ПОСТАНОВА

Іменем України

18 вересня 2025 року м. Кропивницький

справа № 397/448/24

провадження № 22-ц/4809/1367/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді Дуковський О.Л., Письменний О.А.

за участю секретаря - Бойко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фермерського господарства «Агроекохолод» на рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 26 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Фермерського господарства «Агроекохолод» про розірвання договорів оренди земельних ділянок (судді Максимович І.В.).

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024р позивачі звернулися до Олександрівського районного суду Кіровоградської області з позовом, яким просять:

- розірвати укладений між ОСОБА_1 та Фермерським господарством "Агроекохолод" договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :02:000:5018 від 03 вересня 2012 р, зареєстрований 01 жовтня 2012 р. у відділі Держкомзему у Олександрівському районі за №03559;

- розірвати укладений між ОСОБА_2 та Фермерським господарством "Агроекохолод" договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :02:000:5016 від 03 вересня 2012 р., зареєстрований 01 жовтня 2012 р. у відділі Держкомзему у Олександрівському районі за №03557.

В обґрунтування позову вказали, що на підставі державних актів їм на праві власності належать земельні ділянки кадастровий номер :02:000:5018 площею 2,0000 га та кадастровий номер :02:000:5016 площею 1,5700 га, відповідно, для іншого сільськогосподарського призначення за адресою: Кіровоградська область, Олександрівський район, Підлісненська сільська рада, за межами населеного пункту.

03.09.2012 р між позивачем ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Агроекохолод», а також позивачкою ОСОБА_2 та Фермерським господарством «Агроекохолод» укладені договори оренди вищевказаних земельних ділянок, які були зареєстровані 01.10.2012р у відділі Держкомзему в Олександрівському районі.

Відповідно до п.2.2 вказаних договорів орендна плата за земельну ділянку становить 100 грн за місяць, сплачується орендарем у встановленому законодавством України порядку.

Термін дії договору встановлено п.2.3, укладено терміном (строком) на 49 років, починаючи з дати державної реєстрації в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі.

У розділі 3 договорів встановлені права та обов`язки сторін. Орендар зобов`язаний: своєчасно сплачувати орендну плату, визначену в договорі оренди; за несвоєчасну сплату орендної плати сплачувати пеню у розмірі 0,002 відсотка від суми недоїмки чи в розмірі однієї облікової ставки Національного Банку України за кожний день прострочення (за погодженням з іншою стороною).

Відповідач протягом 2015-2023 років не сплачує позивачам орендну плату, посилаючись на складне матеріальне становище.

Позивачі тривалий час з розумінням відносились до проблем відповідача, але на початку 2024 року з`ясувалось, що відповідач успішно веде господарську діяльність, підприємство має прибутки.

Вказують, що у зв`язку з систематичною несплатою орендної плати відповідачем, спірні договори оренди землі підлягають розірванню з підстав істотності допущеного порушення умов договору.

Відзив на позовну заяву

13.09.2024 представником відповідача подано відзив на позов, в якому сторона просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Вказано, що договори оренди, на яких ґрунтуються позовні вимоги кожного з позивачів, між собою жодним чином не пов`язані, предметом правочинів є окремі земельні ділянки з різною площею та кадастровими номерами, що не могло пред`являтися одночасно, розглядатися в одному провадженні.

Договори оренди не містять реквізити рахунків позивачів, на які відповідач мав би сплачувати орендну плату.

Договорами не визначено строку (терміну) виконання зобов`язання орендаря зі сплати орендної плати.

Позивачами не наведено жодного конкретного випадку звернення протягом 2015-2023 до відповідача з вимогою про сплату орендної плати та не надано жодного доказу такого звернення.

З огляду на відсутність вимог позивачів про виконання відповідачем його грошових зобов`язань, враховуючи положення ст. 530 ЦК, строк сплати орендної плати за договорами не настав.

Таким чином, відповідач не може вважатись боржником, що прострочив, в розумінні положень ч.1 ст. 612 ЦК вимогу.

Позивачі допустили прострочення кредитора в розумінні ст. 613 ЦК, а тому прострочення зі сплати орендної плати у відповідача не настало в силу прямої вказівки ст. 612 ЦК (том 1 а.с.77-80).

Процесуальні обставини в суді першої інстанції

27.08.2024 р позивачами подано заяву про забезпечення позову (том 1 а.с. 56).

Ухвалою судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 29.08.2024 р (залишена без змін ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 04.11.2024 р.) у задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено (том 1 а.с. 68-72, 143-148).

Судове рішення

Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 26 травня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Фермерського господарства "Агроекохолод" про розірвання договорів оренди землі, задоволені. Розірваний укладений між ОСОБА_1 та Фермерським господарством "Агроекохолод" договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :02:000:5018 від 03 вересня 2012 р, зареєстрований 01 жовтня 2012 р у відділі Держкомзему у Олександрівському районі за №03559. Розірваний укладений між ОСОБА_2 та Фермерським господарством "Агроекохолод" договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :02:000:5016 від 03 вересня 2012 р, зареєстрований 01 жовтня 2012р у відділі Держкомзему у Олександрівському районі за №03557.

Суд першої інстанції виснував, що за наслідком систематичної несплати орендарем орендної плати позивачам, у відповідності до наведених норм права, договори оренди підлягають розірванню.

Апеляційна скарга

Не погоджуючись з судовим рішенням, представник відповідача адвокат Бабак-Гутарєва Ярослава Тарасівна, діючи в інтересах Фермерського господарства "Агроекохолод" подала апеляційну скаргу, якою просить скасувати рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області у справі № 397/448/24 від 26.05.2025р та ухвалити нове рішення, яким відмовити у повному обсязі в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання договорів оренди землі.

Апелянт зазначає, що судове рішення підлягає скасуванню, у зв`язку з порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування оскарження вказано наступне.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачами доведено істотне систематичне порушення господарством умов договорів оренди землі, так як апелянт не спростував вимоги, не підтвердив виплату орендної плати за користування земельними ділянками за 2015 2023 роки, що свідчить про ухилення орендаря від виконання зобов`язань зі сплати орендної плати за користування земельними ділянками у визначений договорами термін.

Разом з тим договори не містять конкретних умов щодо способу та умов розрахунків, строків та порядку внесення орендної плати, реквізитів рахунків позивачів відповідно, на які орендар мав би сплачувати орендну плату.

У рішенні не вказано, з яких доказів виходить, що орендна плата за 2015-2023 роки своєчасно не виплачена, при тому що умови і строк сплати орендної плати договорами не визначені.

Протягом 2015-2023 років позивачі жодного разу не звертались до господарства з повідомленнями щодо актуальних банківських реквізитів, процедури та строку сплати орендної плати або письмовими вимогами щодо виплати суми орендної плати, доказів на підтвердження протилежного позивачами не надано.

08.04.2024 р та 16.05.2024 р відповідачем були надіслані листи на адреси власників землі щодо виконання орендарем обов`язку зі сплати орендної плати, з проханням повідомити реквізити банківського рахунку для перерахування орендної плати за період від дати укладення договору оренди до дати листа та майбутніх орендних платежів.

З огляду на відсутність вимог позивачів про виконання господарством його грошових зобов`язань, враховуючи положення ст. 530 ЦК, строк сплати орендної плати за зобов`язанням не настав.

02.11.2011 ОСОБА_1 особисто створено господарство відповідача та здійснено його державну реєстрацію в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осібпідприємців та громадських формувань, номер запису: 0000504.

Згідно зі статутом ФГ «Агроекохолод», затвердженого рішенням загальних зборів засновників господарства № 1 від 24.10.2011, ОСОБА_1 є головою та засновником господарства, а членом господарства є, ОСОБА_2

01.08.2013 загальними зборами засновників (учасників) господарства прийнято рішення, оформлене протоколом № 1 від 01.08.2013, про перерозподіл статутного (складеного) капіталу господарства, у зв`язку з укладенням 01.08.2013 договору купівлі-продажу часток у статутному капіталі, згідно з яким ОСОБА_1 відчужив 50% часток у статутному (складеному) капіталі господарства.

18.10.2015 загальними зборами засновників (учасників) господарства прийнято рішення, оформлене протоколом № 1 від 18.10.2015 р, яким звільнено ОСОБА_1 з посади голови господарства.

19.10.2015 загальними зборами засновників (учасників) господарства прийнято рішення, оформлене протоколом № 2 від 19.10.2015 р, яким виключено ОСОБА_1 зі складу засновників (учасників) господарства, у зв`язку з укладенням 23.10.2015 р договору купівлі-продажу часток у статному (складеному) капіталі.

ОСОБА_2 звернулась до господарства із заявою про виключення із складу членів господарства, в якій також міститься твердження про відсутність будь-яких претензій майнового характеру щодо виходу зі складу членів господарства.

При укладенні договору, де стороною є ОСОБА_1 він одночасно виступав як орендодавець так і орендар, тобто діяв як голова господарства. У договорі між ОСОБА_2 як орендар, діяв ОСОБА_1 голова господарства. Метою позивачів було надання господарству, як юридичній особі, яка належала самому ОСОБА_1 , права користування земельними ділянками, які є предметом спору.

Виходячи з розміру орендної плати, встановленого в договорах та відсутності положень щодо строків та порядку сплати орендної плати, позивачі не мали на меті одержання орендної плати, оскільки ОСОБА_1 в дійсності не планував сплачувати орендну плату сам собі та власній дружині. У господарства відсутні відомості про сплату позивачам орендної плати протягом 2012-2015 років, що відповідає діяльності ОСОБА_1 , як керівника ФГ.

Апелянт наголошує, що протягом дванадцяти років після виходу ОСОБА_2 зі складу членів господарства та протягом десяти років після звільнення ОСОБА_1 з посади голови господарства та виключення останнього зі складу засновників (учасників) господарства, позивачами не вчинялись жодні дії, які б свідчили про їх намір змінити з господарством за договорами, які склались у період, коли ОСОБА_1 був одноосібним власником та головою господарства.

Орендар набув право на будівництво будівель, що передбачені умовами договорів, на земельних ділянках господарством побудовано та введено в експлуатацію об`єкт нерухомості, загальною площею 7157,5 кв.м.

24.04.2025 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень

зареєстроване право власності відповідача на вказаний об`єкт.

З огляду на факт знаходження на земельних ділянках об`єкта, що належить на праві власності орендарю, останній зацікавлений у збереженні орендних правовідносин за договорами.

Позивачам було достеменно відомо про те, що на земельних ділянках розташовано будівля, розірвання договорів негативно впливатиме на відповідача.

Відзив позивачами не подавався

Письмова позиція позивачів у справі відносно апеляційного оскарження, яка також озвучена в апеляційному суді в судовому засіданні.

Представник позивачів вказує, що за пунктом 2.2 договорів орендна плата за земельну ділянку становить 100 (сто) грн за місяць, сплачується орендарем у встановленому законодавством України порядку та приписи діючого законодавства, які регулюють дані правовідносини.

Частиною 5 ст. 762 ЦК України врегульовано, що плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором, ФГ «АГРОЕКОХОЛОД» зобов`язане сплачувати щомісячно кожному з позивачів по 100 грн за оренду земельних ділянок, які належать їм на праві власності і передані відповідачу у строкове платне володіння та користування.

Відповідач не заперечує того факту, що він не вчинив жодної дії для належного виконання ним обов`язку щодо сплати позивачам орендної плати за період 2015-2025 рр, зокрема, шляхом надіслання орендної плати за місцем проживання орендодавців або шляхом внесення належних їм грошей у депозит нотаріуса.

Зазначені листи надсилалися після пред`явлення позову до суду, відкриття провадження у справі та отримання відповідачем копії позову з додатками. І відповідно, після несплати орендної плати протягом попередніх 9 років (2015-2023 рр.) Такі дії не свідчать про належне виконання зобов`язання по сплаті орендної плати.

Позивачі обґрунтовують свої вимоги тим, що відповідач не сплачує орендну плату за користування їх земельними ділянками протягом 2015-2023 рр, саме ці обставини мають значення для правильного вирішення справи.

Не підлягають доказуванню обставини щодо сплати орендної плати до 2015 р.

Позивач ОСОБА_1 у 2015 р продав свої частки в статутному капіталі ФГ і жодним чином не має відношення до ФГ «АГРОЕКОХОЛОД» і йому не відомо як ведеться бухгалтерський облік, у тому числі збереження документів про розрахунок з позивачами щодо сплати орендної плати за користування земельними ділянками до 2015 р.

У порушення вимог процесуального законодавства, відповідачем не обґрунтовано поважності причин неподання доказів, які надані до апеляційної скарги, до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

А відтак, відсутні підстави прийняття зазначених доказів судом апеляційної інстанції.

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 липня 2025 року головуючим суддею (суддею-доповідачем) у даній справі визначено суддю Дьомич Л. М., склад колегії суддів судді Дуковський О. Л., Письменний О. А.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 17 липня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Агроекохолод» на рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 26 травня 2025 року; встановлено строк для подання позивачами відзиву на апеляційну скаргу.

Згідно з ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 23 липня 2025 року справу за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Агроекохолод» на рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 26 травня 2025 року призначено до розгляду в Кропивницькому апеляційному суді на 11 годину 30 хвилин 18 вересня 2025 року.

Відповідно до ухвали Кропивницького апеляційного суду від 17 вересня 2025 року розгляд даної справи постановлено здійснювати в режимі відеоконференції за участю представника Фермерського господарства «Агроекохолод» адвоката Симончука О. М. поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

У встановленому процесуальним законом порядку учасників справи повідомлено про дату, час та місце апеляційного розгляду справи.

Відповідачеві та представнику відповідача адвокату Бабак-Гутарєвій Я. Т. судову повістку доставлено до електронного кабінету 28 липня 2025 року (а.с. 107, 108 т.2).

Поштове відправлення 436, вкладенням у яке була судова повістка про виклик позивача ОСОБА_1 у судове засідання, повернулось до Кропивницького апеляційного суду 07 серпня 2025 року з відміткою відділення поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 113-114 т.2); поштове відправлення 114, вкладенням у яке була судова повістка про виклик позивачки ОСОБА_2 у судове засідання, повернулось до Кропивницького апеляційного суду 11 серпня 2025 року з відміткою відділення поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 115-116 т.2), що відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є доказом належного інформування учасників справи про дату, час і місце розгляду справи.

Позиція сторін в суді

Представники відповідача ОСОБА_3 , Бабак-Гутарєва Я.Т. підтримали доводи апеляційної скарги. Просили скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити в повному обсязі в задоволені позовних вимог.

Представник позивачів адвокат Грицина В.І. та позивач ОСОБА_1 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення залишити без змін.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯК №087856 від 07.08.2012, ОСОБА_1 на підставі розпорядження голови від 25.01.2012 №60-р та від 27.07.2012 №487-р Олександрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області є власником земельної ділянки кадастровий номер :02:000:5018, площею 2,0000 у межах згідно з планом, для іншого сільськогосподарського призначення, розташованої Кіровоградська область, Олександрівський район, Підлісненська сільська рада, за межами населеного пункту (том 1 а.с.5).

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯК №087854 від 07.08.2012, ОСОБА_2 на підставі розпорядження голови від 25.01.2012 №60-р та від 27.07.2012 №487-р Олександрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області є власником земельної ділянки кадастровий номер :02:000:5016, площею 1,5700 у межах згідно з планом, для іншого сільськогосподарського призначення, розташованої Кіровоградська область, Олександрівський район, Підлісненська сільська рада, за межами населеного пункту (том 1 а.с.4).

03.09.2012р між ОСОБА_2 (орендодавець) та ФГ «Агроекохолод» (орендар) укладено Договір оренди земельної ділянки б/н, а саме: земельної ділянки кадастровий номер :02:000:5016, для іншого сільськогосподарського призначення, загальною площею 1,5700 га, що знаходиться на території Підлісненської сільської ради, за межами населеного пункту Олександрівського району Кіровоградської області; вартість земельної ділянки, яка передається в оренду, станом на 31.08.2012р становить 4568,00 грн (розділ 1 договору). Договір зареєстровано Відділом Держкомзему у Олександрівському районі від 01.10.2012 за №03557 (том 1 а.с.6-8).

03.09.2012р між ОСОБА_1 (орендодавець) та ФГ «Агроекохолод» (орендар) укладено Договір оренди земельної ділянки б/н, а саме: земельної ділянки кадастровий номер :02:000:5018, для іншого сільськогосподарського призначення, загальною площею 2,0000 га, що знаходиться на території Підлісненської сільської ради, за межами населеного пункту Олександрівського району Кіровоградської області; вартість земельної ділянки, яка передається в оренду, станом на 31.08.2012 р. становить 5819,00 грн. (розділ 1 договору). Договір зареєстровано Відділом Держкомзему у Олександрівському районі від 01.10.2012 за №03559 (том 1 а.с.9-11).

Відповідно до умов вищевказаних договорів:

п. 2.2 орендна плата за земельну ділянку 100 грн за місяць, сплачується орендарем у встановленому законодавством України порядку; земельний податок за земельну ділянку сплачується орендодавцем у встановленому законодавством України порядку;

п. 2.3 договір оренди земельної ділянки укладається терміном (строком) на 49 років починаючи з дати його державної реєстрації в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі;

розділ 3 орендар зобов`язується: своєчасно сплачувати орендну плату, визначену в договорі оренди; за несвоєчасну сплату орендної плати сплачувати пеню у розмірі 0,002 відсотка від суми недоїмки чи в розмірі однієї облікової ставки Національного Банку України за кожний день прострочення (за погодженням з іншою стороною);

розділ 3 сторони мають право вносити зміни в договір за згодою обох сторін у письмовій формі; сторони не мають права відмовитись від виконання умов цього договору в односторонньому порядку;

розділ 3 зміна умов договору здійснюється лише у письмові формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку. Дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Розірвання договору в односторонньому порядку не допускається;

розділ 4 спори, в разі відсутності взаємної згоди Сторін щодо зміни та виконання умов цього Договору, його дострокового розірвання на вимогу однієї із сторін, розглядаються судом у встановленому законодавством порядку.

08.04.2024 р та 16.05.2024 р відповідачем ФГ «Агроекохолод» направлені листи позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 05.04.2024р «Щодо договору оренди земельної ділянки від 03.09.2012 р».

Позивачі, як орендодавці, не зверталися до господарства за орендною платою.

Норми права застосовані судом

Правовідносини сторін регулюються Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України та Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України).

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.2 ст. 792 ЦК України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Законом України "Про оренду землі" визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оренду землі", яка кореспондується з положеннями ч.1 ст. 93 ЗК України, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про оренду землі», відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним Кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до ст. 13 вказаного Закону, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Частинами 1-3, 5 статті 762 ЦК України визначено, що за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за найм (оренду) майна. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Частинами 1-3 ст. 21 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Відповідно до ст. 24 вказаного Закону, орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку.

Згідно зі ст. 31 вказаного Закону, договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Частиною 1 ст. 32 вказаного Закону передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Положеннями статей 24, 25 Закону України "Про оренду землі" визначено права та обов`язки орендодавця і орендаря, а саме: орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку. Орендар, у свою чергу, має право, зокрема, самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі.

Водночас у п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України, передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою як систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі і припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 81 ЦПК України).

Позиція апеляційного суду

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги за наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 26 травня 2025 року відповідає вимогам закону і скасуванню не підлягає, відповідно доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу.

Мотиви апеляційного суду

Спірні правовідносини виникли за наслідком невиконання умов договору оренди землі між сторонами від 03.09.2012р, за період 2015-2023рр відповідачем не здійснювалася виплата коштів за оренду землі.

Позиція відповідача зводиться до відсутності у договорі строків виплати та порядок сплати коштів, тобто банківських реквізитів, тощо. Та й власники землі жодного разу не зверталися з вимогою про виплату коштів за користування землею.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Так, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду за захистом порушеного права, відновлення порушеного права, у зв`язку з чим просять розірвати договори оренди землі, яка належить їм на праві власності.

Між сторонами укладені договори оренди землі від 03.09.2012, що свідчить про їх волевиявлення на укладення договорів оренди землі, погодження в тому числі умов оплати орендної плати за договорами.

Так, 03.09.2012 року між ОСОБА_1 та ФГ «Агроекохолод» в особі Лисенка Олега Юрійовича укладений договір оренди землі, за яким орендодавець передає, а орендар приймає в оренду земельну ділянку, що знаходиться на території Підлісненської сільської ради, за межами населеного пункту Олександрівського району Кіровоградської області, загальною площею 2,0000 га, кадастровий номер :02:000:5018. Пунктом 2.2 договору встановлено, що орендна плата за земельну ділянку 100 грн за місяць, сплачується орендарем у встановленому законодавством України порядку.

Аналогічний договір землі укладений з позивачкою ОСОБА_2 також 03.09.2012 року, за яким передана в оренду земельна ділянка, що знаходиться на території Підлісненської сільської ради, за межами населеного пункту Олександрівського району Кіровоградської області, загальною площею 1,5700 га, кадастровий номер :02:000:5016. Пунктом 2.2 договору встановлено, що орендна плата за земельну ділянку 100 грн за місяць, сплачується орендарем у встановленому законодавством України порядку. Від імені ФГ «Агроекохолод» директор господарства Лисенко О.Ю.

Зазначені договори оренди зареєстровані у встановленому законодавством порядку, є чинними на даний час, сторонами дійсність не оспорюються.

Судом першої інстанції достовірно встановлено, що договори оренди земельної ділянки систематично та істотно порушувалися, оскільки відповідачем не виплачувалася власникам землі, орендодавцям, позивачам у справі орендна плата за період 2015-2023рр.

Таким чином відповідач ухилявся від виконання зобов`язань зі сплати орендної плати за користування земельними ділянками, умови договору не виконував.

Дана обставина не заперечується, але пояснюється відповідачем наступним чином.

Зазначається про відсутність вимог орендодавців про здійснення виплат орендної плати, ненадання реквізитів куди здійснювати переказ коштів, так як договорине містять конкретних умов щодо способу та умов розрахунків, строків та порядку внесення орендної плати, реквізитів рахунків позивачів, куди скеровувати плату.

На вказані заперечення, апеляційний суд зазначає таке.

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Частиною другою статті 792 ЦК України передбачено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України "Про оренду землі".

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Орендна плата виплачується в грошовій або натуральній (негрошовій) формі.

Відповідно до ч.1 ст.96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату. Тобто зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Законодавство передбачає, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку, у свою чергу орендар земельної ділянки зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку

Стаття 32 Закону України «Про оренду землі» вказує, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, зокрема за порушення умов щодо сплати орендної плати.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до постанови Верховного Суду у справі за № 61-8798св19 від 31 липня 2020 року визначено, що сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №183/262/17 та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.03.2020 в рамках справи №371/628/18, провадження №61-154св20.

Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що «підставою розірвання договору оренди землі згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України є систематична, тобто неодноразова (два та більше випадки) повна несплата орендної плати у строки, визначені договором. Ця спеціальна норма у такому випадку є самостійною й достатньою, і звертатися до більш загального правила частини другої статті 651 ЦК України - з метою оцінки істотності порушення договору його стороною - немає потреби» (пункт 128 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2024 року у справі №918/391/23).

В свою чергу, за висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.03.2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) якщо договором оренди передбачена сплата орендної плати щорічно, то систематичною може бути визнана несплата протягом 2 і більше років. Якщо сплата орендної плати передбачена щомісячно, то, відповідно, несплата протягом 2 і більше місяців може бути визнана систематичною.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року в справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18) зазначено, що "як в цивілістичній доктрині, так і судовій практиці під принципами виконання зобов`язань розуміються загальні засади згідно яких здійснюється виконання зобов`язання. Як правило виокремлюється декілька принципів виконання зобов`язань, серед яких: належне виконання зобов`язання; реальне виконання зобов`язання; справедливість, добросовісність та розумність (частина третя статті 509 ЦК). Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці".

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до правового висновку викладеного в постанові Верховного Суду по справі № 614/805/16-ц від 27.06.2018, доказами отримання коштів позивачем у рахунок сплати орендної плати можуть бути лише письмові докази.

На відміну від визначеного законодавцем порядку щодо виконання умов договору в частині сплати орендної плати, відповідачем така оплата не здійснювалася за договорами оренди земельних ділянок позивачів за період 2015-2023 роки.

Дійсно, договори оренди землі чітко не визначають порядок, тобто спосіб виплати орендарем коштів орендодавцю (місце розрахунку, через наданий орендодавцем банківській рахунок, поштовим переказом за місцем проживання орендодавця, внесення орендної плати на депозит нотаріуса, тощо).

Разом з цим, умовами зобов`язання саме на відповідача покладений обов`язок сплачувати кошти, доказів вчинення відповідачем покладеного обов`язку сплати орендної плати у строки, передбачені пунктом 2.2 договорів оренди, добросовісність дій направлених на вирішення цього питання, відсутні.

Повідомлення адресовані позивачам з пропозицією зазначити банківські рахунки для отримання належних до виплати сум орендної плати, направлені господарством 08.04.2024р та 16.05.2024р, коли перебувало провадження в суді, порушено за зверненням датованим 08.04.2024р.

Факт несплати коштів достовірно встановлений, не спростовується відповідачем.

Щодо наступних аргументів відповідача.

Не звернення/повідомлення позивачів протягом 2015-2023 років до господарства з вимогою про виплату коштів оренди, жодним чином не звільняє орендаря від обов`язку нести відповідальність за порушення зобов`язання.

Ненадання актуальних банківських реквізитів, прийнятої процедури та строку сплати орендної плати, письмової вимоги про сплату орендної плати, жодним чином не занепокоїла орендаря. Така інформація не запитувалася відповідачем у орендодавця, натомість після звернення до суду, орендар спромігся устаткувати виконання свого обов`язку щодо орендної плати, здійснив письмовий запит.

Історія взаємовідносин позивачів і господарства, що тривала до періоду визначеного у позові, як спірного, а саме 2015-2023рр, має значення для загальної уяви правовідносин. Але вимога заявлена за період, коли жодний з позивачів не є членом господарства. 02.11.2011 позивачем ОСОБА_1 створено господарство та здійснено його державну реєстрацію в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, номер запису: 0000504. Згідно зі статутом господарства, затвердженого рішенням загальних зборів засновників господарства № 1 від 24.10.2011, позивач був головою та засновником господарства, а членом господарства була позивач ОСОБА_2 18.10.2015 загальними зборами засновників (учасників) господарства прийнято рішення, яким звільнено ОСОБА_1 з посади голови господарства, а 19.10.2015 загальними зборами засновників виключено позивача зі складу засновників (учасників) господарства. ОСОБА_2 також виключена зі складу членів господарства.

Колегія суддів звернула увагу, що при укладанні спірних договорів, позивач ОСОБА_1 діяв одночасно як орендодавцем так і голова Фермерського господарства.

Разом з тим, дійсно з 2015 року позивачі не є членами господарства, а питання щодо недійсності правочинів з вищевказаних підстав, перед судами на вирішення не заявлялись.

Знаходження об`єкту нерухомості на спірній земельній ділянці, побудованого відповідачем, жодним чином не стосується орендних правовідносин. Положення законодавства врегульовує правовідносини пов`язаних між собою суб`єктів: власників землі та власника об`єкта нерухомості, що не є предметом даного спору.

Порушення договору на предмет істотності суд оцінює винятково за обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає зміни чи розірвання договору.

У кожному конкретному випадку істотність порушення договору оцінюється з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон визначає за допомогою іншої оціночної категорії - «значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала під час укладення договору». Тобто критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданих цим порушенням втрат, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір.

Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2021 року у справі № 910/2861/18 та від 13 липня 2022 року в справі № 363/1834/17, у яких зазначено, що суд має встановити не лише факт порушення договору, але й завдання цим порушенням шкоди, чи дійсно істотною є різниця між тим, на що мала право розраховувати потерпіла сторона, укладаючи договір, і тим, що насправді вона змогла отримати. Ця ідея сприяє принципу збереження договору. Розірвання договору має бути крайнім заходом задля мінімізації витрат, пов`язаних з укладенням та виконанням договору. Під час оцінки істотності порушення умов договору як підстави для його розірвання, приймається до уваги наскільки сторона, яка порушила договір, реально заінтересована у збереженні договору, а також те, чи не спричинить розірвання договору для неї значної шкоди. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення має вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 199/3846/19).

Законодавство в питанні розірвання договору дбає не лише про інтереси власника, а й про інтереси орендаря, оскільки розірвання договору може завдати значних збитків стороні, яка допустила незначне порушення, тобто законодавець прагне досягти справедливого балансу між інтересами сторін договору.

Разом з тим, колегія суддів не знаходить підстав не погодитися з позицією позивача, з огляду на всі вищевикладені обставини справи. На думку суду, обидві сторони правочинів не в повній мірі діяли добросовісно, діяли через призму зручних для себе відносин, які виникли до наявності конфлікту та непорозумінь.

При категоричній позиції власника розірвати договір, коли право власності апріорі в пріоритеті, його непорушність гарантована Основним законом, ст. 41 Конституції, відповідач безпідставно не застосував жодних дій на предмет виконання умов договору оренди.

Жодної добросовісної дії орендаря з метою сплачувати кошти, не вчинено, на кшталт, акумуляції виплат, депозит, з`ясування способу виплати з позивачами, додатковий договір, тощо.

Тому, позиція відповідача діючого господарства, навіть за умови реальної зацікавленості в збереженні договору, у порівняні з позицією власника не витримує критики. Тривалість невиплати орендної плати і неврегульовання цього питання з власником землі, перешкоджає прийняти доводи орендаря. Несплата оренди в строк, який в позові заявлений за дев`ять років, вочевидь шкодить інтересам позивачів.

Пояснення представника господарства про недосягнення умов купівлі-продажу землі, додатково підтверджує бажання позивачів повернути земельну ділянку у своє повне володіння.

Щодо виказаних відповідачем процесуальних порушень, так розгляд спорів двох позивачів щодо ділянок, яка належить окремо кожному, не становить порушення у розумінні ст. 376 ЦПК, яке може вплинути на скасування судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Проаналізувавши вищевикладені вимоги закону, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов підставно задоволений судом першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Судові витрати

У зв`язку з незмінністю судового рішення, перерозподіл судових витрат не здійснюється, ст. 141 ЦПК.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Агроекохолод», залишити без задоволення, а рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 26 травня 2025 року, без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 16 жовтня 2025 року.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді О. Л. Дуковський

О. А. Письменний