К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2025 року місто Київ

справа № 754/6824/25

апеляційне провадження № 22-ц/824/13757/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Саліхова В.В.,

суддів: Євграфової Є.П., Левенця Б.Б.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Деснянка» - Матюшенко Наталії Анатоліївни на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 27 червня 2025 року, постановлену під головуванням судді Галагана В.І., про повернення позовної заяви у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Деснянка» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У травні 2025 року директор ТОВ «Житлово-експлуатаційне підприємство «Деснянка» Матюшенко Н.А. звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з позовом, у якому просила стягнути заборгованість по оплаті послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з ОСОБА_2 .

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 05 травня 2025 року цивільну справу за позовом ТОВ «Житлово-експлуатаційне підприємство «Деснянка» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості передано для розгляду за підсудністю до Дніпровського районного суду міста Києва.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24 червня 2025 року позовну заяву ТОВ «Житлово-експлуатаційне підприємство «Деснянка» ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - залишено без руху.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 червня 2025 року позовну заяву ТОВ «Житлово-експлуатаційне підприємство «Деснянка» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - визнано неподаною та повернуто позивачеві.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, 30 червня 2025 року директор ТОВ «Житлово-експлуатаційне підприємство «Деснянка» - Матюшенко Н.А., у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, позивачем у строк на усунення недоліків, а саме 26.05.2025 через систему «Електронний суд» було направлено до Дніпровського райсуду м. Києва два документи: заяву на виконання вимог по ухвалі від 24.06.25 про розмір позовних вимог, яка була доставлена до суду 26.06.2025 о 16:29 годин, відповідно до Картки руху заяви. У даній заяви було усунено недолік щодо перерахунку штрафних санкцій та другу заяву про усунення недоліків, дата доставки до суду: 26.06.2025 о 16:02 годин відповідно до Картки руху заяви. У даній заяві було усунено недоліки щодо вимог про інформацію «про неподання такої ж заяви з такого ж питання до того ж самого відповідача» та «квитанції судового збору, де зазначалось по якій саме позовній заяві і до кого сплачено суму судового збору». Вказує, що до цієї заяви в додатках позивачем додано квитанцію з платіжної системи і реєстрації виходу коштів з рахунку позивача в Приватбанку з відповідним призначенням.

Крім цього, в самому тексті заяви про усунення недоліків було вказано, що позивачем виконані вимоги ч.3 п.10 ст. 175 ЦПК України, дана позовна заява містить інформацію про те, що позивач підтверджує, що ним не подано позову іншого до цього ж відповідача.

Вважає, що позивачем в повному обсязі та своєчасно усунуто усі недоліки, зазначені в ухвалі Дніпровського райсуду м. Києва від 24 червня 2025 року.

Вказує, що посилання в ухвалі про повернення позовної заяви на практику Верховного суду є безпідставними, адже всі справи не є первинними, а такими, що розглядались касаційними, апеляційними інстанціями в межах отриманих скарг. Такі скарги подаються в рамках певних справ, що мають свій номер провадження і в рамках таких скарг до платіжних документів щодо судового збору встановлюється законодавством вимога про обов`язковий реквізит «номер справи».

Зазначає, що сплата судового збору на сторінці електронного кабінету клієнта банку відповідає вимогам ЗУ «Про судовий збір» (ВС/КЦС, справа №522/21326/16-ц), а квитанція, що надходить на електронну адрес, як підтвердження сплати судового збору, є єдиним можливим документом на підтвердження оплати судового збору онлайн та має доказову силу на виконання його вимог.

Крім того, в ст. 9 ЗУ «Про судовий збір» вказано, що суд перед відкриттям провадження у справі повинен перевірити зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Відзив до суду апеляційної скарги не надходив.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідноз ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки в апеляційному порядку оскаржується ухвала про повернення заяви позивачеві (заявникові), розгляд справи здійснюється без виклику сторін у порядку письмового провадження.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 01 травня 2025 року директор ТОВ «Житлово-експлуатаційне підприємство «Деснянка» Матюшенко Н.А. звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з позовом, у якому просила стягнути заборгованість по оплаті послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з ОСОБА_2 . Позовна заява та інші документи були подані до суду в системі «Електронний суд».

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 05 травня 2025 року цивільну справу за позовом ТОВ «Житлово-експлуатаційне підприємство «Деснянка» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості передано для розгляду за підсудністю до Дніпровського районного суду міста Києва.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24 червня 2025 року позовну заяву ТОВ «Житлово-експлуатаційне підприємство «Деснянка» ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - залишено без руху, а позивачу встановлено строк для усунення недоліків протягом трьох днів з підстав того, що у матеріалах справи відсутнє підтвердження того, що позивачем не подано будь якого іншого позову (позовів), не залежно від його (їх) підсудності, до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. Також, щодо уточнення предмета позову, надавши розрахунки 3% річних, інфляційних втрат.

В ухвалі суд зазначив, що на виконання ухвали суду позивачем має бути надано суду оригінал або копію платіжного документу про сплату судового збору на рахунок Дніпровського районного суду м. Києва у розмірі 3 028,00 грн. із зазначенням у платіжному документі відомостей про сплату судового збору із призначенням платежу: «за подачу позової заяви ТОВ ЖЕП «Деснянка» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості».

Згідно з довідкою про доставку електронного листа «Ухвала» від 24.06.2025 було доставлено до електронної скриньки ІНФОРМАЦІЯ_1 -24.06.2025.

На виконання ухвали суду Дніпровського районного суду міста Києва від 24 червня 2025 року 26 червня 2025 року через систему «Електронний суд» директор ТОВ «Житлово-експлуатаційне підприємство «Деснянка» Матюшенко Н.А. направила заяву про збільшення розміру позовних вимог на виконання вимог ухвали про усунення недоліків, в якій було збільшено суму основного боргу та зроблено перерахунок 3% річних, інфляційних втрат та пені.

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, виходив з того, що заява про усунення недоліків містить часткове виконання ухвали суду від 24 червня 2025 року, лише в частині уточнення заявленої суми боргу. Разом з тим, заява від 26.06.2025 не містить письмового підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. Також, долучена до матеріалів позовної заяви копія квитанції №3418-2932-4966-0189 від 01.05.2025 року не містить відомостей про те, за яку саме позовну заяву сплачується судовий збір, тому вказана копія квитанції не може слугувати доказом належної оплати позивачем судового збору саме за позовом ОСОБА_2 .

При цьому інша інформація, яка б надавала можливість ідентифікувати, що саме за подання позовної заяви до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, позивачем сплачено судовий збір, відсутня.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, після переліку додатків зазначено «позивач підтверджує, що: позивачем не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав» (а.с.3 зворот).

Отже, висновки суду, що позивачем не виконано вимоги п.10 ч. 3 ст.175 ЦПК України не відповідають дійсності.

Щодо судового збору слід зазначити наступне.

Частинами 1, 2 ст. 9 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Оскільки законодавством не встановлено певного порядку проставлення на розрахункових документах на переказ коштів відмітки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, то суди, виконуючи наведені вище вимоги закону, повинні перевіряти таке зарахування, використовуючи способи, передбачені процесуальним законодавством, зокрема в разі необхідності отримувати таку інформацію з Державної казначейської служби України, що забезпечує казначейське обслуговування цього фонду.

Тобто, обов`язок перевірки факту зарахування судового збору та в якій справі це вчинено покладається на суд.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №9901/144/20, у постановах Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі №826/2429/18, від 20 лютого 2019 року у справі №823/1940/18 та від 25 січня 2021 року у справі №914/1131/20.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про судовий збір», судовий збір перераховується у безготівковій або готівковій формі, у тому числі з використанням електронного платіжного засобу або за допомогою платіжних пристроїв, в тому числі з використанням платіжних систем через мережу Інтернет у режимі реального часу.

За подання до суду процесуальних документів в електронній формі судовий збір може бути сплачено за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи та з використанням платіжних систем через мережу Інтернет у режимі реального часу.

Сплата судового збору за допомогою електронного платіжного засобу оформляється квитанцією платіжного термінала, чеком банкомата, сліпом або іншими документами за операціями з використанням електронних платіжних засобів у паперовій або електронній формі.

Сплата судового збору за допомогою платіжного пристрою оформляється за допомогою касового документа (квитанції, чека тощо), який містить усі обов`язкові реквізити касового документа.

01 вересня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22 травня 2015 року №484-VIII, яким з урахуванням змін, поміж іншого, вилучено норму щодо обов`язкової сплати судового збору виключно через установи банків або відділення зв`язку, що дозволяє платнику судового збору використовувати більш зручний для нього спосіб сплати судового збору, у тому числі - через онлайн-системи, банкомати для приймання платежів, Інтернет-банкінг тощо.

Відтак сплата судового збору онлайн в кабінеті клієнта банку відповідає вимогам Закону України «Про судовий збір», а квитанція, що надходить на електронну адресу як підтвердження сплати судового збору, є єдиним можливим документом на підтвердження оплати судового збору онлайн та має доказову силу на виконання його вимог.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі №522/21326/16-ц.

Як вбачається з матеріалів справи, позов ТОВ «Житлово-експлуатаційне підприємство «Деснянка» поданий до суду через підсистему «Електронний суд».

До позову додана квитанція №3418-2932-4966-0189 від 01.05.2025 року про сплату судового збору ТОВ «Житлово-експлуатаційне підприємство «Деснянка» за подання позову до Десняського районного суду м. Києва. Квитанція згенерована в електронному кабінеті в підсистемі «Електронний суд» за допомогою сервісу оплати GOVPAY24. (а.с. 23)

В графі квитанції про сплату «Призначення» зазначено «0; Судовий збір, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Деснянка», Деснянський районний суд міста Києва». Тобто, в призначенні платежу зазначено за що саме ТОВ «Житлово-експлуатаційне підприємство «Деснянка» сплатив судовий збір.

Чинним законодавством не передбачено вимоги до платника судового збору про зазначення у графі платіжного документа «призначення платежу» всіх учасників справи та суті позовних вимог, в тому числі відповідача або всіх відповідачів.

Посилання суду першої інстанції, як на підставу для повернення позову в зв`язку з невиконанням вимог ухвали про усунення недоліків, що у платіжному документі про сплату судового збору позивачем не вказано, за яку саме позовну заяву сплачено судовий збір, є помилковими, оскільки ЦПК України та Законом України «Про судовий збір» такої вимоги не передбачено.

Згідно з пункту 37 Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженої постановою Правління Національного Банку України від 29 липня 2022 року № 163, платіжна інструкція, оформлена платником в електронній або паперовій формі, повинна містити такі обов`язкові реквізити: 1) дату складання і номер; 2) унікальний ідентифікатор платника або найменування/прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), код платника та номер його рахунку; 3) найменування надавача платіжних послуг платника; 4)суму цифрами та словами; 5)призначення платежу; 6)підпис(и) платника; 7)унікальний ідентифікатор отримувача або найменування/прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), код отримувача та номер його рахунку; 8) найменування надавача платіжних послуг отримувача.

Платник заповнює обов`язкові реквізити платіжної інструкції, оформленої у паперовій формі, від руки/із застосуванням технічних засобів або надавач платіжних послуг платника за згодою платника заповнює платіжну інструкцію із застосуванням технічних засобів.

Правильність заповнення реквізитів платіжної інструкції надавачем платіжних послуг платника із застосуванням технічних засобів платник засвідчує власноручним/електронним підписом.

Надавач платіжних послуг платника та платник у разі ініціювання платником платіжної операції із застосуванням засобів дистанційної комунікації мають право у відповідному договорі встановити перелік реквізитів платіжної інструкції, які надавач платіжних послуг платника за наявності технічної можливості заповнює автоматично на підставі інформації, отриманої в процесі ідентифікації платника.

Платник заповнює реквізит «Призначення платежу» платіжної інструкції так, щоб надавати отримувачу коштів повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється платіжна операція. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України (п. 41 Інструкції).

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо неможливості ідентифікувати, за яку саме позовну заяву сплачено судовий збір, адже надана позивачем до суду квитанція №3418-2932-4966-0189 від 01.05.2025 року відповідає вимогам, встановленим Постановою Правління НБУ «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг» від 29 липня 2022 року №163.

Крім того, у матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на те, що додана до позовної заяви квитанція про сплату №3418-2932-4966-0189 від 01.05.2025 була використана при поданні інших позовних заяв.

Зарахування судового збору за вказаною платіжною інструкцією можливо перевірити за всіма вищенаведеними обов`язковими реквізитами.

Відповідно до пункту 12 Інструкції користувача Електронного кабінету ЄСІТС подача заяв відбувається покроково, кількість кроків може відрізнятися в залежності від типу судочинства та обраного шаблону.

В цій же інструкції пункт 12.11. визначає крок «Судовий збір», де зазначається, що засобами Електронного суду сума судового збору розраховується автоматично та зазначається у графі «До сплати». Якщо користувач погоджується із сумою судового збору та у нього відсутні об`єктивні підстави для зменшення її розміру, необхідно натиснути кнопку «Сплатити». Якщо користувачу необхідно ввести іншу суму судового збору, замість вказаної системою Електронний суд, слід проставити відмітку «Я хочу сплатити іншу суму» та власноруч зазначити потрібну цифру. Після цього натиснути кнопку «Сплатити». До оплати підлягає сума судового збору з урахуванням додаткової комісії фінансової установи. Сума комісії зазначена окремим рядком «Додаткова комісія». Загальна сума судового збору буде розміщена в рядку «Разом до сплати». Користувачу потрібно ознайомитись з договором-офертою на переказ коштів при здійсненні інтернет-платежів та поставити відмітку про ознайомлення у відповідному полі та натиснути кнопку «Оплата» для переходу на сторінку онлайн-оплати судового збору та виконати наступне: - ввести реквізити банківської картки (номер картки, термін дії, CVV2-код); підтвердити оплату. У разі проведення оплати, на кроці «Судовий збір» з`явиться повідомлення, що судовий збір сплачено. На кроці «Додатки» автоматично додається файл-квитанція. На сторінці Електронного суду, яка інформує про успішний платіж, одразу можна завантажити квитанцію на свій електронний пристрій за допомогою кнопки «Зберегти чек» та/або надіслати електронну квитанцію на електронну пошту. Для цього слід ввести у відповідне поле електронну адресу та натиснути кнопку «Відправити чек».

Тобто аналізуючи наведені положення Інструкції, квитанція про сплату судового збору генерується автоматично, внести будь-яку додаткову інформацію користувач не може.

Позовну заяву та додатки до неї надіслані через підсистему «Електронний суд» роздруковуються уповноваженими на це працівниками суду.

Крім того, 26.06.2025 через систему «Електронний суд» директором ТОВ «Житлово-експлуатаційне підприємство «Деснянка» - Матюшенко Н.А. було направлено до Дніпровського районного суду міста Києва заяву про усунення недоліків ухвали Дніпровського районного суду від 24 червня 2025 року. У даній заяві зазначено, що вимога що зазначена в п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України виконана та міститься у позовній заяві, вимога щодо уточнення позовних вимог буде подано окремим документом протягом трьох днів з дня вручення ухвали про залишення без руху. На виконання вимоги щодо надання платіжного документу із зазначенням платежу «за позовом ТОВ «ЖЕП «Деснянка» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості» надали завірену копію про списання суми судового збору у розмірі 3028,00 грн. з карткового рахунку позивача через систему «Електронний суд». До даної заяви долучено платіжну інструкцію №Р52Y0DUW6Z від 02.05.2025 на суму 3082,50 грн., в графі призначення платежу «0; Судовий збір, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Деснянка», Деснянський районний суд міста Києва» відповідач ОСОБА_2 , стягнення боргу. (а.с.55-58).

Враховуючи, що ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24 червня 2025 року було встановлено трьох денний строк для усунення недоліків з дня вручення даної ухвали, (дата вручення ухвали 24.06.2025), то останній день для усунення недоліків ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 24 червня 2025 припадав на 26 червня 2025 року включно.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Отже, позивач мав можливість усунути недоліки ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 24 червня 2025 року у строк до 26 червня 2025 року.

Крім того, ухвалу було направлено до електронної скриньки представника позивача, а не до електронного кабінету, згідно з нормами ст. 272 ЦПК України.

Разом з тим, перед вирішенням питання про подальший рух справи суд повинен був перевірити в автоматизованій системі документообігу суду наявність зареєстрованих заяв/клопотань по даній справі, вирішити питання щодо відповідності їх вимогам статті 212 ЦПК України.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного та формального висновку про повернення позовної заяви точки зору дотримання права позивача на доступ до правосуддя, проголошеного ст. 55 Конституції України та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч.1 ст. 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

Як наголосив Верховний Суд в постанові від 05 серпня 2020 року у справі №177/1163/16-ц, при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом.

За змістом п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У § 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 4 грудня 1955 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п. 1 ст. 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Таким чином, у суду першої інстанції були відсутні підстави для висновку про те, що додана до позовної заяви ТОВ «Житлово-експлуатаційне підприємство «Деснянка» квитанція про сплату №3418-2932-4966-0189 від 01.05.2025 року не є належним доказом оплати судового збору за подання ним позовної заяви до ОСОБА_2 .

Статтею 379 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали

Аналізуючи фактичні обставини справи, вимоги процесуального права, колегія суддів вважає, що підстави для повернення позовної заяви були відсутні, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про повернення заявнику позовної заяви з підстав, передбачених ст. 185 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 27 червня 2025 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до положень п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 381, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Деснянка» - Матюшенко Наталії Анатоліївни - задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 27 червня 2025 рокускасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили негайно з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: