримання доказів, які стосуються справи (рішення у справі «Гонгадзе проти України» (Gongadze v. Ukraine), заява № 34056/02, п. 176).

Європейський суд з прав людини, оцінюючи ефективність різних національних засобів правового захисту у зв`язку з надмірною тривалістю провадження, розробив кілька критеріїв та принципів, які сформулював у своїх рішеннях. Так, Європейський суд з прав людини вказав, що вирішальним питанням при оцінюванні ефективності засобу правового захисту у випадку скарги щодо тривалості провадження є те, чи може заявник подати цю скаргу до національних судів з вимогою конкретного відшкодування; іншими словами, чи існує будь-який засіб, який міг би вирішити його скаргу шляхом надання безпосереднього та швидкого відшкодування, а не просто опосередкованого захисту його прав, ґарантованих статтею 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Меріт проти України» (Merit v. Ukraine) від 30 березня 2004 року, заява № 66561/01). Cуд також постановив, що цей засіб вважатиметься «ефективним», якщо його можна використати, щоб прискорити постановлення рішення судом, який розглядає справу, або надати скаржникові належне відшкодування за зволікання і затримки, що вже відбулися (§ 78 того ж рішення).

Враховуючи встановленні вище обставини, суд вважає, що посадовими особами слідчих органів допущено затягування та порушення кримінально-процесуального законодавства при розслідуванні кримінального провадження щодо спричинення позивачу, як потерпілому умисного легкого тілесного ушкодження, та вказаними діями завдано моральної шкоди, тягар відповідальності за відшкодування якої покладено на державу Україну.

Рішеннями суду на користь позивача двічі було стягнено моральну шкоду за рахунок Державного бюджету України на загальну суму 14 500 грн, за період з початку здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 0002158 до 09 листопада 2022 року включно.

Визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 232 943 грн позивач виходив із наведеного ним розрахунку одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», починаючи з 09.11.2022 по 09.06.2025, однак судом не може бути взято до уваги такий розрахунок, оскільки вказаний закон регулює правовідносини відшкодування шкоди, завданої виключно громадянинові внаслідок незаконного притягнення його до відповідальності, його дія не розповсюджується на потерпілих осіб, яким завдано шкоди внаслідок бездіяльності органу досудового розслідування та прокуратури під час розслідування за заявою таких осіб.

При визначенні розміру відшкодування, суд враховує роз`яснення, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно чого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Практика Європейського суду з прав людини з питань відшкодування моральної шкоди свідчить про те, що оцінка такої шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Водночас судова практика має забезпечувати правову визначеність у питанні щодо компенсацій за вчинення аналогічних правопорушень.

Схожий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 372/4399/15-ц.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд, враховуючи практику ЄСПЛ, обставини справи, принципи розумності, виваженості та справедливості, вважає, що достатнім, справедливим, співмірним розміром компенсації позивачу моральної шкоди буде 20 000 грн.

У позовній заяві та відповіді на відзив позивачем заявлено про попередній розрахунок судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу в розмірі 9000 грн, та компенсації за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять для участі в судових засіданнях 500 грн/засідання 3 засідання (1500 грн). При цьому останній розрахунок таких витрат і доказів на їх підтвердження буде надано відповідно до заяви позивача протягом 5 днів після ухвалення рішення суду.

З огляду на наведене питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу сторін на підставі статті 141 ЦПК України суд не вирішує.

Витрати судового збору слід віднести на рахунок держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури задовольнити частково.

Відшкодувати за рахунок Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України (, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 6) коштів з рахунку державного бюджету на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) моральну шкоду в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн, завданої незаконними діями посадових осіб Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області за період з 09 листопада 2022 року по 09 червня 2025 року включно.

Витрати судового збору слід віднести на рахунок держави.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасникам справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ю.В.Онопченко