Справа № 214/2168/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Ковтун Н.Г.

при секретарі Фартушній Є.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, заяву ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

04 липня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просить визнати судовий наказ від 19.03.2025 року виданий Саксаганським районним судом. Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі №214/2168/25 за заявою ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , в розмірі частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 18 березня 2025 року до досягнення дитиною повноліття, таким що не підлягає виконанню.

Свої вимоги мотивує тим, що судовий наказ не підлягає виконанню, оскільки судовий наказ було видано помилково, в порушення норм процесуального права, так в матеріалах спарви, на думку заявника, сфальсифікований доказ, а саме акт про місце проживання ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 разом із дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , від 20.02.2025 року, який був складений головою правління ОСББ «Бизова 1МАА» Андрієм Меншовим. На усне звернення заявника до голови правління , останній отримав письмове роз`яснення від 03.07.2025 року в якому йшла мова, про те, що після проведення перевірки з`ясовано , що ОСОБА_2 та її діти на теперішній час не проживають за адресою АДРЕСА_1 .

Також, вказує що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 14 листопада 2003 року укладено шлюб, від шлюб мають двох дітей, однак при зверненні заявою про видачу судового наказу ОСОБА_2 звернулася з вимогою про стягнення аліментів на користь лише однієї дитини. Після чого, ОСОБА_2 звернулася з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на другу дитину, ухвалою суду від 22 квітня 2025 року відмовлено у видачі судового наказу. З огляду на вказане, вважає що суд видав судовий наказ помилково, унаслідок введення в оману з боку заявниці ОСОБА_2 .

Заявник та його представник до зали судового засідання не з`явилися, про дату та час розгляду повідомлені належним чином, в свою чергу адвокат Довбня О.В. надав заяву про розгляд справи за відсутності сторін, просить вимоги задовольнити.

Стягувач ОСОБА_2 до суду не з`явилася, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі.

Дослідивши письмові матеріали справи і наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 19.03.2025 року виданий Саксаганським районним судом. Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі №214/2168/25 за заявою ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , в розмірі частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 18 березня 2025 року до досягнення дитиною повноліття, таким що не підлягає виконанню.

Звертаючись до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, ОСОБА_2 довела наявність у себе такого права, надавши суду копію свідоцтва про народження сина. .

Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 168 ЦПК України у судовому наказі зазначаються повідомлення про те, що під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Відповідно до ст. 173 ЦПК України суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Підстави для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, визначені у ч. 2 ст. 432 ЦПК України, відповідно до якої суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Таким чином, виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

При цьому, словосполучення «або з інших причин» стосується саме відсутності (припинення) обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

З аналізу наведених норм процесуального права вбачається, що законодавцем передбачено судовий спосіб захисту прав боржника у разі якщо стягувач не визнає відсутність обов`язку боржника.

В той же час в підставах, заявлених ОСОБА_1 відсутні обставини, які б вказували на те, що його обов`язок зі сплати аліментів виконано повністю або частково чи цей обов`язок припинено, чи виконано. Відсутні й інші причини для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, зокрема й внаслідок його помилкового видання.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Крім цього, судом встановлено, що заява про видачу судового наказу відповідала за формою та змістом вимогам статті 163 ЦПК України та відповідала критеріям визначеним в статті 161 ЦПК України в частині вимог, за якими може бути видано судовий наказ.

Відтак суд вважає, що немає правових підстав для визнання судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей таким, що не підлягає виконанню, оскільки існує судове рішення, а саме судовий наказ, який набрав законної сили, а тому у відповідності до вимог ст. 129-1 Конституції України та ст. 18 ЦПК України є обов`язковим до виконання.

Так, статтею 273 Сімейного кодексу України визначено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Згідно з ч.7 ст. 170 ЦПК України, у разі видачі судового наказу про стягнення аліментів у розмірі частки заробітку (доходу) платника аліментів, боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Згідно з ч.8 ст. 170 ЦПК Україниу разі видачі судового наказу про стягнення аліментів у розмірі частки заробітку (доходу) платника аліментів чи у твердій грошовій сумі, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3розділу V ЦПК України.

Аналіз вищезазначених норм ЦПК України дає підстави для висновку суду, що судовий наказ за результатами розгляду вимог про стягнення аліментів не може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, оскільки для таких вимог законодавцем визначений особливий порядок перегляду судового наказу.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, оскільки судовий наказ було видано у відповідності до норм цивільного процесуального Закону, на підставі заяви, яка відповідала за формою та змістом вимогам статті 163 ЦПК України та відповідала критеріям визначеним в статті 161 ЦПК України в частині вимог, за якими може бути видано судовий наказ.

Одночасно суд вважає необхідним роз`яснити ОСОБА_1 право звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, звільнення від слати аліментів чи з заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 89, 263, 265, 273, 432, 353, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15-ти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 14 жовтня 2025 року

Суддя Ковтун Н.Г.