Справа № 354/375/23
Провадження № 22-ц/4808/851/25
Головуючий у 1 інстанції Остап`юк М. В.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Баркова В.М., Василишин Л.В.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю представника особи, яка подала апеляційну скаргу, позивачки ОСОБА_1 адвоката Мельниченка С.С., представника особи, яка подала апеляційну скаргу, відповідача ОСОБА_2 адвоката Лісодіда О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 , адвоката Мельниченко Миколи Сергійовича, та ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Лісодід Олег Валентинович, на рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Остап`юк М.В. 03 квітня 2025 року в м. Яремче Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2023 року ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 подала позов до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 26 серпня 2022 року в селі Микуличин Надвірнянського району Івано-Франківської області відбулася дорожньо-транспортна пригода внаслідок зіткнення мопеда «Мустанг» під керуванням відповідача ОСОБА_2 з неповнолітнім велосипедистом ОСОБА_3 , який є її сином.

За фактом дорожньо-транспортної пригоди 27 серпня 2022 року порушено кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000087 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. В рамках цього кримінального провадження її неповнолітнього сина ОСОБА_3 визнано потерпілим, а її залучено у якості законного представника неповнолітнього потерпілого.

Однак, постановою слідчого від 29 листопада 2022 року вказане кримінальне провадження закрите у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди її сину було завдано моральної та матеріальної шкоди. Він отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, а саме закриту черепно-мозкову травму у вигляді перелому кісток лицевого черепа, струсу головного мозку, внаслідок чого виникла необхідність проведення медичної операції «репозиції кісткових уламків виличної кістки гачком Лімберга зліва». У зв`язку з цим син тривалий час лікувався. На даний час потребує тривалого реабілітаційного періоду та в майбутньому додаткових медичних операцій.

Зазначає, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду незалежно від наявності її вини.

За наведених підстав просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь матеріальну шкоду у розмірі 1 125 грн 71 коп, моральну шкоду в сумі 150 000,00 гривень, судовий збір та витрати на правничу допомогу, які вона очікує понести в розмірі 20 000 грн (а.с.1-4, том 1).

Короткий зміст зустрічних позовних вимог

У липні 2023 року ОСОБА_2 подав зустрічний позов до ОСОБА_1 , яка діє в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок зіткнення 26.08.2022 року в селі Микуличині по вул. Горби мопеда марки «Мустанг», яким керував він, та велосипеда марки «Leader» під керуванням сина позивачки ОСОБА_3 , йому заподіяно матеріальну та моральну шкоду.

Пояснює, що він 26.08.2022 року, керуючи мопедом, рухався по своїй смузі руху по правій стороні проїзної частини вулиці уверх дороги, побачив, як йому на зустріч зверху вниз їде незнайомий хлопець на велосипеді, прямо на нього, тобто по лівій частині вулиці по ходу руху вниз. У зв`язку з цим він зупинився на правому краю проїзної частини вулиці. Однак, велосипедист, не змінюючи траєкторії свого руху, рухаючись швидко по спуску дороги, виїхав із повороту на зустрічну смугу руху і в`їхав прямо у нього. Внаслідок чого вони обоє отримали тілесні ушкодження, а транспортні засоби - пошкодження.

Зазначає, що своїми діями не вчинив жодних правопорушень, не порушив Правил дорожнього руху, в його діях відсутня вина. Вказане підтверджено також результатами досудового розслідування, в ході якого не встановлено з його боку порушень Правил дорожнього руху і ознак злочину, у зв`язку з чим кримінальне провадження закрито. Навпаки, в ході досудового розслідування виявлено порушення правил дорожнього руху саме з боку велосипедиста, що призвело до зіткнення транспортних засобів.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди він впав на проїзну частину дороги, отримав травму голови, у нього було розсічена лобна ділянка зліва та забій правого плечового суглобу. Все це супроводжувалось сильним пульсуючим струменем крові з ділянки голови, одяг був залитий кров`ю, на ділянці дороги теж було багато крові. Він був не в змозі сам піднятися, тому покликав на допомогу ОСОБА_4 , який рухався по дорозі.

Зазначає, що окрім фізичного болю зазнав стресу та хвилювань, все тіло тремтіло і була відчутна сильна біль в серці. Протягом певного часу болі не вщухали, його стан здоров`я погіршувався, в зв`язку з чим він змушений був звернутись до дільничного лікаря, за направленням якого проходив обстеження в Яремчанській міській лікарні.

Зазначає, що внаслідок ДТП отримав черепно-мозкову травму, струс головного мозку, забиту рану лобної ділянки зліва, забій правого плечового суглобу середньої важкості. У зв`язку з чим лікувався. При медичному обстеженні та первинній медичні допомозі він поніс матеріальні витрати на закупівлю медичних препаратів на суму 509, 34 грн та на суму 476,50 грн. Решту чеків не збережено, а тому підтвердити дійсний розмір витрат не може.

Також йому заподіяна моральна шкода, яку він оцінює в розмірі 100 000 грн. Зазначає, що довгий час перебував у пригніченому душевному стані, порушився режим сну, не покидало відчуття тривоги. В процесі спілкування батьки велосипедиста з неповагою ставились до нього та всіляко прагнули словесно його пригнічувати, не зважаючи на його вік, стан здоров`я, отримані тілесні ушкодження при дорожньо-транспортній пригоді. Не беручи до уваги відсутність протиправності та вини в його діяннях, батьки велосипедиста здійснювали моральний вплив на нього, звинувачували його у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та виправдовували поведінку свого сина. При цьому він, розуміючи неправомірність дій велосипедиста, до сім`ї ОСОБА_5 не пред`являв жодних претензій.

Зазначає, що до цього часу больові синдроми від отриманих ним травм повністю не зникли, він продовжує лікуватися та несе додаткові витрати. Внаслідок понесених моральних та фізичних страждань після дорожньо-транспортної пригоди значно погіршився стан його здоров`я. У 2014 році він переніс операцію з протезування аортального клапана, в нього постійна аритмія серця, події дорожньо-транспортної пригоди негативно позначились на стані його здоров`я, спричинили ускладнення.

Оскільки неправомірними діями велосипедиста ОСОБА_3 йому завдано матеріальну та моральну шкоду, просив стягнути з позивачки, як матері неповнолітнього велосипедиста, заподіяну йому шкоду у вказаному розмірі, а також судовий збір за подання позовної заяви (а.с.56-60, том 1).

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 10.07.2023 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок вчинення ДТП та об`єднано в одне провадження з первісним позовом (а.с.86, том 1).

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду

Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 03 квітня 2025 року позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 , матеріальну шкоду в сумі 1125 грн 71 коп, моральну шкоду в розмірі 3000 грн 00 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 985 грн 84 коп, моральну шкоду в розмірі 3 000 грн 00 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Судові витрати у вигляді судового збору віднесено за рахунок держави (а.с.216-221, том 1).

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 , інтереси яких представляє адвокат Мельниченко М.С., та ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Лісодід О.В., подали апеляційні скарги.

ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Лісодід О.В., в апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що тлумачення статей 11 та 1167 ЦК України дозволяє зробити висновок, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої, зокрема, ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом моральною шкодою.

Отже, не будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.

Судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода виникла саме з вини велосипедиста ОСОБА_3 , а завдана шкода (тілесні ушкодження та пошкодження транспортних засобів) перебуває у причинному зв`язку саме із його ( ОСОБА_3 ) протиправною поведінкою - грубою необережністю та порушенням ПДР, що спричинило зіткнення транспортних засобів та завдало шкоди обом учасникам дорожньо-транспортної пригоди.

Враховуючи відсутність умов протиправності в діях ОСОБА_2 та, відповідно, причинного зв`язку між діями та заподіяною шкодою, відсутні правові підстави визнавати відповідача за первісним позовом заподіювачем шкоди в даній дорожньо-транспортній пригоді та покладати на нього зобов`язання щодо відшкодування шкоди.

Наголошує, що обставини того, що зіткнення велосипеда з мопедом, який перебував у нерухомому стані, підтверджені не тільки матеріалами транспортно-трасологічної експертизи у кримінальному провадженні, а й не заперечуються також первісним позивачем, вказують на те, що не відбулося не тільки дії джерела підвищеної небезпеки, а й взагалі заподіяння шкоди саме цим джерелом.

Крім того, джерело підвищеної небезпеки має відповідати таким ознакам: 1) бути завжди об`єктом (предметом) матеріального світу; 2) мати шкідливі, небезпечні для оточуючих якості; 3) перебувати в процесі експлуатації, діяльності; 4) виключати можливості повного контролю над собою з боку людини.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Звертає увагу суду на те, що матеріалами досудового розслідування підтверджено, що до моменту зіткнення ОСОБА_2 здійснив повну зупинку мопеда. Тобто, зіткнення транспортних відбулося за умов, коли велосипедист ОСОБА_3 в`їхав у належний ОСОБА_2 мопед, який не рухався.

Також судова практика визнає, що транспортний засіб, що стоїть (нерухомий), не може розглядатися як предмет, що створює підвищену небезпеку, при наїзді на нього іншого транспортного засобу.

Відтак, повна зупинка транспортного засобу свідчить про те, що водій мопеда забезпечив повний контроль над транспортним засобом, на момент зіткнення даний транспортний засіб не був у русі, тим самим виключив небезпечні властивості об`єкта та ймовірність завдання таким об`єктом шкоди третім особам. При цьому дії водія мопеда не містили ознак неправомірності та не перебували у причинному зв`язку із створенням (вчиненням) дорожньо-транспортної пригоди.

Просить скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог первісного позову та відмовити у його задоволенні, а в решті рішення суду залишити без змін (а.с.3-5, том 2).

Не погодившись із рішенням суду в частині задоволених позовних вимог за зустрічним позовом, ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 , в інтересах яких діє адвокат Мельниченко М.С., подала апеляційну скаргу.

Зазначає, що відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 29 листопада 2022 року, ОСОБА_2 , побачивши, що йому на зустріч рухається ОСОБА_3 , зупинив мопед, після чого відбулося зіткнення. В момент зіткнення ОСОБА_2 безпосередньо знаходився на мопеді, не покидаючи його. Дорожньо-транспортна пригода відбулась за участі мопеда «Мустанг» та велосипеда.

Вказує, що велосипед не вважається джерелом підвищеної небезпеки, оскільки цей транспортний засіб не має двигуна і рухається внаслідок дії мускульної сили людини, яка ним керує. Отже, його експлуатація є повністю контрольованою, а ознаками джерела підвищеної небезпеки є неможливість повного контролю з боку людини, наявність шкідливих властивостей, велика ймовірність завдання шкоди, тощо.

Натомість, мопед це двоколісний транспортний засіб, який має двигун. Отже, хоча мопед належить до механічних транспортних засобів, наявність у нього двигуна відповідно до положень ч.1 ст.1187 ЦК України дає підстави вважати мопед джерелом підвищеної небезпеки.

Таким чином, оскільки дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої ОСОБА_3 заподіяно шкоди, відбулась за участі мопеда, який є джерелом підвищеної небезпеки, та велосипеда, який не є джерелом підвищеної небезпеки, застосуванню підлягають норми статті 1187 ЦК України.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 280/1222/17.

Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини 1 статті 263 Ц України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Натомість, в даному випадку ОСОБА_2 не доведено та матеріали справи не містять доказів існування обставин в діях ОСОБА_3 умислу в настанні дорожньо-транспортної пригоди.

Враховуючи викладене, з огляду на те, що ОСОБА_3 завдано шкоди джерелом підвищеної небезпеки та те, що в даному випадку відсутні підстави для звільнення ОСОБА_2 від відповідальності як володільця джерела підвищеної небезпеки, ОСОБА_3 має право на відшкодування на його користь матеріальної та моральної шкоди.

Разом з тим, необережність потерпілого не є підставою для покладення на нього відповідальності за шкоду, завдану джерелу підвищеної небезпеки.

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 завдано шкоди внаслідок експлуатації ним джерела підвищеної небезпеки, покладання обов`язку з відшкодування такої шкоди (в тому числі і моральної) на ОСОБА_3 є безпідставним.

Щодо стягнення моральної шкоди, то з перших днів після дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 та його мати продовжують відчувати стрес. ОСОБА_3 пережив сильний фізичний біль та психологічне потрясіння, він проходив складне лікування в умовах стаціонару із проведенням оперативних втручань, які були дуже болючими. Зазначені обставини негативно вплинули на нормальний ритм його життя, він не міг довго відвідувати школу, отримувати знання та задоволення від спілкування з іншими дітьми. Через дорожньо-транспортну пригоду у нього виник страх перед транспортними засобами.

Зі сторони відповідача жодних дій, направлених на відшкодування шкоди внаслідок спричинення дитині тілесних ушкоджень вчинено не було. Відповідач не вжив жодних заходів щодо мирного врегулювання конфлікту, не приймав участі у лікуванні, не надав жодної матеріальної та моральної підтримки, а навпаки він та його рідні звинувачували ОСОБА_3 у дорожньо-транспортній пригоді, нав`язуючи позивачці вину у його вчиненні.

За наведених підстав просить рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної та моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , змінити та стягнути з ОСОБА_2 на ї користь моральну шкоду в розмірі 150 000,00 гривень (а.с.9-11, том 2).

Позиція інших учасників справи

Представник ОСОБА_2 адвокат Лісодід О.В. подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просить відмовити у її задоволенні в повному обсязі (а.с.36-38, том 2).

Інші учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористалися, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

У судове засідання не з`явилися позивач ОСОБА_3 та його законний представник ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 , про причини неявки не повідомили, хоча про день місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, їх представництво забезпечено.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає перегляду справи в апеляційному порядку, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу у їх відсутності.

Вислухавши пояснення представника особи, яка подала апеляційну скаргу, позивачки ОСОБА_1 адвоката Мельниченка С.С., представника особи, яка подала апеляційну скаргу, відповідача ОСОБА_2 адвоката Лісодіда О.В., доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована, апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, виходячи з таких підстав.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено, що 26 серпня 2022 року близько 13.00 год по вул. Горби в селі Микуличин Надвірнянського району Івано-Франківської області відбулося зіткнення мопеда «Мустанг» без реєстраційного номера під керуванням водія ОСОБА_2 та велосипеда марки «Leader», яким керував ОСОБА_3 , внаслідок чого обоє учасників дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) отримали тілесні ушкодження (а.с.7-9, 45-47, том 1).

Відомості по факту вказаної ДТП 27.08.2022 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000087 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України (а.с.6, том 1).

За результатами досудового розслідування встановлено, що у даній дорожньо-транспортній пригоді відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України в діях водія ОСОБА_2 , оскільки водій велосипеда ОСОБА_3 порушив вимоги пунктів 1.2, 2.3.б, 10.1, 11.2, 11.3, 12.1, 12.3, виїхавши із повороту на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з водієм мопеду ОСОБА_2 .. У зв`язку з чим постановою слідчого СВ ВП № 1 (м. Яремче) Надвірнянського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області 29.11.2022 вказане кримінальне провадження закрито за відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України у діях ОСОБА_2 .

Як встановлено із змісту постанови слідчого слідчого відділення поліції №1 (м. Яремче) Надвірнянського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про закриття кримінального провадження від 29 листопада 2022 року, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_3 отримав закриту черепно-мозково-лицеву травму у вигляді перелому кісток лицевого черепа та струсу головного мозку, які, відповідно до висновку експерта № 213 від 20.10.2022 року за № 7669/108/52, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості (а.с 7-9, 45-46, том 1).

У свою чергу водій ОСОБА_2 внаслідок ДТП отримав травму голови у вигляді розсічення лобної ділянки зліва та забій правого плечового суглобу (Клінічний догоспітальний протокол № 833 КНП «Яремчанська центральна міська лікарня» від 26.08.2022) (а.с.47, 61, том 1).

У зв`язку із тілесними ушкодженнями, отриманими внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зазнали матеріальної шкоди, зумовленої лікуванням, та моральної шкоди, у зв`язку з перенесеними фізичними та душевними стражданнями.

Судом встановлено, що позивач за первісним позовом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто на день дорожньо-транспортної пригоди йому виповнилося повних 15 років (паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , виданий 02.06.2021 року), на день подання позову 03.05.2025 року 17 років. Отже, він був неповнолітньою особою.

В інтересах ОСОБА_3 діє як законний представник його мати ОСОБА_1 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 03.10.2006 року) (а.с.12, том 1).

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто на час ДТП йому було 70 років (а.с.49, том 1).

Застосовані норми права

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 Цивільного процесуального кодексу України).

Загальні підстави та особливості відшкодування шкоди передбачені статтями 1166, 1167, 1187 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), у тому числі завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Частиною другою статті 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли, на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Аналіз положень статей 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в тому числі моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Отже, положення статей 1187, 1188 ЦК України є спеціальними щодо статті 1167 ЦК України, тому за загальним правилом перевага у вирішенні такого спору мала б надаватися спеціальним нормам.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 06 листопада 2013 року у справі № 6-108цс13.

Відповідно до пункту 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, терміни «велосипед» і «мопед» мають таке значення:

велосипед - транспортний засіб, крім крісел колісних, що приводиться в рух мускульною силою людини, яка знаходиться на ньому;

мопед - двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт.

Оскільки мопед приводиться в рух за допомогою двигуна, тому його експлуатація створює підвищений ризик заподіяння шкоди людям чи майну. Такий транспортний засіб підпадає під визначення джерела підвищеної небезпеки.

Оскільки велосипед приводиться в рух за допомогою мускульної сили людини, тому цей транспортний засіб не є джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно із частиною другою статті 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини.

Разом з тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Крім того, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Правові підстави відшкодування шкоди неповнолітньою особою передбачені положеннями статей 33, 1179 ЦК України.

Так, за змістом відповідно до частини 3 статті 33, частин першої та другої статті 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах.

У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов`язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд першої інстанції, задовольняючи частково первісний позов ОСОБА_1 інтересах її неповнолітнього сина ОСОБА_3 дійшов правильного висновку, що відповідач ОСОБА_2 має відповідати за позовом, оскільки він керував джерелом підвищеної небезпеки, зіткнення транспортних засобів відбулося за обставин експлуатації як мопеда, так і велосипеда, а оскільки мопед є джерелом підвищеної небезпеки, то відповідальність водія настає незалежно від його вини на підставі положень ст.ст. 1187 та 1167 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що зіткнення транспортних засобів відбулося не в момент їх руху, а він зупинився, побачивши небезпеку, не заслуговують на увагу, оскільки таких доказів матеріали справи не містять. Крім того, відповідач не заперечує обставини експлуатації транспортного засобу на момент дорожньо-транспортної пригоди і те, що він перебував безпосередньо за кермом мопеда, що дає підстави вважати мопед джерелом підвищеної небезпеки, оскільки його двигун, який характеризує його як джерело підвищеної небезпеки, був приведений у робочий стан.

Хоча і матеріали справи свідчать про те, що дії відповідача ОСОБА_2 як учасника дорожньо-транспортної пригоди не були протиправними, оскільки не встановлено порушення ним Правил дорожнього руху, однак його цивільно-правова відповідальність настає незалежно від вини через експлуатацію джерела підвищеної небезпеки, оскільки перед потерпілим несуть обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Визначаючи розмір шкоди, слід виходити з положень статті 1193 ЦК України.

Так, судом встановлено, що неповнолітній водій ОСОБА_3 порушив вимоги Правил дорожнього руху, зокрема пункти 1.2., 2.3.б., 10.1., 11.2, 11.3, 12.1., 12.3, що призвело до зіткнення транспортних засобів є перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із завданням шкоди неповнолітньому ОСОБА_3 . При цьому не встановлено у діях водія мопеда відповідача ОСОБА_2 жодних порушень Правил дорожнього руху.

Отже, груба необережність потерпілого ОСОБА_3 сприяла виникненню шкоди, тому суд вірно зменшив відшкодування її, врахувавши ступінь вини потерпілого, визначивши розмір моральної шкоди за принципами розумності і справедливості залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань потерпілого.

Доводи апеляційних скарг не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, тому в цій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Задовольняючи зустрічний позов та стягуючи шкоду з відповідачки ОСОБА_1 на користь відповідача, суд першої інстанції допустився помилки, не врахував положення частини 3 статті 33, частин першої та другої статті 1179 ЦК України, той факт, що неповнолітньому ОСОБА_3 на день настання дорожньо-транспортної пригоди виповнилося 15 років, не звернув уваги, що за позовом він має відповідати самостійно, але не визначений відповідачем за зустрічним позовом.

Відповідно до статті 50 ЦПК України позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

Співучасть - це обумовлена матеріальним правом множинність осіб на тій чи іншій стороні в цивільному процесі внаслідок наявності загального права або загального обов`язку. Важливою ознакою співучасті є наявність у декількох позивачів чи відповідачів у справі однакових за спрямованістю матеріально-правових вимог чи юридичних обов`язків. Ця ознака дозволяє відрізняти процесуальну співучасть від інших видів участі множинності заінтересованих осіб, зокрема, від участі третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.

У постанові Верховного Суду від 17 травня 2021 року у справі №309/2340/15 (провадження № 61-16776св20) касаційний суд виснував, що для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за цим позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача. […] Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Належним відповідачем є така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, тоді як неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Отже, належним суб`єктним складом відповідачів є склад відповідачів, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення.

Подібний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №910/17792/17 (провадження № 12-280гс18), Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі №757/31237/18.

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).

Таким чином, незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

У суду апеляційної інстанції відсутні повноваження щодо залучення співвідповідача у справі, відповідач ОСОБА_2 не скористався своїм правом заявити про залучення у статусі співвідповідача за зустрічним позовом неповнолітнього ОСОБА_3 , а суд першої інстанції не виконав вимоги статей 50 та 51 ЦПК України, тому апеляційна скарга ОСОБА_3 щодо скасування рішення суду в частині стягнення з неї на користь відповідача ОСОБА_6 матеріальної та моральної шкоди підлягає задоволенню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову.

Ухвалюючи таке рішення, суд апеляційної інстанції виходить за межі доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 в силу положень частини 4 статті 67 ЦПК України, оскільки під час розгляду апеляційної скарги встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення та неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Лісодід Олег Валентинович, залишити без задоволення.

Скасувати рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 03 квітня 2025 року в частині задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 .

В цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: І.О. Максюта

В.М. Барков

Л.В. Василишин

Повний текст постанови складено 16 жовтня 2025 року.