Постанова

Іменем України

15 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 757/1142/24-ц

провадження № 61-973св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючий - Крат В. І. (суддя-доповідач),

суддів: Гудима Д. А., Дундар І. О., Краснощоков Є. В., Пархоменко П. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Міністерство юстиції України,

треті особи: державний реєстратор Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області ОСОБА_3, ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 квітня 2024 року в складі судді: Підпалого В. В. та постанову Київського апеляційного суду від 28 листопада 2024 року в складі колегії: Журби С. О., Писаної Т. О., Приходька К. П.,

Історія справи

Короткий зміст позову

У січні 2024 році ОСОБА_1 звернувся з позовом до Міністерства юстиції України, треті особи: державний реєстратор Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області ОСОБА_3, ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування наказу в частині та зобов`язання вчинити певні дії.

Позов мотивований тим, що наказ Міністерства юстиції України № 556/5 від 09 лютого 2023 року є протиправним та не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки, вказаним наказом фактично позбавлено позивача права власності на майно, добросовісним набувачем якого він є.

Позивач стверджував, що відповідач вийшов за межі своєї компетенції, фактично оцінивши не тільки законність вчинення реєстраційних дій, але й законність договору-купівлі продажу та нотаріальних дій. Крім того, відповідачем проігноровано порушення, які були допущені скаржником при оформленні скарги, зокрема відомість виконаних реєстраційних дій, з приводу яких подано скаргу, не підписана скаржником, відсутні реквізити оскаржуваних рішень, відсутня прохальна частина, пропущено строк звернення зі скаргою, позивача не було повідомлено про розгляд скарги.

ОСОБА_1 просив:

визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України № 556/5 від 09 лютого 2023 року «Про задоволення скарги» в частині:

пункту 1 щодо скасування рішення, прийнятого державним реєстратором Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області ОСОБА_3 від 15 грудня 2021 року № 62290628 в частині припинення записів про арешт № 42286377, 42520163;

пункту 5 щодо скасування рішення від 13 вересня 2022 року № 64787658, прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорногуз О. В.;

пункту 6 щодо скасування рішень від 12 серпня 2022 року № 64481546, 64481649, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак О. Г.;

зобов`язати Міністерство юстиції України вчинити дії щодо поновлення запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яке було скасоване на підставі наказу Міністерства юстиції № 556/5 від 09 лютого 2023 року «Про задоволення скарги», а саме: запису, внесеного на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 64481546 від 12 серпня 2022 року, прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак О. Г. на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000) щодо права власності на квартиру за ОСОБА_1 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29 квітня 2024 року:

позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково;

скасовано наказ Міністерства юстиції України № 556/5 від 09 лютого 2023 року «Про задоволення скарги» в частині: пункту 1 щодо скасування рішення прийнятого державним реєстратором Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області ОСОБА_3 від 15 грудня 2021 року № 62290628 в частині припинення записів про арешт № 42286377, 42520163; пункту 5 щодо скасування рішення від 13 вересня 2022 року № 64787658, прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорногуз О. В.; пункту 6 щодо скасування рішень від 12 серпня 2022 року №№ 64481546, 64481649, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак-Куцевол О. Г.;

зобов`язано Міністерство юстиції України вчинити дії щодо поновлення запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яке було скасоване на підставі наказу Міністерства юстиції № 556/5 від 09 лютого 2023 року «Про задоволення скарги», а саме: запису, внесеного на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 64481546 від 12 серпня 2022 року, прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак-Куцевол О. Г. на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000) щодо права власності на квартиру за ОСОБА_1 ;

в іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено;

стягнуто з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 4 036 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що

як встановлено судом, 26 січня 2023 року державний реєстратор Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області ОСОБА_3 звернулась до Міністерства юстиції України зі скаргою № 17-07/21, у якій зазначила, що 25 січня 2023 року нею, як державним реєстратором було виявлено незаконно проведену дію в Державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 25 січня 2023 року проведено реєстраційну дію стосовно ТОВ «Полтавський ремонтно-механічний завод» (). Крім цього, за результатами вибіркової перевірки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно скаржницею було встановлено випадки використання її реєстраційних рішень з метою зняття обтяжень, арештів нерухомого майна, яке розташоване за межами Лозівської міської територіальної громади. Однак, вона зазначила, що не має жодного відношення до таких реєстраційних дій та яким чином було використано її рішення, скаржниці не відомо;

як вбачається зі змісту скарги ОСОБА_3 та її пояснень № 17-07/146 взагалі нічого не зазначено про рішення прийнятого державним реєстратором Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області ОСОБА_3 від 15 грудня 2021 року № 62290628 в частині припинення записів про арешт № 42286377, 42520163; щодо скасування рішення від 13 вересня 2022 року № 64787658, прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорногуз О.В.; щодо скасування рішень від 12 серпня 2022 року № 64481546, 64481649, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак О.Г.;

як вбачається з матеріалів справи 12 серпня 2022 року між ОСОБА_2 як продавцем та ОСОБА_1 як покупцем укладено договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак О. Г. та зареєстрований в реєстрі за № 2048. На підставі зазначеного Договору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буглак О. Г. здійснила державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 (рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, індексний номер: 64481546 від 12 серпня 2022 року. Також, враховуючи пункт 3 зазначеного договору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буглак О.Г. здійснила реєстрацію обтяження, а саме заборону відчуження нерухомого майна, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, індексний номер: 64481649 від 12 серпня 2022 року). В подальшому, у зв`язку із повним виконанням ОСОБА_1 , вимог відповідно Договору купівлі-продажу квартири, посвідченим Буглак О. Г., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 12 серпня 2022 року за реєстровим № 2048, ОСОБА_2 склав заяву від 13 вересня 2022 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорногуз О.В. Даною заявою ОСОБА_2 підтвердив факт повного розрахунку та отримання грошових коштів від ОСОБА_1 . При цьому, Позивач вправі був покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

як вбачається з матеріалів справи договір купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_1 , який укладався між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не визнавався судом недійсним та ніким не оскаржувався. Доказів оскарження та/або скасування договору купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_1 , який укладався між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 матеріали справи не містять. Відтак, право власності позивача на зазначене вище нерухоме майно підтверджується належними доказами;

безпосередньо рішення № 64481546 від 12 серпня 2022 року, яке було прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак О. Г. про реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно не було предметом скарги № 17-07/21 від 26 січня 2023 року, а ухвали Печерського районного суду в м. Києві від 27 травня 2020 року в справі № 757/21256/20-ц та ухвали Печерського районного суду в м. Києві від 31 травня 2021 року в справі № 757/45815/20-ц, на які Відповідач посилається у відзиві, по-перше, не були визначені серед підстав для скасування рішення № 64481546 від 12 серпня 2022 року. Відтак, скасування відповідачем рішення від 12 серпня 2022 року № 64481546, №64481649 про реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно не відповідає приписам чинного законодавства, оскільки, спричиняє юридичну невизначеність у відносинах власності та обмежує Позивача в розпорядженні майном, добросовісним набувачем якого він є;

у службовій записці, яка стала підставою винесення оспорюваного наказу, не зазначено на підставі чого Державним реєстратором Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області ОСОБА_3 було вказано у її скарзі рішення № 62290628 від 15 грудня 2021 року прийнятого від її імені, не вказано на підставі розгляду яких саме заяв були прийняті зазначені нею оскаржувані рішення. Також, службова записка не містить відомостей чи проводилась перевірка реєстраційних дій, які проведені за відсутності документів, що підтверджують виникнення, припинення арешту, іпотеки, заборони на об`єкти нерухомого майна, відсутні відомості, як саме встановлено, що реєстраційні дії проведені самовільно визначених заяв щодо інших об`єктів нерухомого майна та внаслідок, яка зазначає скаржниця, несанкціонованого доступу невстановлених осіб до Державного реєстру прав, а також без документів, що підтверджують факт виникнення, припинення арешту, іпотеки, заборони на об`єкти нерухомого майна, відсутні відомості про те, як саме було встановлено, що рішення про припинення арештів № 42286377, 42520163 на підставі рішення від 12 серпня 2022 року № 64481546, прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак О. Г., було змінено площу та зареєстровано перехід права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , на підставі рішення від 12 серпня 2022 року № 64481649, прийнятого приватним нотаріусом Буглак О. Г., було зареєстровано заборону на квартиру, а на підставі рішення від 13 вересня 2022 року № 64787658, прийнятого приватним нотаріусом Чорногуз О. В., припинено заборону на квартиру, були прийняті з очевидними порушення законодавства у сфері державної реєстрації, яким чином стали підставою для розгляду скарги Міністерством юстиції України невідкладно без розгляду її колегіально. Також у службовій записці відсутні інформація, яким чином встановлено, що зазначені реєстраційні дії, як в скарзі інформує ОСОБА_3 , нею не проводились та були вчинені невідомими особами у незаконний спосіб. Зокрема, Відповідач не спростував доводи позивача, та не надав суду докази, що ОСОБА_3 зверталась до відповідача зі скаргою щодо скасування рішення прийнятого державним реєстратором Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області ОСОБА_3 від 15 грудня 2021 року № 62290628 в частині припинення записів про арешт № 42286377, 42520163; щодо скасування рішення від 13 вересня 2022 № 64787658, прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорногуз О.В.; щодо скасування рішень від 12 серпня 2022 року №№ 64481546, 64481649, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак О. Г. Також, відповідачем не надано доказів, що ОСОБА_3 дотрималась строків звернення зі скаргою відповідно Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, не надано доказів, що Відповідачем, при розгляді скарги ОСОБА_3 , досліджувались обставини вчинення рішення від 13 вересня 2022 року № 64787658, прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорногуз О.В.; рішень від 12 серпня 2022 року № 64481546, 64481649, прийнятих приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак О. Г. Відповідачем не надано доказів, що він, під час розгляду скарги ОСОБА_3 дотримався пункту 12 Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, а прийнятий наказ не порушив права власності Позивача;

тому суд зробив висновок, що наказ Міністерства юстиції України, прийнятий відповідачем з порушенням приписів чинного законодавства, що призвело до непропорційного та неправомірного втручання у мирне володіння позивачем майном, набутого ним на законних підставах, а, відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 28 листопада 2024 року:

апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишено без задоволення;

рішення Печерського районного суду міста Києва від 29 квітня 2024 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:

апеляційний суд вважав відсутніми підстави для повторного наведення тих доводів і аргументів, якими керувався суд першої інстанції при вирішенні цієї справи і з якими в повній мірі погоджується колегія суддів апеляційного суду. Окремо апеляційний суд звертає увагу на те, що зважаючи на предмет позову та характер спірних правовідносин, саме на відповідача покладається обов`язок доведення правомірності свого рішення, чого ним в ході розгляду справи фактично виконано не було. Зокрема, в відповідач як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду посилався на відповідну службову записку як на підставу прийняття оскаржуваного наказу. В той же час зазначена службова записка не містить тих відомостей, якими під час розгляду справи відповідач обґрунтовував свої дії, хоча саме вказана записка була передумовою і підставою для вчинення відповідачем оскаржуваних дій;

позивач в позовній заяві детально описав ті процедурні порушення, які були допущені відповідачем при прийнятті оскаржуваного наказу. При цьому такі посилання на недотримання процедури, як і неналежність оскаржуваного рішення не тільки не були спростовані відповідачем, але й були підтверджені в ході розгляду. Окремо також звертає увагу апеляційний суд і на те, що відсутність у відповідача повноважень скасовувати реєстраційні дії, які при цьому взагалі оскаржені не були, вже здобула відповідну судову оцінку, зокрема в рамках справи № 910/7445/23, де предметом оскарження був саме цей же наказ Міністерства юстиції (лише в іншій його частині) і саме з аналогічних підстав. При вирішенні справи колегія суддів також суд звертає увагу й на те, що фактично оскаржуваним наказом відповідач по суті скасував ряд правочинів без їх належного оскарження. Жодних доказів факту оскарження правочинів, які були фактично скасовані відповідачем, матеріали справи не містять. За таких умов оскаржуване рішення відповідача не може вважатися належним та обґрунтованим;

суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Аргументи учасників справи

21 січня 2025 року Міністерство юстиції України через підсистему Електронний суд подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 квітня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 листопада 2024 року, в якій просило:

оскаржені рішення скасувати;

ухвалити нове рішення яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі;

вирішити питання щодо судових витрат.

Касаційна скарга, зокрема, мотивована тим, що:

до Міністерства юстиції України надійшла скарга державного реєстратора ОСОБА_3 від 26 січня 2023 року № 17-07/21, у якій державний реєстратор зазначає, що на підставі рішень, прийнятих від її імені, припинено записи про арешт на все нерухоме майно, в тому числі на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (в розрізі позовної заяви). Як вбачається зі Скарги, державний реєстратор ОСОБА_3 зазначила, що невідомими особами від її імені, припинено записи про арешт на все нерухоме майно. Перелік скасованих записів про арешт скаржником долучено в якості додатка до Скарги, де зазначені усі реквізити скасованих записів. Окрім того, дії Скаржника направлені на поновлення реєстраційних записів, що були скасовані невідомими особами від її імені. А відтак, скарга повністю відповідає приписам закону;

за наявності записів про арешт № 42286377, 42520163, які вчинено на підставі ухвал суду приватний нотаріус Буглак-Куцевол О. Г. та приватний нотаріус Чорногуз О.В. мали зупинити державну реєстрацію прав на квартиру АДРЕСА_2 за Позивачем з огляду на приписи закону. Так, як реєстраційні дії щодо зміни площі та переходу права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 відбулись за наслідком припинення арешту, то Мін`юст на підставі підпункту 5 пункту 9 Порядку № 1128 скасував рішення щодо переходу права власності як наслідок припинення арешту;

відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову. Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 у справі № 705/3876/18 підкреслив, що для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Зазначена правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц. Із викладеного, можна прийти до висновку, що позовна заява, пред`явлена до неналежного відповідача є такою, що не підлягає задоволенню та має бути відхиленою.

Міністерство юстиції України не є належним відповідачем у справі. Подібна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 у справі № 707/477/20. Враховуючи зазначене, скасування спірного наказу Мін`юсту в оскаржуваних частинах не призведе до відновлення порушених прав Позивача, оскільки відсутні судові рішення про скасування арештів, накладених на нерухоме майно, а отже, Позивачем обрано неналежний та неефективний спосіб захисту, а сам позов заявлений до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. З урахуванням наведених вище обставин та з огляду на те, що приймаючи спірний Наказ № 556/5 Мін`юст лише здійснював свої контролюючі функції у сфері державної реєстрації та не втручався (і не міг втручатися) у ті правочини, які стали підставою для набуття права власності за Позивачем (тобто, розглядаючи повідомлення державного реєстратора про виявлений ним факт використання його ідентифікаторів доступу до Державного реєстру прав іншими особами Мін`юст не надавав оцінку тим договорам чи іншим правочинам, які стали підставою для набуття за Позивачем права власності на спірне нерухоме майно), у суду першої інстанцій були відсутні правові підстави для скасування такого наказу з причини нібито у мирне володіння майном;

апеляційний суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку та погоджуючись із висновками суду першої інстанції, повинен був щонайменше надати належну правову оцінку тим доводам, які були заявлені в апеляційній скарзі.

11 березня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав відзив на касаційну скаргу, який підписаний адвокатом Бєляєм В. О., в якому просив:

закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 квітня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 листопада 2024 року;

касаційну скаргу залишити без задоволення;

оскаржені судові рішення залишити без змін.

Відзив мотивований, зокрема, тим, що:

доводи Міністерства юстиції України стосуються того, що визначений позивачем відповідач Мін`юст не оспорює право власності Позивача чи іншої особи на спірний об`єкт нерухомого майна, а здійснює контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації прав і розглядає скарги на рішення, дії державних реєстраторів, подані особами, які не визнають або ж оспорюють набуття, зміну чи припинення речового права заявника. Подібна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року в справі № 707/477/20;

щодо постанови Верховного Суду від 03 березня 2021 року в справі № 707/477/20 та висновки Верховного Суду, на які посилається Відповідач, не є релевантними, такими, що були зроблені з обставин, які є відмінними від даної справи, а також з неподібних правовідносин. У зазначеній постанові суд встановив, що спір існує між позивачем та попереднім власником об`єкту нерухомості, яка оспорює право позивача на користування земельною ділянкою. Крім того, скарга до Міністерства юстиції була подана саме ОСОБОЮ-2, яка в рішення суду встановлена попереднім власником спірного об`єкта нерухомого майна. Однак, відповідно до матеріалів справи 757/1142/24-ц та обставин, скарга до Міністерства юстиції України була подана державним реєстратор Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області ОСОБА_3 (третя особа), у якій було зазначено про незаконне вчинення невідомими особами від її імені реєстраційних дій з метою зняття/накладання обтяжень, арештів з нерухомого майна, що вже свідчить про неподібність правовідносин та суб`єктного складу сторін. Водночас у даній справі 757/1142/24-ц спір між ОСОБА_1 та попереднім власником нерухомого майна відсутній. ОСОБА_1 в цій справі просив суд скасувати наказ Міністерства юстиції України, який було винесено відповідачем у зв`язку із порушенням ним встановленого порядку розгляду скарг, оскільки скарга була подана з порушенням строків, а також оскільки порушення права власності Позивача на квартиру відбулося у результаті прийняття Міністерством юстиції України оскаржуваного наказу у процедурі розгляду, визначеної статтею 37 Закону України «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» та Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128. Таким чином, суди попередніх інстанцій прийняли рішення з дотриманням норм матеріального права та не повинні були приймати до уваги висновок, який наведений скаржником, оскільки правовідносини у справі 757/1142/24-ц та у справі 707/477/20 не е подібними, що свідчить про наявність підстав для закриття касаційного провадження.

24 березня 2025 року Міністерство юстиції України через підсистему Електронний суд подало заперечення, в якому просило:

касаційну скаргу Міністерства юстиції України задовольнити;

оскаржені рішення судів скасувати;

ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі;

вирішити питання щодо судових витрат.

Заперечення мотивоване тим, що жодні доводи стосовно неподібності правовідносин у справах, на які посилається Мін`юст у своїй касаційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, оскільки останні відповідають критеріям тотожності, визначеним Верховним Судом та усталеною судовою практикою, а інших доводів (в тому числі й інших висновків Верховного Суду, які могли б спростувати доводи касаційної скарги) відзив на касаційну скаргу не містить, вважаємо, що у касаційного суду відсутні підстави для врахування наведеного відзиву, оскільки Позивач фактично не скористався своїм правом на подання відзиву на касаційну скаргу.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 26 лютого 2025 року:

поновлено Міністерству юстиції України строк на касаційне оскарження рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 квітня 2024 року та постанови Київського апеляційного суду від 28 листопада 2024 року;

відкрито касаційне провадження у справі;

у задоволенні заяви Міністерства юстиції України зупинення дії рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 квітня 2024 року та постанови Київського апеляційного суду від 28 листопада 2024 рок відмовлено.

08 жовтня 2025 року справа передана судді-доповідачу Крат В. І.

Ухвалою Верховного Суду від 10 жовтня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 26 лютого 2025 року вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження: суд апеляційної інстанції в оскарженій постанові застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 03 березня 2021 року у справі № 707/477/20; від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18; від 13 січня 2022 року у справі № 910/6552/20; від 08 червня 2022 року у справі № 904/2032/16 (№ 904/1194/21); від 22 травня 2020 року у справі № 825/2328/16; від 23 квітня 2020 року у справі № 813/1790/18; від 16 листопада 2021 року у справі № 910/694/21; від 13 серпня 2020 року у справі № 826/12992/17; від 08 грудня 2021 року у справі № 420/3933/20; від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц; від 21 червня 2023 року у справі № 910/2529/22; від 25 червня 2024 року у справі № 910/10417/22; від 20 лютого 2018 року у справі № 917/553/17; від 03 квітня 2019 року у справі № 922/1645/18; від 07 жовтня 2020 року у справі № 705/3876/18; від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц; від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17; від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16; від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц; від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17; від 04 березня 2021 року у справі № 908/1879/17; від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17; від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18; від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18; від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17; від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц; від 20 серпня 2020 року у справі № 914/1680/18; від 20 березня 2023 року у справі № 640/9782/21; від 25 березня 2020 року у справі № 805/4508/16-а; від 31 травня 2023 року у справі № 910/18193/21; від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16; від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц; від 07 квітня 2021 року у справі № 910/1255/20; від 21 квітня 2021 року у справі № 904/5480/19; від 25 червня 2019 року у справі № 922/1500/18; від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18; від 28 листопада 2019 року у справі № 918/150/19; від 26 січня 2022 року у справі № 921/787/20; від 14 червня 2022 року у справі № 904/3870/21; від 13 вересня 2022 року у справі № 918/1222/21; від 28 вересня 2021 року у справі № 761/45721/16-ц; від 29 серпня 2023 року у справі № 910/5958/20; від 24 квітня 2020 року у справі № 554/2491/17; від 06 серпня 2021 року у справі № 805/1692/17-а; від 12 листопада 2019 року у справі № 640/21330/18; від 05 червня 2020 року у справі № 280/5161/19; від 02 грудня 2021 року у справі № 280/5145/19; від 05 червня 2018 року у справі № 543/730/14-ц; відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Фактичні обставини

12 серпня 2022 року між ОСОБА_2 , як продавцем, та ОСОБА_1 , як покупцем укладено договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак О. Г. та зареєстрований в реєстрі за № 2048.

На підставі зазначеного договору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буглак О. Г. здійснила державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 (рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, індексний номер: 64481546 від 12 серпня 2022 року).

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буглак О.Г. здійснила реєстрацію обтяження, а саме заборону відчуження нерухомого майна, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, індексний номер: 64481649 від 12 серпня 2022 року).

У зв`язку із повним виконанням ОСОБА_1 , зобов`язань за Договором купівлі-продажу квартири, посвідченим Буглак О. Г. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 12 серпня 2022 року за реєстровим № 2048, ОСОБА_2 склав заяву від 13 вересня 2022 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорногуз О. В. Цією заявою ОСОБА_2 підтвердив факт повного розрахунку та отримання грошових коштів від ОСОБА_1 .

На підставі зазначеної заяви приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорногуз О.В. було припинено обтяження на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 (індексний номер рішення 64787658 від 13 вересня 2022 року).

26 січня 2023 року державний реєстратор Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області ОСОБА_3 звернулась до Міністерства юстиції України зі скаргою N 17-07/21, у якій зазначила про незаконне вчинення невідомими особами від її імені реєстраційних дій з метою зняття/накладання обтяжень, арештів з нерухомого майна.

За наслідками розгляду скарги державного реєстратора ОСОБА_3, Міністерством юстиції України прийнято наказ № 556/5 від 09 лютого 2023 року «Про задоволення скарги», яким скасовано ряд рішень державних реєстраторів.

З оскаржуваного наказу Міністерства юстиції України (пункт 8) вбачається, що внаслідок припинення арештів № 42286377, 42520163 на підставі рішення від 12 серпня 2022 року № 64481546, прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак О. Г., було змінено площу та зареєстровано перехід права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , на підставі рішення від 12 серпня 2022 року № 64481649, прийнятого приватним нотаріусом Буглак О. Г., було зареєстровано заборону на квартиру, а на підставі рішення від 13 вересня 2022 року № 64787658, прийнятого приватним нотаріусом Чорногуз О. В., припинено заборону на квартиру.

Позиція Верховного Суду

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року всправі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).

Відповідно до частин першої, дев`ятої, десятої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України. Рішення, дії або бездіяльність Міністерства юстиції України та його територіальних органів можуть бути оскаржені до суду.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав, і такі правовідносини мають майновий характер або пов`язані з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів (див., зокрема: постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 квітня 2018 року в справі № 361/2965/15-а (провадження № 11-190апп18), від 09 листопада 2021 у справі № 542/1403/17 (провадження № 14-106цс21)).

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 300/808/19 (провадження № 61-11144св22), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 грудня 2023 року в справі № 363/2300/20 (провадження № 61-6922св23), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 грудня 2023 року в справі № 753/8710/21 (провадження № 61-6090св23)).

Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 січня 2024 року в справі № 947/6589/21 (провадження № 61-10253св23)).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року в адміністративній справі № 826/9341/17 (провадження № 11-318апп19) за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про скасування наказу та зобов`язання вчинити дії зазначено, що «публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Виникнення спірних правовідносин зумовлено незгодою ОСОБА_1 з наказом Мін`юсту від 15 березня 2017 року № 1543/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень». Тобто позовні вимоги у справі заявлено на поновлення порушеного цивільного (майнового) права позивача. Ураховуючи те, що позовні вимоги в цій справі є похідними при вирішенні судом питання щодо правомірності набуття фізичними особами права власності на спірне майно і можуть впливати на майнові права та інтереси цих осіб, Велика Палата Верховного Суду, незважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень, дійшла висновку про те, що цей спір не є публічно-правовим та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Тобто предметом спору у цій справі є визнання права власності на нерухоме майно, оскільки зазначені позовні вимоги приводять до вирішення питання про право власності на це нерухоме майно. Отже, спірні правовідносини у справі пов`язані з необхідністю захисту права на об`єкт нерухомого майна, тобто права цивільного, тому позов у справі не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства».

У постановіВеликої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2025 року в справі № 910/2546/22 (провадження № 12-43гс24) вказано, що:

«9.7. За загальним правилом, захист порушених прав особи здійснюється у судовому порядку.

9.8. Крім судового розгляду справи, оскарження рішення, дії або бездіяльності державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав до Мін`юсту є додатковим механізмом захисту речових прав на нерухоме майно. Таке оскарження може бути оперативним механізмом захисту державою порушених помилковими діями та рішеннями державного реєстратора прав, однак не може підміняти собою судовий розгляд.

9.9. Мін`юст у межах своїх повноважень здійснює контроль у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно; оцінює помилковість дій та рішень державного реєстратора, однак не досліджує помилки або протиправні дії скаржника, інші аспекти захисту прав на нерухоме майно.

9.10. Тобто Мін`юст оцінює законність проведеної державним реєстратором адміністративної процедури, а не вирішує по суті спір. При розгляді скарги на рішення державного реєстратора Мін`юст не вправі вирішувати спір між сторонами, зокрема робити висновки про права сторін на майно.

9.11. Натомість вирішення спору про право (і забезпечення тим самим юридичної визначеності у правовідносинах між сторонами такого спору) належить до компетенції суду. Розглядаючи спори, пов`язані з реєстрацією речових прав на нерухоме майно, в судовому порядку, держава захищає порушене право та забезпечує правову визначеність [див. mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2024 у справі № 916/4093/21 (пункти 76-82) та від 24.04.2024 у справі № 752/30324/21 (підпункти 6.18-6.21)].

Так, вирішуючи спір про визнання протиправним та скасування наказу Мін`юсту, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав, суд насамперед повинен установити наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного цивільного права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов (див. пункт 7.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 907/29/19). Вирішення цього питання передує з`ясуванню, чи мало місце порушення, невизнання або оспорювання такого права чи інтересу, зокрема, внаслідок стверджуваних у позові порушень, допущених під час розгляду відповідної скарги та/або ухвалення наказу».

У постановіВеликої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2025 року в справі № 910/2546/22 (провадження № 12-43гс24) зазначено, що:

«9.24. 18.09.2019 Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі № 810/3711/18 за позовом фізичної особи до Мін`юсту про визнання протиправним і скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії, в якій, посилаючись на свої висновки у справі № 826/9341/17, вказала, зокрема, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з незгодою позивачки з наказом Мін`юсту. Це рішення і дії відповідача зачіпають права позивачки як власника земельної ділянки. Воно основувалося на вимогах ПП «Макарів-Агробуд» про право користування земельною ділянкою позивачки, який через претензію на користування нею, одним із проявів якої є вимоги про скасування реєстраційних дій щодо цієї земельної ділянки, втручається в права власника цієї землі. Мотивами і підґрунтям захисту свого права власності від описаного зазіхання слугують бажання і підстави позивачки поновити порушене насамперед її цивільне (майнове) право на земельну ділянку.

9.25. Велика Палата Верховного Суду враховує mutatis mutandis наведені висновки та вважає, що спір у цій справі виник щодо речових прав на земельні ділянки, а сторонами цього спору є, з одного боку, ТОВ «Герман-Агро» і ТОВ «Еконива», які посилаються на безпідставне скасування Наказом належних їм прав оренди та суборенди земельних ділянок, а з іншого - ТОВ «Агро-Лан», яке ініціювало вказане скасування, оскільки вважає, що право суборенди спірної землі належить йому.

9.26. Беручи до уваги, що у вказаному вище спорі вирішуватиметься юридична доля майнових прав та інтересів ТОВ «Агро-Лан», а також виходячи з правової природи спірних відносин, саме до цієї особи мають бути звернуті матеріально-правові вимоги позивачів, які здатні ефективно захистити порушені, на їх думку, права оренди та суборенди земельних ділянок, про що йтиметься в наступному розділі цієї постанови.

9.27. Натомість Мін`юст не може бути єдиним відповідачем у цьому випадку незалежно від доводів та підстав позову, оскільки з ним у позивачів відсутній спір про речові права на земельні ділянки.

9.28. Водночас Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на свої висновки, викладені у пункті 8.24 постанови 05.11.2023 у справі № 910/15792/20, про те, що у випадку звернення особи з позовом до державного реєстратора про притягнення до відповідальності чи відшкодування шкоди, заподіяної ним внаслідок неналежного виконання покладених на нього обов`язків, що не пов`язана з діями інших суб`єктів цивільних правовідносин, така особа може бути відповідачем у суді.

9.29. Наведений висновок є застосовним, зокрема і до правовідносин, у яких позивач звертається до Мін`юсту з позовом про відшкодування збитків, заподіяних ним через неналежне виконання обов`язків під час розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав. Саме така участь Мін`юсту як відповідача за вимогами про відшкодування збитків можлива в контексті висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 802/385/18-а, від 27.11.2019 у справі № 815/1915/18, від 12.02.2020 у справі № 1840/3241/18, від 17.02.2021 у справі № 821/669/17 та від 04.02.2020 у справі № 910/7781/19.

9.30. Однак таких вимог у цій справі не заявлено та не встановлено обставин, які б свідчили про порушення прав позивачів діями лише Мін`юсту, за відсутності спору про речове право з іншою особою».

У постановіВеликої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2025 року в справі № 910/2546/22 (провадження № 12-43гс24) вказано, що:

«9.49. В ухвалі про передання цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду колегія КГС ВС вказувала на необхідність відступити від висновків КЦС ВС, викладених у постановах від 09.02.2022 у справі № 757/34482/19-ц, від 03.03.2021 у справі № 707/477/20, від 31.08.2022 у справі № 592/4422/20, від 31.05.2022 у справі № 727/842/20, від 19.10.2022 у справі № 369/757/20, від 07.12.2022 у справі № 607/10025/20, від 10.05.2023 у справі № 640/9468/20, від 14.06.2023 у справі № 815/1446/18 та від 05.07.2023 у справі № 757/53069/21-ц, у яких ідеться про необхідність відмовляти в задоволенні позову про скасування наказу Мін`юсту, яким скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, у випадку визначення відповідачем лише Мін`юсту, та від висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 19.06.2019 у справі № 802/385/18-а, про те, що належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої було здійснено аналогічний запис у Реєстрі, а також для вирішення виключної правової проблеми, яка полягає в існуванні різних підходів до визначення як складу учасників, так і способів захисту у цій категорії спорів.

9.51. Однак Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав відступати від вказаних вище висновків КЦС ВС та власних висновків, викладених у постанові від 19.06.2019 у справі № 802/385/18-а, оскільки вважає їх правильними з мотивів, викладених у попередніх розділах цієї постанови.

9.52. Натомість для забезпечення ефективного функціонування відносин у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також єдності та передбачуваності судової практики Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків, викладених у постановах КГС ВС від 18.06.2024 у справі № 910/6143/23, від 25.06.2024 у справі № 910/3017/23, від 04.06.2024 у справі № 910/12439/22, від 16.04.2024 у справі № 910/20417/21, від 10.04.2024 у справі № 910/8568/23, від 17.04.2024 у справі № 910/2438/23, від 31.10.2023 у справі № 910/3134/22, від 17.05.2023 у справі № 910/12859/20, оскільки сформульований у них підхід, за якого в подібних спорах єдиним відповідачем може бути Мін`юст, суперечить викладеним у цій постанові висновкам з посиланням на інші висновки Великої Палати Верховного Суду, від яких вона не відступала, зокрема про склад сторін такого спору.

9.60. Позивачі правом залучити ТОВ «Агро-Лан» співвідповідачем відповідно до статті 48 ГПК України не скористались та послідовно наполягали на необхідності задоволення їх вимог самим лише Мін`юстом, з яким у них немає спору про речові права на земельні ділянки.

9.61. За усталеними висновками Верховного Суду, звернення з позовом до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові [див. постанови від 05.07.2023 у справі № 910/15792/20 (підпункт 8.18) та від 18.12.2024 у справі № 907/825/22 (пункт 103)]. Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та немає визначених процесуальним законом підстав для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача [постанови від 03.04.2024 у справі № 917/1212/21 (пункт 189), від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20) (пункт 148) та від 14.12.2021 у справі № 147/66/17 (пункт 153)].

9.62. Оскільки Мін`юст не може бути єдиним відповідачем у цьому випадку незалежно від доводів та підстав позову, а також немає визначених процесуальним законом підстав для залучення ТОВ «Агро-Лан» співвідповідачем, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що у позові слід відмовити з цих підстав.

9.63. З урахуванням наведених вище мотивів відмови в задоволенні позову Велика Палата Верховного Суду не надає оцінки іншим доводам касаційних скарг позивачів (див. mutatis mutandis висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пункті 105 постанови від 18.12.2024 у справі № 907/825/22)».

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру (частина третя статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Ухвалою Печерського районного суду в м. Києві від 27 травня 2020 року в справі № 757/21256/20-ц (https://reyestr.court.gov.ua/Review/89735500):

заяву позивача ОСОБА_4 про забезпечення позову у цивільній справі 757/21256/20-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бондар Т. М., про визнання договору купівлі-продажу квартири та довіреності недійсними задоволено;

накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), до вирішення справи по суті.

Ухвалою Печерського районного суду в м. Києві від 31 травня 2021 року в справі № 757/45815/20-ц (https://reyestr.court.gov.ua/Review/97471259):

заяву першого заступника керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Києва про забезпечення позову у цивільній справі за позовом керівника Київської місцевої прокуратури № 10 в інтересах Держави в особі Міністерства аграрної політики та промисловості України до ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації прав і обтяжень на нерухоме майно, визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартири та витребування майна, задоволено;

вжито заходи забезпечення позову, а саме: накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) (власник ОСОБА_2 реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 );

вжито заходи забезпечення позову, а саме: заборонено державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (в т.ч. Міністерству юстиції України та його територіальним органам, Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській міській, районним у місті Києві державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів, щодо об`єкту нерухомого майна: житлова квартира АДРЕСА_2 загальною площею 122,4 кв. м, житловою площею 85,2 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000);

вжито заходи забезпечення позову, а саме: заборонено державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (в т.ч. Міністерству юстиції України та його територіальним органам, Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській міській, районним у місті Києві державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які дії, в тому числі, але не обмежуючись, щодо укладення договорів, вчинення інших правочинів щодо об`єкту нерухомого майна: житлова квартира АДРЕСА_2 загальною площею 122,4 кв. м, житловою площею 85,2 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

У справі, що переглядається:

позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до Міністерства юстиції України, треті особи: державний реєстратор Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області ОСОБА_3, ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування наказу в частині та зобов`язання вчинити певні дії, оскільки наказ Міністерства юстиції України № 556/5 від 09 лютого 2023 року є протиправним та не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки, вказаним наказом фактично позбавлено позивача права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000), добросовісним набувачем якого він є;

суди міркували так, що позов частково обґрунтований, а тому його слід задовольнити;

суди не врахували, що Мін`юст не може бути єдиним відповідачем незалежно від доводів та підстав позову, оскільки з ним у позивача відсутній спір про речові права; якщо позивач звертається до Мін`юсту з позовом про відшкодування збитків, заподіяних ним через неналежне виконання обов`язків під час розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав та саме така участь Мін`юсту як відповідача за вимогами про відшкодування збитків є можливою;

як свідчить аналіз ухвали Печерського районного суду в м. Києві від 27 травня 2020 року в справі № 757/21256/20-ц (https://reyestr.court.gov.ua/Review/89735500) та ухвали Печерського районного суду в м. Києві від 31 травня 2021 року в справі № 757/45815/20-ц (https://reyestr.court.gov.ua/Review/97471259) в Єдиному державному реєстрі судових рішень арешт і інші заходи забезпечення щодо спірної квартири накладалися в інтересах ОСОБА_4 та Держави в особі Міністерства аграрної політики та промисловості України. Тому саме з ОСОБА_4 та Державою в особі Міністерства аграрної політики та промисловості України у позивача є спір про речові права на спірну квартиру. Тому, за таких обставин, оскаржені судові рішення належить скасувати та в задоволенні позову відмовити.

Суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права (частина перша статті 412 ЦПК України).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, касаційний суд вважає, що: касаційну скаргу належить задовольнити; оскаржені судові рішення скасувати та ухвалити нову рішення про відмову в позові.

Тому з ОСОБА_1 належить стягнути на користь Міністерства юстиції України 18 773,60 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної та касаційної скарги.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Міністерства юстиції України задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 квітня 2024 року, постанову Київського апеляційного суду від 28 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Міністерства юстиції України 18 773,60 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг.

З моменту ухвалення постанови суду касаційної інстанції рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 квітня 2024 року та постанова Київського апеляційного суду від 28 листопада 2024 року втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко