Справа № 444/3911/25
Провадження № 2/444/1949/2025
УХВАЛА

про передачу справи на розгляд іншого суду

10 жовтня 2025 року суддя Жовківського районного суду Львівської області Олещук М. М., вивчивши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області, юридична адреса: 80316 м.Рава-Руська, вул.Грушевського, 1, Львівський район Львівська область, третя особа, яка не заявляє вимог: Міністерство юстиції України, юридична адреса: 01001 м.Київ, вул.Архітектора Городецького, 13, про визнання права власності на нерухоме майно, скасування рішення про відмову в державній реєстрації та зобов`язання державного реєстратора внести запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Жовківського районного суду Львівської області з позовом до відповідача Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє вимог: Міністерство юстиції України про визнання права власності на нерухоме майно, скасування рішення про відмову в державній реєстрації та зобов`язання державного реєстратора внести запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідно до положень ст.ст.16, 316, 321, 328, 392, 617 ЦК України.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є власником квартири АДРЕСА_2 . Право власності на майно набуте на підставі договору купівлі-продажу від 10.03.2001 року, укладеного з громадянами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , посвідченим нотаріусом Костюченко Т.С., зареєстрованим в реєстрі за №АВР №458738 з подальшою реєстрацією в БТІ м.Торез.

З метою оформлення права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (ДРРП) позивач ОСОБА_1 06.09.2024 року звернувся із заявою №62817744 до державного реєстратора прав на нерухоме майно до Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області в особі державного реєстратора Дмитрієнко Наталії Тарасівни. 09.10.2024 року реєстратор виніс рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій №75456955, обґрунтувавши це відсутністю відомостей про зареєстровані права з архівів БТІ м.Чистякове через окупацію, посилаючись на п.3 ч.3 ст.10 та п.8 ч.1 ст.24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Позивач зазначає, що вищезазначена відмова є необґрунтованою, протиправною та що грубо порушує ст.41 Конституції України.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку, що дану справу належить передати для розгляду за підсудністю до іншого суду у зв`язку з наступним.

Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Відповідно до ст 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Виняток з даного правила становить альтернативна підсудність (ст. 28 ЦПК України) та виключна підсудність (ст. 30 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Виключну підсудність встановлено, зокрема, для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах у справі № 460/4286/16-ц від 23.01.2018 та у справі № 640/16548/16-ц від 16.05.2018, до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 Цивільного кодексу України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 Цивільного кодексу України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 Цивільного кодексу України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 10.04.2019 року (справа № 638/1988/17, провадження № 61-30812св18), правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно. Позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.07.2020 у справі № 910/10647/18 зазначила, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

У постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 Велика Палата ВС визначила, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередній об`єкт спірних правовідносин.

Таким чином, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна та стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо.

З урахуванням наведеного, оскільки спір стосується про визнання права власності на нерухоме майно(квартира АДРЕСА_2 ), а тому спір у даній справі є таким, що виник «з приводу нерухомого майна», у зв`язку з чим має вирішуватись судом за місцезнаходженням об`єкта нерухомого майна за правилами виключної підсудності, визначеними в ч. 1 ст. 30 ЦПК України.

Разом з цим, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовийрежим воєнногостану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Законом України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що у разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.

Судом враховано, що Розпорядженням Вищого спеціалізованого суду України № 2710/38-14 від 02.09.2014 року визначено територіальну підсудність справ, підсудних розташованим у районі проведення антитерористичної операції місцевим загальним та апеляційним судам, згідно якого, справи, віднесені до розгляду Торезьким міським судом Донецької області розглядаються Бердянським міськрайонним судом Запорізької області.

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 10 березня 2022 року № 4/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість суду здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Бердянського міськрайонного суду Запорізької області з визначенням територіальної підсудності справ за Томаківським районним судом Дніпропетровської області.

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 14 вересня 2022 року № 49/0/922 внесено зміни до розпоряджень Голови Верховного Суду від 10 березня 2022 року №4/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», від 12 березня 2022 року №5/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Запорізької області)» та від 14 березня 2022 року №7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької, Запорізької та Харківської областей)», визначивши територіальну підсудність судових справ Бердянського міськрайонного суду Запорізької області за Олександрівським районним судом міста Запоріжжя.

Враховуючи вищевикладене, розгляд даної справи за правилами виключної підсудності підсудний Олександрівському районному суду міста Запоріжжя (69063, Україна, Запорізька обл., місто Запоріжжя, вулиця Олександрівська, будинок, 6) .

Відповідно до ч. 1 ст. 378 ЦПК України, недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно зі ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст. 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Керуючись ст.ст. 27, 30, 31, 258-260, 261, п.9 ч.1 ст.353, 354 ЦПК України, суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє вимог: Міністерство юстиції України про визнання права власності на нерухоме майно, скасування рішення про відмову в державній реєстрації та зобов`язання державного реєстратора внести запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, надіслати за підсудністю на розгляд до Олександрівського районного суду міста Запоріжжя (69063, Україна, Запорізька обл., місто Запоріжжя, вулиця Олександрівська, будинок, 6).

Копію ухвали направити позивачу - для відома.

Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою ЦПК України підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 31 ЦПК України, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Повний текст ухвали складено 10.10.2025 року.

Суддя: Олещук М. М.