П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2025 року м. Київ

Справа № 757/52091/23-ц

Провадження №22-ц/824/14198/2025

Резолютивна частина постанови оголошена 15 жовтня 2025 року

Повний текст постанови складено 16 жовтня 2025 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А. М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О. І.,

секретаря Желепи В.В.

сторони: позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Рада 4»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 4» на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 05 червня 2025 року, постановлену у складі судді Новак Р.В.,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20 січня 2025 року закрито провадження по справі за позовною заявою ТОВ «Рада 4» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

03 квітня 2025 року представник ТОВ «Рада 4» подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив повернути ТОВ «Рада 4» з державного бюджету 50% судового збору сплаченого з позовної заяви у розмірі 1 703, 60 грн.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05 червня 2025 року відмовлено в задоволенні заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення щодо повернення судового збору за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 4» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що з мотивувальної частини ухвали вбачається, що підставою закриття провадження у справі є відсутність предмету спору, а отже фактично позивач відмовився від позову, вимоги заявника щодо повернення сплаченого ним судового збору за подання позовної заяви, задоволенню не підлягають. За таких обставин, дійшов висновку, що заява про ухвалення додаткового рішення щодо повернення судового збору задоволенню не підлягає.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду представник ТОВ «Рада 4» - адвокат Золотопуп С.В подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення щодо повернення судового збору та повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Рада 4» з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого з позовної заяви, у розмірі 1073,60 грн.

Зазначає, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні заяви, обґрунтовуючи це посиланням на попередню ухвалу від 20.01.2025 року про закриття провадження у зв`язку з відсутністю предмету спору, та знову ж таки, вказуючи, що «фактично позивач відмовився від позову, вимоги заявника щодо повернення сплаченого ним судового збору за подання позовної заяви, задоволенню не підлягають».

Неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права щодо підстав закриття провадження у справі полягає у тому, що суд за наявності заяви позивача про відмову від позову, яка зумовлена задоволенням вимог відповідачем після пред`явлення позову, тобто при відсутності на розгляд суду позовних вимоги, суд в оскаржуваній ухвалі виходив із того, що має місце «відсутність предмету спору».

В судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку представник ТОВ «Рада 4» адвокат Золотопуп С.В. підтримав доводи апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи, а саме ухвали Печерського районного суду м. Києва від 20 січня 2025 року вбачається, що провадження у справі було закрито у відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України в зв`язку з відсутністю предмету спору. При цьому в заяві про закриття провадження у справі (а.с. 126-127) представник позивача керуючись п.4 ч. 2 ст. 255 ЦПК України та ч.1 ст. 142 ЦПК України просив вирішити питання про повернення судового збору позивачу з державного бюджету.

Відповідно до ч. 2 ст. 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у справі у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Частиною 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Статтею 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України зазначено такі ж положення як і в ч. 3 ст. Закону України «Про судовий збір», що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Частиною 9 ст.141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Згідно ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Відповідно до ч.6 ст.142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини 9 статті 141 цього Кодексу.

З системного аналізу наведених норм вбачається, що судові витрати позивача не відшкодовуються відповідачем у разі відмови позивача від позову. Якщо позивач не підтримує своїх вимог внаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Під час вирішення питання про закриття провадження у справі суд першої інстанції встановив, що відповідач погасив спірну заборгованість, яка була предметом позову після його пред`явлення до суду, тому закрив провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України в зв`язку з відсутністю предмету спору. Отже, позивач не підтримав своїх позовних вимог, що були задоволені відповідачем після пред`явлення позову.

Позивач не оскаржив ухвалу суду в частині закриття провадження у справі, що свідчить про те, що він погодився з її мотивами, зокрема щодо визначення правової підстави для закриття провадження у справі - відсутність предмета спору.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновок суду про відмову в задоволенні заяви про повернення позивачу судового збору з бюджету України не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, відхиляються колегією суддів з підстав, зазначених вище, оскільки вони суперечать положенням ч. 3 ст. 142 ЦПК України, якою визначено порядок вирішення вказаного питання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ТОВ «Рада-4» необхідно залишити без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 05 червня 2025 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст.259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 4» - залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 05 червня 2025 року - скасувати.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О. І. Шкоріна