УХВАЛА
20 жовтня 2025 року м. Запоріжжя
17.10.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ.
Разом з позовом позивач подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що перебувають на банківських рахунках відповідача ОСОБА_2 у банківських установах, та на рахунки, що будуть відриті відповідачем у банківських установах після ухвалення рішення суду, крім коштів накладення арешту на які заборонено законом.
Вивчивши матеріали позовної заяви та заяви про забезпечення позову, суддя доходить наступних висновків.
Вимоги до змісту та форми зави про забезпечення позову визначені у ст. 151 ЦПК України.
Відповідно до п.п. 3, 4, 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.
В порушення вищезазначених вимог позивачем в заяві про забезпечення позову не обґрунтовано необхідність забезпечення позову та необхідність накладення арешту на всі відкриті банківські рахунки відповідача. Також заява не містить пропозицій заявника щодо зустрічного забезпечення.
Частиною 6 ст. 151 ЦПК України передбачено, що до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.
Підпунктом 4 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання до суду заяви про забезпечення позову сплачується судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 605 грн. 60 коп.
Заявником до заяви не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі. Натомість, заявник у заяві про забезпечення позову зазначив, що звільнений від сплати судового збору на п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як учасник бойових дій.
За приписами пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
В ухвалі від 06 травня 2020 року у справі № 9901/70/20 Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнення від сплати судового збору осіб, які мають, зокрема статус ветеранів війни - учасників бойових дій, обмежено справами, пов`язаними з порушенням їхніх прав. Тобто встановлені цим Законом положення стосуються випадків звернення до суду за захистом прав, пов`язаних винятково зі статусом учасника бойових дій, і не поширюються на подання позовних заяв до суду із вимогами, що виходять за межі таких спірних правовідносин.
Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ. Відповідно до статті 22 цього Закону ветерани війни та особи, на яких поширюється дія цього Закону, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону. Серед них немає права на звернення до суду зі звільненням від сплати судового збору з вимогами, подібними до тих, з якими ОСОБА_1 звернувся у цій справі.
Про наявності інших передбачених законом підстав для звільнення позивача від сплати судового збору за подання до суду зави про забезпечення позову ОСОБА_1 у заяві не зазначав.
Отже, за подання до суду заяви про забезпечення позову позивач мав би сплатити судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.
Право на звернення до суду не є абсолютним і на цьому неодноразово зауважував Європейський суд з прав людини, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. За таких обставин кожна особа, звертаючись до суду із позовом, повинна дотримуватися порядку (рішення Європейський суд з прав людини в справі «Голдер проти Великої Британії» від 21.12.1975).
Частиною 10 ст. 153 ЦПК України передбачено, що суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику без розгляду, про що постановляє ухвалу.
З огляду на викладене, заява про забезпечення позову підлягає поверненню заявнику без розгляду.
Повернення заяви про забезпечення позову без розгляду не позбавляє позивача права повторно подати до суду зазначену заявою з додержанням вимог ст. 151 ЦПК України.
Керуючись статтями 151, 153, 259-261 ЦПК України, суд -
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, проте може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя А.В. Стеценко