Провадження № 22-ц/801/1730/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борисюк І. Е.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 рокуСправа № 127/11442/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів: Берегового О. Ю., Панасюка О. С.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 13 червня 2025 року у м. Вінниці суддею цього суду Борисюк І. Е., дата складання його повного тексту відповідає даті його ухвалення,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - АТ «А-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 звернулася до АТ «А-Банк» щодо отримання банківських послуг та підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку.

25 березня 2024 року відповідач уклала договір з позивачем № АВН0СТ95972217 щодо надання їй кредиту в сумі 25000,00 грн строком на 12 місяців (до 24 березня 2025 року) зі сплатою процентів у розмірі 85 % річних.

Крім того, відповідно до п. 11 заяви про надання послуги «Швидка готівка» та паспорту споживчого кредиту «Швидка готівка» у випадку порушення зобов`язань із погашення заборгованості передбачено сплату пені у розмірі 0,07% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки.

Відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 11 квітня 2025 року становить 41965,48 грн, з яких: 25000,00 гривень - заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту), 13271,75 грн - заборгованість за процентами, 3693,73 грн - пеня.

За таких обставин позивач просив стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 41965,48 грн та понесені судові витрати.

13 червня 2025 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» заборгованість за кредитним договором № АВН0СТ95972217 від 25 березня 2024 року в сумі 38271,75 грн, з яких: 25000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 13271,75 грн - заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами за період з 25 березня 2024 року до 24 березня 2025 року, а також 2209,23 грн судового збору.

Не погодившись із ухваленим рішенням, АТ «А-Банк» подало апеляційну скаргу, у якій посилається на неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення в частині відмовлених позовних вимог скасувати та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи скарги, позивач вважає, що судом першої інстанції помилково відмовлено у стягненні пені з посиланням на п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, оскільки ця норм ЦК України у даному випадку є загальною нормою законодавства та не підлягає застосуванню, зважаючи на те, що спеціальною нормою є положення Закону України «Про споживче кредитування».

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абз. 1 п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У абз. 3 п. 15 названої постанови Пленуму зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені в розмірі 3693,73 грн, тому в іншій частині рішення суду в силу ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін з таких підстав.

Судом установлено, що 22 вересня 2022 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк». У цій анкеті-заяві зазначено, що дана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, що розміщені за посиланням http://a-bank.com.ua, становлять між нею та банком договір про надання банківських послуг, умови якого їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення.

25 березня 2024 року ОСОБА_1 ознайомилась із паспортом споживчого кредиту «Швидка готівка» і того ж дня подала заяву про надання даної послуги № АВН0СТ95972217 та отримання суми кредиту - 25000,00 грн на строк кредиту у 12 місяців з 25 березня 2024 року по 24 березня 2025 року (включно) з фіксованою процентною ставкою 85 % на рік; розмір щомісячного платежу 3184,40 грн; номер платіжної картки, що є доступом до поточного рахунку, на який зараховується сума кредиту - НОМЕР_1.

Підписуючи вищевказану заяву відповідач підтвердила, що до укладення цієї угоди ознайомилась з актуальними Умовами та правилами надання банківських послуг АТ «А-БАНК», що розміщені за посиланням www.a-bank.com.ua/terms, та до укладання цієї угоди ознайомлена з інформацією, яка розміщується на вебсайті та доступна за посиланням www.a-bank.com.ua, в повному об`ємі у відповідності до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії»; ця заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, що розміщені на сайті банку www.a-bank.com.ua, Таблицею обчислення загальної вартості кредиту становлять договір; отримала їх примірники, вони їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення.

З матеріалів справи слідує, що відповідач вчинила ряд дій, спрямованих на укладення кредитного договору, і підписала договір № АВН0СТ95972217 від 25 березня 2024 року електронним підписом одноразовим ідентифікатором. В свою чергу позикодавцем було проведено ідентифікацію та верифікацію клієнта - відповідача.

Тобто судом встановлено, що договір № АВН0СТ95972217 від 25 березня 2024 року укладений між відповідачем та банком в електронній формі, якими було погоджено усі істотні умови цього договору при його укладенні.

На підтвердження виконання умов договору № АВН0СТ95972217 від 25 березня 2024 року позивачем суду надано меморіальний ордер від 25 березня 2024 року, згідно якого 25 березня 2024 року ОСОБА_1 було видано кредит в сумі 25000,00 грн.

З розрахунку заборгованості, здійсненого позивачем станом на 11 квітня 2025 року, який узгоджується із випискою по кредиту від 11 квітня 2025 року, вбачається, що заборгованість за договором № АВН0СТ95972217 від 25 березня 2024 року становить 41965,48 грн, з яких: 25000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 13271,75 грн - заборгованість по відсотках; 3693,73 грн - пеня.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції вважав, що відповідачем заборгованість за кредитним договором не погашена, належних розрахунків відповідач не провела, відповідно ухилилась від виконання зобов`язань, взятих на себе згідно із кредитним договором. Відповідачем не спростовано факт отримання кредитних коштів, а також розмір заборгованості, визначений позивачем як за тілом кредиту, так і за відсотками за користування кредитом. Відповідно суд дійшов висновку про наявність підстави для захисту прав позивача шляхом стягнення на його користь з відповідача заборгованості за кредитним договором № АВН0СТ95972217 від 25 березня 2024 року станом на 11 квітня 2025 року в сумі 38271,75 грн, з яких: 25000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 13271,75 - грн заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами за період з 25 березня 2024 року до 24 березня 2025 року.

Разом з тим, звертаючись до суду із даним позовом, АТ «А-Банк» просило крім заборгованості за тілом кредиту (суми яку фактично отримала в борг позичальник) та відсотками за користування кредитом стягнути з відповідача пеню за кредитним договором, що за розрахунком позивача становить 3693,73 грн.

Так, відповідно до умов кредитного договору № АВН0СТ95972217 від 25 березня 2024 року у випадку порушення позичальником зобов`язань із погашення заборгованості ним сплачується пеня у розмірі 0, 07 % (не менше 1 гривні) від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочення, яка не може бути більшою за 15 % від простроченого платежу.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення пені, суд виходив з того, що за положеннями п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, неустойка та інші платежі, як захід відповідальності, за період включно із 24 лютого 2022 року і на період дії воєнного, надзвичайного стану та тридцятиденний строк після його припинення або скасування, не нараховуються за кредитними договорами (договорами позики) і підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем), а тому дійшов висновку, що нарахована АТ «А-Банк» неустойка в сумі 3693,73 грн не підлягає стягненню.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів повністю погоджується.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ч. 1 ст. 14 ЦК України).

Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (постанова Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі №320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)).

Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт).

Верховний Суд вже викладав висновки щодо застосування п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів.

Так, у постанові від 12 лютого 2025 року у справі №758/5318/23 зроблено висновок, що «у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання).

Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».

З урахуванням викладеного, до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку із невиконанням відповідачем грошових зобов`язань, що випливають із кредитного договору № АВН0СТ95972217 від 25 березня 2024 року підлягають застосуванню вимоги п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що безпомилково враховано судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги, зазначених висновків суду не спростовують, зводяться до власного тлумачення норм матеріального права, а тому не заслуговують на увагу.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції слід віднести за рахунок особи, яка подала апеляційну скаргу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 червня 2025 року - без змін.

Понесені Акціонерним товариством «Акцент-Банк» у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції судові витрати залишити за ним.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді: О. Ю. Береговий

О. С. Панасюк