ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 року м. Фастів

Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Анапріюк С.П.,

за участю секретаря Куценко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання майна об`єктами права спільної сумісної власності подружжя,

встановив:

У провадженні Фастівського міськрайонного суду Київської області перебуває зазначена цивільна справа.

Фастівський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 04 червня 2025 року відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив справу до підготовчого судового засідання на 02.07.2025.

02.07.2025 розгляд справи відкладено на 30.07.2025 у зв`язку з неявкою представника відповідача та заявленим нею клопотанням про відкладення розгляду справи.

Фастівський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 30 липня 2025 року закрив підготовче провадження у справі та призначив її до судового розгляду по суті на 10.09.2025 року.

10.09.2025 розгляд справи відкладено на 06.10.2025 у зв`язку із заявленим клопотанням представниками сторін про необхідність додаткового часу для погодження умов мирової угоди.

06.10.2025 розгляд справи відкладено на 15.10.2025.

У судовому засіданні 5 жовтня 2025 року сторони подали до суду спільну заяву про затвердження мирової угоди у справі та мирову угоду, яка підписана позивачем та відповідачем.

Згідно з умовами мирової угоди, сторони погодили визнати об`єктами спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступне майно (транспортні засоби, які є предметом пору в цій справі):

- автомобіль марки Daewoo модель Lanos, 2002 року випуску, об`єм двигуна 1500 куб. см, дата державної реєстрації 17.12.2016 року, реєстраційні дії здійснювались в ТСЦ МВС №1842, який 18.07.2020 в ТСЦ МВС №3242 перереєстрований на нового власника.

-автомобіль марки Renault модель Trafic, 2006 року випуску, об`єм двигуна 1870 куб. см, дата державної реєстрації 30.03.2019 року, реєстраційні дії здійснювалися в № 6843, який 08.11.2022 року в ТСЦ МВС №3242 перереєстрований на нового власника.

-автомобіль марки Nissan модель Oashqai; 2012 року випуску, об`єм двигуна - 1461 куб. см, дата державної реєстрації 22.11.2022 року, реєстраційні дії здійснювалися в ТСЦ МВС №3242, який 20.05.2023 в ТСЦ МВС №3242 перереєстрований на нового власника.

-мотоцикл Geon модель Scrambler 250 2021 року випуску, об`єм двигуна - 223 куб. см, дата державної реєстрації 30.03.2019 року, реєстраційні дії здійснювалися в ТСЦ МВС №6842, який 08.11.2022 року в ТСЦ МВС №3242 був перереєстрований на нового власника.

Також сторони погодили стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в порядку компенсації вартості 1/2 частини відчужених спільних транспортних засобів під час поділу спільного сумісного майна подружжя грошові кошти у розмірі 398 633,50 грн (797 267,00 грн/2) з розрахунку 87 250,00 грн (за автомобіль марки Daewoo модель Lanos: 2002 року випуску), 214380,00 грн (за автомобіль марки Renault модель Nrafic; 2006 року випуску), 444550,00 грн (за автомобіль марки Nissan модель Oashqai; 2012 року випуску), 51087,00 грн (за мотоцикл Geon модель Scrambler 250 2021 року випуску).

Також стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2 400,00 грн за вартість проведеної експертної оцінки щодо вартості автомобілів та мотоцикла, судовий збір сплачений позивачкою за звернення до суду з цим позовом у розмірі 3 986,34 грн, а всього 6 386,34 гривень. Витрати пов`язані з розглядом справи на професійну правничу допомогу покласти на відповідача.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 погоджуються, що вказані транспортні засоби є спільним майном подружжя.

Крім цього, у тексті поданої до суду мирової угоди сторони зазначають про те, що відповідач ОСОБА_2 не заперечує проти позовних вимог і в рахунок спільного майна подружжя (автомобілів та мотоцикла) сплачує позивачу ОСОБА_1 грошову компенсацію в повному обсязі за вартість частини автомобілів, а також вартість частини житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 та вартість частини земельної ділянки (кадастровий номер :02:002:0483) у розмірі 20 000,00 доларів США.

Позивач ОСОБА_1 не заперечує прийняти грошові кошти в розмір 20000 доларів США (еквівалент до євро по курсу на момент підписання угоди 16 976,89 євро), що становить частини вартості транспортних засобів та частину житлового будинку, господарських будівель та споруд та частину земельної ділянки та не заперечує проти визнання за відповідачем ОСОБА_2 права власності на частини будинку та земельної ділянки.

Визнати право власності за ОСОБА_2 на частину житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 та частину земельної ділянки (кадастровий номер :02:002:0483) по АДРЕСА_1 .

Підписанням цієї мирової угоди позивач підтверджує отримання від відповідача грошової компенсації за частину спільного майна подружжя в розмірі, визначеному умовами мирової угоди.

Позивач у судовому засіданні підтримала подану до суду заяву про затвердження мирової угоди та покладалась на думку свого представника щодо її обґрунтування та в усіх процесуальних питаннях. На запитання суду пояснила, що найближчі роки не має наміру повертатись до України, оскільки має роботу та проживає з дітьми в Іспанії. З огляду на це вона не потребує житла в Україні.

Представник позивача адвокат Олексієнко О.О. у судовому засіданні підтримав вимоги поданої до суду заяви про затвердження мирової угоди, просив суд задовольнити клопотання представника відповідача про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, оскільки подані документи мають значення для вирішення спору між сторонами стосовно транспортних засобів, які частково відчужені, а частково перебувають у користуванні.

Відповідач у судовому засіданні підтримав подану до суду заяву про затвердження мирової угоди та покладався на думку свого представника щодо її обґрунтування та в усіх процесуальних питаннях.

Представник відповідача адвокат Ничик А.В. у судовому засіданні заявила клопотання про долучення до матеріалів справи правовстановлюючих документів, які підтверджують перебування на праві власності у відповідача та позивача по частині житлового будинку та земельної ділянки, вирішення питання власності про які вони включили до мирової угоди. Також просила суд долучити до матеріалів справи висновок від 05.08.2024 про ринкову вартість житлового будинку.

На запитання суду представник відповідача пояснила, що залучення до вирішення спору цього нерухомого майна не суперечить вимогам ст. 207 ЦПК України, якою передбачено право суду вийти за межі позовних вимог та не порушує права чи інтереси інших осіб чи сторін справи. Вважає запропонований варіант вирішення питання доцільним, оскільки сторони погодились у такому випадку відмовитись від майнових претензій один до одного та одразу вирішити всі питання розподілу спільного майна.

Також на запитання суду зазначила, що у сторін існують перешкоди для оформлення угод стосовно цієї нерухомості у нотаріальному порядку через перебування позивачки за кордоном та величезні черги у нотаріусів.

На запитання суду повідомила, що вважає недоцільним звернення відповідача із зустрічним чи новим позовом, а також звернення позивачки з іншим позовом стосовно цих об`єктів нерухомості, оскільки вже витрачено час та кошти на цю процедуру, тому в інтересах сторін буде вирішення цих питань у цьому провадженні шляхом звернення до суду із заявою про затвердження мирової угоди.

Крім цього, на запитання суду пояснила, що про вирішення такого питання немає необхідності ставити до відома орган опіки та піклування, оскільки він не втручається у спори між подружжям щодо поділу майна і це питання не впливає на житлові інтереси дітей, оскільки у випадку затвердження судом мирової угоди нерухоме майно перейде у власність відповідача, який є батьком цих дітей.

Суд, ознайомившись зі змістом мирової угоди, перевіривши матеріали справи, дійшов такого висновку.

Одним із принципів цивільного судочинства, крім верховенства права, складовою якого є принцип законності, є також диспозитивність, яка, відповідно до частини третьої статті 13 ЦПК України, передбачає у тому числі можливість для учасника справи розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно із ч. 7 ст. 49 ЦПК України, сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу.

Мета, зміст, порядок укладення сторонами мирової угоди та її затвердження судом визначені у статті 207 ЦПК України.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 207 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.

Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Частиною п`ятою статті 207 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Отже, зміст статті 207 ЦПК України свідчить, що обов`язковою умовою затвердження судом мирової угоди є її відповідність вимогам закону і відсутність порушення прав чи законних інтересів третіх осіб.

Тобто йдеться про дотримання як вимог, передбачених процесуальних законодавством, так і вимог, які унормовані приписами цивільного законодавства.

Відповідність змісту мирової угоди вимогам матеріального закону передбачає, зокрема, аналіз об`єкта мирової угоди майна, яким за умовами мирової угоди розпоряджаються її суб`єкти.

Для з`ясування того чи не порушує мирова угода права та законні інтереси інших осіб, суд повинен встановити, що: 1) майно, яке передається за мировою угодою, не вилучене з обігу і не обмежене в обігу; 2) учасники мирової угоди мають право розпоряджатися цим майном, що підтверджується правовстановлюючими документами; 3) майно, яке передається за мировою угодою, не перебуває під арештом і щодо нього відсутній спір з іншими особами.

Визнанням мирової угоди суд засвідчує відповідність умов цієї угоди вимогам закону та дотримання балансу законних прав та інтересів сторін, дотримання вимог (принципу) справедливості судового рішення у спосіб визначений в умовах мирової угоди.

Цивільним процесуальним законом на суд покладено обов`язок під час визнання мирової угоди перевірити, чи не суперечать умови мирової угоди закону, чи не порушують такі умови права, свободи та інтереси інших осіб, чи не суперечать дії законного представника однієї із сторін мирової угоди інтересам особи, яку він представляє, чи мають представники сторін відповідні повноваження на укладення мирової угоди та роз`яснити сторонам наслідки визнання мирової угоди.

Умови мирової угоди мають бути викладені чітко та недвозначно для уникнення неясності та спорів стосовно її змісту під час виконання.

Суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана відповідно до її умов, або якщо така угода остаточно не вирішує спір чи може призвести до виникнення нового спору.

Отже, вирішуючи питання про затвердження мирової угоди, суд має врахувати те, що умови мирової угоди не можуть суперечити закону, а також брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із таким затвердженням.

Суд бере до уваги, що метою мирової угоди є врегулювання спору між сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обов`язків сторін і предмету спору, тобто матеріально-правової вимоги позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення.

Не може визнаватися судом мирова угода, умови якої не пов`язані зі спірними правовідносинами.

У цій справі суд встановив, що предметом спору у цій справі є вимога ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання транспортних засобів об`єктами спільної сумісної власності подружжя.

Проте у тексті поданої до суду мирової угоди сторони вказують про узгоджене ними обопільне бажання також вирішити питання щодо передачі позивачкою на користь відповідача частини житлового будинку та земельної ділянки та визнати за відповідачем право власності на ці частини об`єктів нерухомості.

Суд зазначає, що сторони не врахували те, що мирова угода не є правочином, який вчиняється за загальними правилами цивільного законодавства.

Мирова угода є різновидом зобов`язання, яке виникає на підставі домовленості за взаємною згодою сторін у письмовій формі та затверджується судовим рішенням (ухвалою).

З огляду на це суд висновує, що умови мирової угоди, запропоновані сторонами, суперечать закону, оскільки фактично її умови зводяться до того, що суд має визнати за відповідачем право власності на нерухоме майно, яке не є предметом спору у цій справі, що не відповідає вимогам процесуального закону та приписам Цивільного кодексу України щодо порядку набуття та оформлення права власності на нерухоме майно.

Суд наголошує, що укладення мирової угоди неможливе, коли процедура врегулювання правовідносин врегульована законом і не може змінюватись волевиявленням сторін.

Крім того, право власності на нерухоме майно за приписами цивільного законодавства може бути переоформлене на відповідача на підставі цивільно-правової угоди, оформленої нотаріально, з послідуючою реєстрацією в органах державної реєстрації речових прав, і таке питання не потребує додаткового врегулювання судовим рішенням.

Суд вважає, що сторони шляхом укладення мирової угоди намагаються узаконити право власності нерухомого майна за відповідачем, однак такий порядок укладення угод щодо набуття у власність нерухомого майна суперечить чинному законодавству.

Тотожний висновок висловив Верховний Суд в ухвалі від 01.08.2018 року у справі №760/15287/15-ц та у постанові від 30.05.2018 року у справі №759/4103/16-ц.

За наслідкам розгляду цієї заяви суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відмови у затвердженні мирової угоди, оскільки її умови стосуються прав та обов`язків сторін, які не входять до предмету спору в цій справі, а також обраний сторонами порядок реалізації майнових прав щодо нерухомого майна суперечить засадам, встановленим процесуальним законом для укладення мирової угоди.

Керуючись ст. 207, 258-260, 261 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про затвердження мирової угоди.

Продовжити судовий розгляд справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повна ухвала виготовлена 20.10.2025.

Суддя Сніжана АНАПРІЮК