печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Бусик О. Л.

при секретарі судових засідань - Романенко Ю. О.

учасники спраи:

позивач - Акціонерне товариство «Сенс Банк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 73,6 кв.м., житловою площею 49,9 кв.м, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором MRTG-43 від 25 квітня 2007 року в сумі 650 007,85 дол. США на користь ПАТ «Укрсоцбанк», шляхом продажу з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження за початковою вартістю не нижче 3 727 966,50 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 25 квітня 2007 року між ТОВ «УніКредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит MRTG-43, відповідно до умов якого позивач надав відповідачці у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 298 288 дол. США, під 12,0% річних, з кінцевим терміном повернення не пізніше 25 квітня 2027 року на умовах, визначених договором кредиту. Цього ж дня сторони уклали іпотечний договір MRTG-43/S, відповідно до умов якого відповідачка передала в іпотеку іпотекодержателю наступне нерухоме майно: трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 житловою площею 49,90 кв.м.

Згідно статті 9 договору іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, іпотекодавець має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один з наступних способів: на підставі рішення суду. У разі звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду, реалізація предмета іпотеки здійснюється у спосіб, зазначений у відповідному рішенні суду, а саме шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Станом на 04 липня 2016 року заборгованість за кредитом складає 650 007,85 дол. США, що еквівалентно 16 134 112,65 грн.

Оскільки відповідачка не належним чином виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, банк звернувся в суд, в якому просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Підпалого В. В. від 08 серпня 2016 року у справі відкрито провадження.

У листопаді 2016 року на адресу суду від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшли письмові заперечення на позовну заяву, у яких сторона позивача просить в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Зазначає про те, що розрахунок заборгованості за кредитним договором відповідачем здійснено невірно. Указує на те, що банком неправомірно розраховано пеню в доларах США. Позивачем пропущено строк позовної давності стосовно заборгованості по тілу кредиту та по нарахованим відсоткам, а тому відповідно, вимоги стосовно звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення зазначеної в позові суми заборгованості не можуть бути задоволені. Звернення позивача до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором має на меті подвійне стягнення з відповідачки.

Таким чином, позивачем не надано ні належного розрахунку, ні жодного доказу, який би підтверджував факт заборгованості позичальника, тому вимоги позивача є необґрунтованими та не можуть бути задоволені.

У грудні 2016 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав до суду додаткові пояснення по справі, у яких вказує на те, що в квартирі, що є предметом іпотеки зареєстрована та проживає малолітня дитина, тому звернення стягнення на предмет іпотеки призведе до позбавлення житла дитини. Просив залучити до участі у справі в якості третьої особи - Службу у справах дітей Печерської в м. Києві РДА.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08 листопада 2017 року залучено до участі в якості третьої особи - Службу у справах дітей Печерської в м. Києві РДА.

У березні 2018 року від Служби у справах дітей Печерської в м. Києві РДА надійшов лист, в якому заявник зазначає, що в спірній квартирі зареєстрований малолітній ОСОБА_4 . Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органу опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Батьки неповнолітнього за дозволом на вчинення відповідного правочину не зверталися, тому враховуючи викладене, Служба просить суд в задоволенні позову відмовити та слухати справу у відсутності їхнього представника.

Ухвалою суду від 11 березня 2019 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11 грудня 2019 року провадження у справі № 757/36503/16-ц за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Печерської РДА, про звернення стягнення на предмет іпотеки - зупинено до набрання законної сили судовим рішенням по справі № 757/49468/19-ц за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора КП «Світоч» м. Києва Алієва Гусейна Азіз Огли, АТ «Укрсоцбанк», третя особа - Служба у справах дітей Печерської районної в м. Києва державної адміністрації, про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13 вересня 2024 року клопотання представника правонаступника позивача - адвоката Стовбуна О. Й., про поновлення провадження у справі - задоволено. Провадження у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Печерської районної в м. Києві адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки - поновлено.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Печерського районного суду м. Києва Ліннік Н. № 226 від 08 травня 2025 року дану справу передано на повторний автоматизований розподіл справ між суддями.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 травня 2025 року дану справу визначено за суддею Бусик О. Л.

Ухвалою судді Бусик О.Л. від 12 травня 2025 року прийнято до розгляду дану цивільну справу.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12 червня 2025 року замінено позивача у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Печерської РДА, про звернення стягнення на предмет іпотеки на правонаступника - АТ «Сенс Банк».

Представник АТ «Сенс Банк» у судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

Представник Служби у справах дітей та сім`ї Печерської РДА просив провести розгляд справи без його участі.

Суд, у порядку загального позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судовим розглядом встановлено, що 25 квітня 2007 року ОСОБА_1 та ТОВ «УніКредит Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк» уклали кредитний договір, відповідно до умов якого відповідачка отримала від Банку кредит в сумі 298 288 дол. США зі сплатою 12% річних строком до 25 квітня 2017 року.

Цього ж дня сторони уклали договір іпотеки, за яким відповідачка передала в іпотеку Банку квартиру АДРЕСА_2 .

Відповідно до статті 9 Договору Іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником основного зобов`язання, іпотекодавець має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один з наступних способів: на підставі рішення суду. У разі звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду, реалізація предмета іпотеки здійснюється у спосіб, зазначений у відповідному рішенні суду, а саме шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Згідно звіту про оцінку майна ТОВ «Агентство Експертної оцінки України від 28 березня 2017 року, ринкова вартість об`єкта оцінки складає 3 727 966,50 грн.

Як убачається з матеріалів справи, відповідно до розрахунку, наданого позивачем, станом на 04 липня 2016 року заборгованість відповідачки за кредитом складає 650 007,85 дол. США, що еквівалентно 16 134 112,65 грн, з яких: сума заборгованості за кредитом 324 024,94 дол. США; сума заборгованості за відсотками 282 388,65 дол. США розмір пені за несвоєчасне повернення кредит 10 739,92 дол. США, розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків 32 854,34 дол. США.

Згідно наявної в матеріалах справи вимоги про усунення порушень від 04 липня 2016 року, банк вимагав сплатити заборгованість по кредиту, відсотках та нарахованій пені і попереджав, що у разі невиконання вимоги буде розпочате звернення стягнення на предмет іпотеки.

Доказів направлення вказаної вимоги на адресу відповідачки матеріали справи не містять.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17 квітня 2012 року, позов ПАТ «УніКредит банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором MRTG-43 від 25 квітня 2007 року задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «УніКредит Банк» заборгованість за кредитним договором MRTG-43 від 25 квітня 2007 року в розмірі 2 622 242,67 грн.

Указаним судовим рішенням встановлено, що у відповідачки перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 330 461, 20 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 2 622 242,67 грн, в тому числі: 5 554,19 дол. США - прострочена заборгованість та прострочені відсотки, 324 907,01 дол. США - заборгованість, що стягується достроково.

Оскільки строк виконання основного зобов`язання було змінено на 17 квітня 2012 року (дата набрання чинності судовим рішенням про дострокове стягнення боргу), то з цього моменту у позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду з даним позовом лише 26 липня 2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Згідно статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (стаття 1048 ЦК України).

Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (статті 547, 548 ЦК України).

Зі змісту вищевказаного рішення суду та наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості позичальника ОСОБА_1 за укладеним нею договором кредиту вбачається, що відповідачка неналежно виконувала умови щодо повернення кредиту.

Однак суд вважає поданий стороною позивача розрахунок заборгованості в частині нарахування відсотків таким, що протирічить встановленому судом розміру заборгованості та являється в цій частині необґрунтованим. Розмір заборгованості за тілом кредиту у сумі 330 461, 20 дол. США, в тому числі: 5 554,19 дол. США - прострочена заборгованість та прострочені відсотки, 324 907,01 дол. США - заборгованість, що стягується достроково суд вважає доведеним.

Разом з тим, згідно статей 572, 574, 575, 577 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, а також застава об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості. Якщо предметом застави є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, установлених законом. Застава нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом.

Статтями 589, 590 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. У разі часткового виконання боржником зобов`язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Якщо вимога за основним зобов`язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов`язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов`язання.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Під час розгляду справи суд встановив, що позичальник ОСОБА_1 не виконала належним чином умови кредитного договору щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування коштами, а періоди прострочення (в контексті умов договору кредиту та іпотечного договору) є такими, що надають іпотекодержателю право вимагати звернення стягнення на предмет іпотеки.

Доводи відповідачки про те, що в спірній квартирі зареєстрований малолітній ОСОБА_4 , а відтак у Банку відсутні підстави для звернення стягнення на іпотечну квартиру, не заслуговують на увагу, оскільки на момент укладення договору іпотеки малолітній на той час ОСОБА_5 зареєстрований у ній не був, що підтверджується пунктом 4.11 іпотечного договору та довідкою Форми № 3, згідно якої ОСОБА_5 проживає у спірній квартирі з 15 липня 2011 року.

Однак, суд враховує, що рішенням суду у справі № 2-2579/11 встановлено, що було змінено строки виконання зобов`язання та банк набув право пред`явити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дати невиконання забезпеченого іпотекою зобов`язання, а саме з 17 квітня 2012 року, а з позовом банк звернувся до суду лише 26 липня 2016 року, тобто звернення відбулось поза межами трьохрічного строку позовної давності.

Відповідно до статті 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, звернення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до статті 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частини першої статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України "Про іпотеку").

Слід розмежовувати вимогу про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actioinpersonam) та вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки (actioinrem). Вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки "піддається" впливу позовної давності. На неї поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. На вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо).

У статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також, якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності до нового строку не зараховується.

Тлумачення статті 264 ЦК України дає підстави для висновку, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями іпотекодавця, внаслідок яких він визнає існування саме іпотеки. Тому переривання перебігу позовної давності за основним зобов`язанням не перериває перебігу позовної давності за іншим обов`язком, у тому числі забезпечувальним.

Отже, вчиненням позичальником дій, що свідчать про визнання ним свого боргу за основним зобов`язанням, не переривається позовна давність за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки вимога про стягнення боргу за основним зобов`язанням і вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки є різними вимогами (основною та додатковою), застосування до додаткових вимог наслідків переривання перебігу позовної давності за основною вимогою законом не передбачено.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 серпня 2021 року в справі № 201/15310/16 , та ВП ВС від 14 червня 2023 року за №753/13805/16-ц.

Отже, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право, сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

Частиною 3 статті 267 ЦПК України передбачено, що позовна давність засовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

У позовній заяві АТ «Сенс Банк» не ставило питання про поновлення пропущеного строку позовної давності, поважних причин пропуску строку не зазначило.

Таким чином, зважаючи на встановлені обставини справи, суд доходить висновків про застосування строків позовної давності у зв`язку з чим відмовляє у позові саме з цих підстав.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача судові витрати не стягуються, оскільки суд відмовив у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 133, 137, 141, 211, 223, 263, 265, 280, 285, 289 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 21 жовтня 2025 року.

Суддя О. Л. Бусик