справа № 492/1479/25
провадження № 2-з/492/20/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року м. Арциз

Суддя Арцизького районного суду Одеської області Черевата В.І.,

розглянувши позовну заяву ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, -

ВСТАНОВИВ:

20.10.2025 року судді Череватій В.І. була розподілена позовна заява ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за ФОП ОСОБА_1 частки нежитлової будівлі автомайстерні з автомийкою, загальною площею 138,2 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , витребування вказаного майна з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 , скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Позивач мотивував свої позовні вимоги тим, що між позивачем та відповідачем як між суб`єктами підприємницької діяльності 10 березня 2006 року був укладений договір про спільну діяльність.

Пунктом 1.1 цього договору встановлено, що сторони зобов`язалися шляхом об`єднання зусиль і майна, яке належить сторонам, на відповідних правових підставах, спільно діяти для досягнення спільної господарської мети будівництва, введення в експлуатацію будівлі (далі автомайстерня та автомийка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Пунктом 3.1 договору визначено, зокрема, що у випадку виникнення необхідності поділу, а також прибутку від діяльності цього об`єкта, ОСОБА_1 має право на компенсацію у грошовому еквіваленті або на поділ вищезазначеного об`єкта між собою та у відповідності з чинним законодавством.

Грошові та майнові внески сторін, а також майно, створене або придбане сторонами в результаті спільної діяльності складає їх загальну часткову власність, яка розподіляється між сторонами упродовж всього строку роботи автомайстерні та автомийки, після введення будівлі в експлуатацію шляхом отримання прибутку від роботи цього об`єкта (пункт 8.1 договору).

Після введення автомайстерні та автомийки в експлуатацію, право власності на цей об`єкт нерухомості розподіляється наступним чином: ОСОБА_2 є власником частки визначеного у договорі приміщення, а також має право на отримання 50 % прибутку від спільної діяльності; ОСОБА_1 є власником частки визначеного у договорі приміщення, а також має право на отримання 50 % прибутку від спільної діяльності (пункти 9.1, 9.1.1, 9.1.2 договору).

Пунктом 12.1 договору визначено, що договір вступає в силу з моменту його підписання та діє протягом усього строку дії об`єкта.

Відповідно до відповіді № 1915335 від 21.10.2025 р. з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність.

Відповідно до відповіді № 1911227 від 20.10.2025 р. з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_2 припинив підприємницьку діяльність 11.01.20217 року.

Як убачається зі змісту позовних вимог, ОСОБА_1 , як суб`єкт підприємницької діяльності звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 за захистом свого порушеного права власності (визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння), яке є предметом договору про спільну діяльність, укладеного між позивачем та відповідачем 10 березня 2006 року.

Як вбачається з рішення господарського суду Одеської області від 29 квітня 2024 року, справа № 916/4408/23, позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_1 ) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , код НОМЕР_2 ) задоволено повністю.

Визнано недійсним та скасовано рішення про державну реєєстрацію права власності державного реєстратора Сідлецької Ольги Миколаївни, Арцизька міська рада, Одеська область, індексний номер 61364971 від 04.11.2021 року щодо державної реєстрації переходу права власності на нежитлову будівлю автомайстерні з автомийкою, загальною площею 138, 2 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 від ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , код НОМЕР_2 ).

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , код НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_1 ) нежитлову будівлю автомайстерні з автомийкою, загальною площею 138, 2 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 .

Як вбачається з Єдиного реєстру судових рішень вказане рішення набрало законної сили.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Тобто юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Відповідно до положень статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства.

Учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (частина перша статті 2 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

У свою чергу відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України.

Частиною першою статті 20 ГПК України унормовано, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках

З дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності. Аналогічна правова позиція щодо розмежування господарської та цивільної юрисдикції наведена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 904/1083/18.

За положеннями статей 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності (частина перша статті 320 ЦК України).

Тобто, фізична особа, яка є власником, поміж іншого, нерухомого майна, має право використовувати його для здійснення підприємницької діяльності.

Спір у справі виник між позивачем та відповідачем, які будучи суб`єктами підприємницької діяльності 10 березня 2006 року уклали договір про спільну діяльність.

Даний договір укладався з метою об`єднання зусиль і майна, яке належить сторонам, на відповідних правових підставах, спільно діяти для досягнення спільної господарської мети будівництва, введення в експлуатацію будівлі (далі автомайстерня та автомийка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги, спрямовані на захист порушеного права фізичної особи підприємця, за договором про спільну діяльність (господарську), а спірні правовідносини мають господарський (підприємницький) характер, тому цей спір підлягає розгляду судом господарської юрисдикції.

Таким чином подана позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч. 2ст. 186 ЦПК України, про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала. До ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, що надсилається заявникові, додаються позовні матеріали. Копія позовної заяви залишається в суді (ч. 3 ст. 186 ЦПК України).

Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що у відкритті провадження у даній справі слід відмовити на підставі п. 1 ч. 1ст. 186 ЦПК України та роз`яснити заявнику право звернення до господарського суду із зазначеною позовною заявою.

Керуючись ст. 186 ЦПК України, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження у справі за позовною заявою ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Арцизький районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя

Арцизького районного суду В.І. Черевата

Одеської області