Провадження № 2/727/3009/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі: головуючого судді Одовічен Я.В.

за участю секретаря: Бзова Р.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною вище позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 09.09.2015 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .

Від шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Проте, починаючи з осені 2022 року, відносини між ними почали погіршуватися, з цього часу вони проживають окремо. На даний час на розгляді Шевченківського районного суду м.Чернівці перебуває справа про розірвання шлюбу між ними. Дитина проживає разом із нею та перебуває на її утриманні.

Відповідач є батьком дитини, проте не бере участі у вихованні та утриманні їх сина. У зв`язку з цим, вона змушена самостійно повністю матеріально утримувати та піклуватися про їх сина. Позивач самостійно власними силами забезпечує, доглядає та виховує їх сина.

Вказувала на те, що ОСОБА_2 зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на утримання сина. Їй відомо, що стан здоров`я відповідача задовільний, інших дітей на утриманні у нього немає.

З урахуванням зазначених обставин, принципів розумності, справедливості та виваженості, просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі по 4500 гривень щомісячно на дитину до досягнення нею повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ухвалою суду від 18.08.2025 року провадження у справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження та призначено її до судового розгляду.

02.10.2025 року судом було роз`єднано позовні вимоги у справі та виділено позовну вимогу про стягнення аліментів у самостійне провадження.

Представником відповідача було подано відзив на позов. У відзиві представник вказав, що після припинення спільного проживання, ОСОБА_2 не припиняв надавати матеріальну допомогу на утримання дитини в розмірі 2500 гривень щомісячно, що перевищує 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На даний час відповідач не працевлаштований та постійного заробітку не має. Його не значних та не регулярних доходів вистачає лише на харчування та предмети першої необхідності.

Враховуючи наведене, просив визначити розмір аліментів на утримання сина в межах суми 2500 гривень щомісячно.

Представником позивача подано відповідь на відзив. У відповіді представник зазначила, що обставини, викладені у відзиві не відповідають дійсності. Кошти у сумі 2500 гривень на утримання дитини щомісячно відповідач не надає. ОСОБА_2 на даний час перебуває у Франції. Останній лише надав кошти на придбання подарунку на день народження сина. Мати не чинить жодних перешкод батьку у спілкуванні з дитиною. Просила позов задовольнити.

Представником відповідача було подано заперечення на відповідь на відзив. Вказав, що відповідач перебуває на території України та не має змоги сплачувати аліменти у розмірі запропонованому позивачем.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, У поданій до суду заяві просила розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала.

Відповідач також у судове засідання не з`явився. Представник відповідача у поданому відзиві, просив розглянути справу у його відсутності.

Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що сторони з 09.09.2015 року перебувала у зареєстрованому шлюбі (а.с.4).

Від шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6 зв.).

Відповідач ОСОБА_2 записаний як батько, а позивач ОСОБА_1 - як мати в свідоцтві про народження дитини, запис про батьківство не оспорював.

Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які детально врегульовані Сімейним кодексом України.

Зокрема, за змістом ст.7 Кодексу сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою та другою статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу).

Згідно з частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Отже, під час вирішення спору про стягнення аліментів на утримання дитини визначальним є те, разом із ким спільно проживає дитина.

Положеннями статті 81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.77 Кодексу).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 Кодексу).

Положеннями ст.181 Кодексу визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Як було встановлено судом, малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом із позивачем, що відповідач не заперечував.

На підставі наведеного суд вважає, що позивач має право на стягнення аліментів на утримання дитини, оскільки син проживає разом із нею, а тому, з урахуванням заявлених позовних вимог, аліменти повинні бути визначені у твердій грошовій сумі.

Згідно ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно зі статтями 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Суд зазначає, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини, проте, безумовно, враховується судом при визначенні розміру аліментів.

Будь-яких доказів щодо розміру доходів, які одержує ОСОБА_2 , наявності у нього у власності рухомого та нерухомого майна суду надано не було.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2025 рік", прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років становить - 3196 гривні.

Одночасно частиною другою статті 182 СК України в редакції від 08.07.2017 року встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становить 1598 гривень.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку платника аліментів.

Отже, одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Статтею 2 Конвенції Організація Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Гади Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини.

У статті 3 Конвенції Організація Об`єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя.

Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу №4 Декларації права дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Суд також враховує ту обставину, що відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, обов`язок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері і, відповідно до цієї норми, на позивачці також лежить обов`язок по утриманню дітей.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Визначаючи розмір коштів, що стягуються як аліменти, суд повинен прагнути не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги.

Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Розмір стягуваних аліментів повинен служити задоволенню актуальних життєвих потреб, відповідати життєвому стандарту в місці проживання, а не призводити до збагачення та бути джерелом інших нецільових витрат.

З огляду на зазначені вище принципи захисту та піклування про дітей, враховуючи позицію відповідача ОСОБА_2 , який частково визнав позов, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню.

Оскільки дитина проживає разом із матір`ю, а відповідач є її батьком та на нього покладено однаковий із позивачем обов`язок щодо їх утримання і матеріального забезпечення, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі по 3500 гривень щомісячно.

На переконання суду такий розмір аліментів, з урахуванням обов`язку позивачки по утриманню дитини, забезпечить потреби малолітньої дитини, відповідатиме об`єктивним можливостям відповідача, який не заперечував проти стягнення аліментів у зазначеному розмірі, задовольнятиме правомірні очікування позивача на отримання аліментів, і з урахуванням балансу інтересів батьків та дитини буде достатнім для забезпечення її належного утримання та відповідатиме можливостям батька надавати таку допомогу.

Положенням ст.191 Сімейного кодексу України визначено, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

На підставі п. 1 ч. 1ст.430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 1211 грн. 20 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.2, 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 264, 265, 352-354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП не відомий), зареєстрованого в с.Рокитне, Чернівецького району, Чернівецької області, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), проживаючої в АДРЕСА_1 , аліменти на утримання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі по 3500 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 05.08.2025 і до повноліття дитини.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП не відомий), зареєстрованого в с.Рокитне, Чернівецького району, Чернівецької області, на користь держави судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Рішення суду підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя: Одовічен Я.В.