Ширяївський районний суд Одеської області
17.10.2025 Справа №: 518/1295/25 Провадження № 4-с/518/4/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2025 року селище Ширяєве

Ширяївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Гуржій А.В.,

секретаря судового засідання Майнич В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у селищі Ширяєве Березівського району Одеської області матеріали скарги ОСОБА_1 на рішення, дії державного виконавця Ширяївського відділу ДВС у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Рудич Ірини Сергіївни,

ВСТАНОВИВ:

До Ширяївського районного суду Одеської області надійшла скарга ОСОБА_1 на рішення, дії державного виконавця Ширяївського відділу ДВС у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Рудич Ірини Сергіївни, відповідно до змісту якої просить:

- визнати неправомірними дії державного виконавця Ширяївського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеської області; Рудич Ірини Сергіївни при винесенні постанови про накладення штрафу від 28 .лютого 2019 року та постанови від 05'березня 2025 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні № 50584497.

- визнати незаконною та скасувати постанову про накладення штрафу від 28 лютого 2019 року державного виконавця Ширяївського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеської області Рудич Ірини Сергіївни у виконавчому провадженні № 50584497.

- визнати незаконною та скасувати постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 05 березня 2025 року державного виконавця Ширяївського відділу ДВС у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Рудич Ірини Сергіївни у виконавчому провадженні № 50584497.

Разом зі скаргою, заявник надав клопотання про поновлення строку для звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця, яке вмотивоване тим, що оскаржити постанову своєчасно не зміг у зв`язку перебуванням заявника на військовій службі.

Ухвалою суду від 04.08.2025 року задоволено клопотання заявника про поновлення строку для подання скарги на дії державного виконавця відкрито провадження та призначено розгляд скарги у судовому засіданні.

У судові засідання 15.08.2025, 10.09.2025, 19.09.2025, 29.09.2025, 10.10.2025, 17.10.2025 учасники справи не з`явились, повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи.

Заявник в судове засідання не з`явився, у клопотаннях просив суд проводити розгляд справи без його участі та просив задовольнити скаргу в повному обсязі.

Представник Ширяївського відділу ДВС у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у судові засідання не з`явився, повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, та належним чином повідомлена по час і місце розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Пономарьов проти України»).

19.09.2025 року на адресу суду надійшло клопотання державного виконавця Ширяївського відділу ДВС у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Рудич І.С. про відкладення розгляду справи, у зв`язку з великою завантаженістю та для достатнього часу для підготовки надання відповіді з приводу скарги.

02.10.2025 року від Ширяївського відділу ДВС у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшла відповідь на вищезазначену скаргу, в якій зазначено, що всі дії державного виконавця є правомірними та законним, які відповідають вимогам передбаченим Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду скарги, розглянувши скаргу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що 26.06.2018 року державним виконавцем Ширяївського відділу ДВС у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Рудич І.С. прийнято до виконання виконавчий лист №518/313/16-ц, виданий Ширяївським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини, починаючи з 07.08.2007 року в розмірі 25% всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), про що 26.06.2018 року винесено постанову про прийняття виконавчого провадження за номером №50584497.

Водночас, згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів у боржника ОСОБА_1 станом на 01.01.2019 року становить 82287,19 грн.

28.02.2019 року державним виконавцем Ширяївського відділу ДВС у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 та за вих. №1873 направлено до Головного управління НПУ в Житомирські області для проведення подальшого стягнення із заробітної плати боржника.

28.02.2019 року відповідно до розрахунку заборгованості від 01.02.2019 року, державним виконавцем Ширяївського відділу ДВС у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було винесено постанову про накладення штрафу в розмірі 41143,60 грн.

Відповідно до матеріалів справи, відповідні стягнення за ВП №50584497 із заробітної плати боржника ОСОБА_1 проводилися по 21 лютого 2020 року. Заборгованість станом на 21.02.2020 року склала 91192,64 грн., що підтверджується листом Головного управління Національної поліції в Житомирській області № 324/29/01-2020 від 11.03.2020 року.

Також, відповідні стягнення за ВП №50584497 із заробітної плати боржника ОСОБА_1 проводилися по 04 вересня 2020 року, заборгованість по сплаті аліментів склала 56556,38 грн., що підтверджується листом Головного управління Національної поліції в Житомирській області №1332/29/01-2020 від 29.10.2020 року.

Як убачається з матеріалів справи відповідні стягнення із пенсійних виплат боржника ОСОБА_1 проводилися з березня 2021 року по серпень 2023 року.

З розрахунку заборгованості складеним від 29.09.2023 року Ширяївським відділом ДВС у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) заборгованість зі сплати аліментів у боржника ОСОБА_1 станом на 01.01.2020 року становить 49365,94 грн.; станом на 01.01.2022 року становить 52116,63 грн.; станом 24.12.2022 року становить 31180,04 грн.; станом 01.09.2023 року становить переплата 104,31 грн.

10.10.2023 року державним виконавцем за вих. №19060 до Головного управління Пенсійного фонду у Волинській області був направлений лист з проханням продовжити стягнення із пенсії боржника ОСОБА_1 до повного погашення боргу в сумі 49372,32 грн. (який складається з: штрафу на несвоєчасну сплату аліментних платежів 41143,60 грн.; та виконавчий збір 8228,78 грн).

Такі листи направлялися на адресу Головного управління Пенсійного фонду в Волинській області 12.03.2024 року за вих. №5206 та 05.11.2024 року за вих. №28786 від 05.11.2024 року.

05.03.2025 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення виконавчого збору з боржника ОСОБА_1 у розмірі 8228,72 грн.

Як убачається з матеріалів справи, постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, та інші доходи боржника від 05.03.2025 року ВП №50584497 направлена до ГУ ПФУ в Волинській області для звернення стягнення на пенсійні виплати.

Відповідні стягнення із пенсії боржника ОСОБА_1 проводилися з березня 2025 року по липень 2025 року.

Після проведення стягнень, а саме: повної сплати заборгованості по аліментам, погашення боргу в сумі 49372,32 грн., що складається із штрафу за несвоєчасну сплату аліментних платежів на користь стягувача в сумі 41143,60 грн. та виконавчого збору в розмірі 8228,78 грн. це виконавче провадження №50584497 державним виконавцем Ширяївського відділу ДВС у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було фактично завершено, про що винесена постанова про закінчення виконавчого провадження від 07.07.2025 року на підставі п. 9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Як зазначає Ширяївський відділ ДВС у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відповідно до розрахунку заборгованості від 10.01.2019 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу в розмірі 41143,60 грн., тобто 50% від суми заборгованості, так як сукупний розмір заборгованості боржника по аліментам перевищує суму відповідних платежів більше трьох років, де було вказано «штраф на користь держави в суму 41143,60 грн.», оскільки на той час технічної можливості вказати штраф на користь стягувача не було, так як ще не були внесені зміни до програми АСВП, але даний штраф був стягнутий з боржника ОСОБА_1 та перехований на користь стягувача ОСОБА_3 , що підтверджується копіями розпоряджень № 50584497 від 23.04.2025, № 50584497 від 06.05.2025, №50584497 від 29.05.2025, №50584497 від 06.06.2025, №50584497 від 26.06.2025, №50584497 від 26.06.2025, №50584497 від 07.07.2025, №50584497 від 07.07.2025.

При вирішенні скарги суд керується такими нормами права.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Ст. 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною дев`ятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції, чинній на момент винесення оскаржуваної постанови від 28.02.2019 року, передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Так, порядок виконання рішення про стягнення аліментів врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень» наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 (далі - Інструкція), іншими нормативними-правовими актами.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», визначено що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 4 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). За виконавчими документами про стягнення аліментів за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців, державний виконавець нараховує виконавчий збір із заборгованості зі сплати аліментів. У подальшому державний виконавець зобов`язаний нараховувати виконавчий збір щомісяця у розмірі, визначеному частиною другою цієї статті, залежно від розміру простроченого щомісячного аліментного платежу. Постанова про стягнення виконавчого збору за виконавчими документами про стягнення аліментів виноситься державним виконавцем після погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі або у разі повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження на підставі розрахунку про його нарахування.

Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Відповідно до п. 4 ч. 14 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», визначено що суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

Відповідно до пункту 4 розділу XVII Інструкції, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У частині першій статті 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Аналіз положень СК України, зокрема положень статті 81, частини третьої статті 181, частини другої статті 182, статті 183 СК України, свідчить про те, що законодавець ототожнює поняття «заробітку» та «доходу», передбачаючи можливість стягнення на користь дитини мінімального рекомендованого розміру аліментів з обох джерел отримання грошових коштів.

ЦК України також ототожнює поняття «заробітку» та «доходу», зокрема у відносинах щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Відповідно до статті 81 СК України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України.

У пункті 12 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року №146, визначені види доходів, з яких не провадиться утримання аліментів, перелік яких є вичерпним.

Утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків (пункт 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів).

Частиною 1 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, до якого включається зокрема і дохід від операцій з майном, розмір якого визначається відповідно до статті 172 цього Кодексу.

Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад.

Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. З урахуванням вимог справедливості та розумності будь-який суб`єкт приватного права безумовно спрямовує на споживання лише такі доходи, які становлять безумовний приріст його майна (заробітна плата, гонорари, плата за надання послуг, доходи від процентів по депозитам, орендна плата тощо). Саме тому лише той дохід, який збільшує майно платника аліментів, якщо тільки він прямо не звільнений від цього Переліком видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів, має враховуватись під час визначення розміру аліментів.

28 серпня 2018 року набрав чинності Закон України № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» (далі - Закон), яким доповнено статтю 71 Закону України № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII ) частиною чотирнадцятою такого змісту:

«за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому, постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу».

Також Законом № 2475-VIII частину четверту статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» викладено у такій редакції: «Строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 14 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання».

Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Щодо застосування нових законів до триваючих правовідносин, то у Рішенні Конституційного Суду України від 12 липня 2019 року № 5-р (I)/2019 зроблено висновок про те, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування.

При цьому не вважається зворотною дією застосування закону або іншого нормативно-правового акта щодо триваючих правових відносин, якщо цей акт застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (це так звана безпосередня дія нормативного акта в часі).

Нормами Закону № 2475-VIII, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, посилено відповідальність за несвоєчасну сплату аліментів, зокрема, запроваджено нарахування штрафів за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за рік (20 відсотків суми несплачених аліментів), за два роки (30 відсотків суми несплачених аліментів), за три роки (50 відсотків суми несплачених аліментів).

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2024 року у справі № 569/17794/22.

Також, як вказано в цій постанові, статтею 61 Конституції України визначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Із набранням чинності Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» (28 серпня 2018 року) особу може бути притягнуто до відповідальності навіть якщо частина заборгованості утворилася до набрання чинності законом, і в такому разі вона зобов`язана сплатити штраф за заборгованість зі сплати аліментів.

З огляду на негайну дію в часі Закону № 2475-VIII та дату набрання ним чинності - 28 серпня 2018 року, слід дійти таких висновків щодо його застосування.

У справі, яка переглядається, встановлено, що сплата аліментів припинилась і заборгованість з аліментів накопичилась ще до 28 серпня 2018 року (до набрання чинності Законом № 2475-VIII), отже: якщо після 28 серпня 2018 року накопичився борг, розмір якого перевищує суму відповідних платежів за один рік, але менший ніж за два роки, боржник зобов`язаний сплатити штраф 20 відсотків суми заборгованості; якщо після 28 серпня 2018 року накопичився борг, розмір якого перевищує суму відповідних платежів за два роки, але менший ніж за три роки, боржник зобов`язаний сплатити штраф 30 відсотків суми заборгованості. При цьому не має окремого обов`язку сплатити штраф 20 відсотків суми заборгованості платежів за один рік, оскільки відповідальність за заборгованість у річному розмірі поглинається відповідальністю за заборгованість у дворічному розмірі. У зв`язку з цим виконавець не виносить постанову про стягнення штрафу 20 відсотків, а лише постанову про стягнення штрафу 30 відсотків від заборгованості у розмірі платежів за два роки; якщо після 28 серпня 2018 року накопичився борг, розмір якого перевищує суму відповідних платежів за три роки, але менший ніж чотири роки, боржник зобов`язаний сплатити штраф 50 відсотків суми заборгованості. При цьому не має окремого обов`язку сплатити штраф 30 відсотків суми заборгованості платежів за два роки, оскільки відповідальність за заборгованість у дворічному розмірі поглинається відповідальністю за заборгованість у трирічному розмірі. У зв`язку з цим виконавець не виносить постанову про стягнення штрафу 30 відсотків, а лише постанову про стягнення штрафу 50 відсотків від заборгованості у розмірі платежів за три роки; якщо після 28 серпня 2018 року накопичився борг, розмір якого перевищує суму відповідних платежів за три роки та додатково ще за один рік, боржник зобов`язаний сплатити штраф 50 відсотків суми заборгованості у трирічному розмір та додатково штраф 20 відсотків суми заборгованості за цей додатковий рік.

При цьому виникає окремий обов`язок сплатити штраф 20 відсотків суми заборгованості платежів за один додатковий рік, оскільки відповідальність за заборгованість у трирічному розмірі не поглинається відповідальністю за заборгованість у чотирирічному розмірі. У зв`язку з цим виконавець виносить постанову про стягнення штрафу 50 відсотків від заборгованості у розмірі платежів за три роки та додатково постанову про стягнення штрафу у розмірі 20 відсотків від суми річної заборгованості.

Отже, кожний наступний річний розмір заборгованості є підставою для накладання штрафу - 20 відсотків від заборгованості у річному розмірі. При цьому зберігається обов`язок сплатити штраф 50 відсотків від заборгованості за три роки та обов`язки сплатити штрафи 20 відсотків за кожний наступний річний розмір заборгованості.

Такий підхід до відповідальності за невиконання рішення суду про стягнення аліментів стає додатковим механізмом захисту прав дитини з метою забезпечити їй належні умови життя.

Неможливість застосування частини чотирнадцятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» до заборгованості, що виникла до 28 серпня 2018 року, але продовжила існувати після набрання ним чинності, нівелювала б зміни до законодавства щодо посилення захисту прав дитини.

Крім того, тлумачення змісту абзацу першого та абзацу четвертого частини чотирнадцятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» дозволяє дійти висновку, що Закон спрямований на запобігання подвійної відповідальності боржника, на якого накладаються штрафи. Зміст абзаців другого та третього частини чотирнадцятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» був розрахований передусім на час набрання ним законної сили і поточні на той час виконавчі провадження щодо стягнення аліментів.

Відповідно до частини четвертої статті 71 Закону «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. У передбачених у частині четвертій названої статті випадках виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику.

Статтею 70 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

Штраф це один з видів забезпечення виконання зобов`язання (ст.ст. 546, 549ЦК України), який має допоміжний стосовно основного зобов`язання характер.

Суми штрафів передбачених цією статтею стягуються з боржника і перераховуються стягувачу фізичній особі, тобто між сторонами починає існувати приватно-правовий спір.

Відтак, штраф за наявність заборгованості по сплаті аліментів має цивільно-правову природу. Отже, спір щодо правомірності вжиття заходів цивільно-правової відповідальності є приватно-правовим, тому цей спір підлягає вирішенню в межах цивільної юрисдикції.

Як вбачається з матеріалів справи, вказаний штраф стягнутий з боржника ОСОБА_1 та перехований на користь стягувача ОСОБА_3 , що підтверджується відповідними копіями розпоряджень № 50584497 від 23.04.2025, № 50584497 від 06.05.2025, №50584497 від 29.05.2025, №50584497 від 06.06.2025, №50584497 від 26.06.2025, №50584497 від 26.06.2025, №50584497 від 07.07.2025, №50584497 від 07.07.2025.

Отже, твердження заявника про те, що до нього не можуть застосовуватися санкції, передбачені ч. 14 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки заборгованість зі сплати аліментів в нього виникла до 28 серпня 2018 року, є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження.

Доказів, які б свідчили про недотримання державним виконавцем норм матеріального права при визначеності заборгованості зі сплати аліментів, скаржником не надано і судом унаслідок наданих стороною таких доказів не встановлено, адже відповідно до ч. 6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Докази та обставин, які вказували б на порушення державним виконавцем чинного законодавства прав боржника, як сторони виконавчого провадження, щодо виконання рішення суду, з підстав, зазначених у скарзі, не встановлено.

Судом встановлена правомірність оскаржуваних дій та постанов державного виконавця, прийнятих у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», і вважає, що останні не можуть бути визнані неправомірними та незаконними, як насідок доходить висновку про відсутність підстав для їх скасування.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З огляду на викладене скарга боржника не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 450, 451, 452 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанови, дії державного виконавця Ширяївського відділу ДВС у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Рудич Ірини Сергіївни відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Суддя А.В. Гуржій