Справа № 766/4333/24
23 вересня 2025 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючого судді Булах Є.М.,
секретар судового засідання Арутюнова К.А.,

справа №766/4333/24; провадження №2/766/6075/25
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за
відповідача: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ),
предмет та підстави позову: про скасування державної реєстрації, припинення права власності, повернення земельної ділянки
учасники справи: не з`явилися
негайно після закінчення судового розгляду по суті, ухвалив рішення про наступне та,-
І. Виклад позиції позивача.
У березні 2024 року прокурор керівник Скадовської окружної прокуратури Херсонської області діючи в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, Херсонської обласної державної адміністрації (Херсонська обласна військова адміністрація), Чулаківської сільської ради Скадовського району Херсонської області звернувся до суду з позовом до відповідачів про скасування державної реєстрації, припинення права власності, повернення земельної ділянки, у якому просить:
-скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Голопристанського районного нотаріального округу Херсонської області Маршалової М.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №56716954 від 19.02.2021 з одночасним припиненням права власності товариства з обмеженою відповідальністю керуюча компанія «Альянс» на групу нежитлових приміщень «Ангар» загальною площею 5700 кв.м. за адресою: Херсонська область, Голопристанський район, Геройська сільська рада;
-здійснити розподіл судових витрат, які складаються із судового збору у розмірі 13 323,20 та стягнути їх на користь Херсонської обласної прокуратури.
Для державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку надано судове рішення від 07.03.2008 у справі №2-417/08, яким визнано дійсним укладений 10.01.2008 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договір купівлі-продажу та за останнім визнано право власності на земельні ділянки на території Геройської сільської ради, у т.ч на спірну земельну ділянку. Також надано довідку за підписом керівника апарату Голопристанського районного суду від 24.10.2018 №01-45/741/2018 про те, що цивільна справа №2-417/08 розглянута з винесенням рішення про задоволення позовних вимог. Також надано інформацію з Державного земельного кадастру про те, що земельна ділянка з таким кадастровим номером належить до державної власності, право на яку набуто державою в особі Голопристанської районної державної адміністрації за цивільно-правовим договором від 03.03.2012.
Водночас, за інформацією Голопристанського районного суду №01-32/8/2020 від 12.11.2020, цивільна справа №2-417/2008 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 при перевірці алфавітних покажчиків за 2008 рік відсутня.
За вказаним номером справи винесено рішення від 08.07.2008 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ПП ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Також згідно відповіді Голопристанського районного суду №01-29/8/2021 від 21.07.2021, відповідно до журналу реєстрації вихідної кореспонденції (в електронному вигляді) за 24.10.2018 документ за вих.. №01-45/741/2018 відсутній.
Крім того, спірна земельна ділянка фактично знаходиться у межах прибережної захисної смуги, а саме на відстані 628,4-637,4 м. від урізу Ягорлицької затоки Чорного моря.
Таким чином, спірна земельна ділянка повністю знаходиться у нормативно визначених межах прибережної захисної смуги Ягорлицької затоки Чорного моря, а також віднесена до земель природно-заповідного фонду, що унеможливлює її відведення у приватну у власність та подальше господарське використання в силу ст.. 60 ЗК України, ст.. 88 ВК України, ст.. 9 Закону України «Про природно-заповідний фонд України».
Таким чином, державна реєстрація права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку проведена на підставі неіснуючого судового рішення та неіснуючої довідки. Більш того, на час державної реєстрації права власності земельна ділянка не могла перебувати у приватній власності.
В подальшому, спірну земельну ділянку реалізовано на прилюдних торгах на виконання рішення Голопристанського районного суду у справі №654/117/18 від 22.01.2018. А саме, за результатами проведення електронних торгів ДП «СЕТАМ» складено протокол про проведення електронних торгів №400553 від 22.04.2019, переможцем визначено ПП «Агросупермаркет».
17.05.2019 начальником Голопристанського МВДВС ГТУЮ у Херсонській області складено та затверджено акт про проведення електронних торгів, на підставі якого приватним нотаріусом Голопристанського РНО Маршаловою М.В. 30.05.2019 за реєстраційним №1107 видано ПП «Агросупермаркет» свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів із зазначенням вартості придбаної земельної ділянки в сумі 39 379,90 грн та прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №47119393 від 30.05.2019 на спірну земельну ділянку.
25.09.2020 ПП «Агросупермаркет» продав спірну земельну ділянку ТОВ «ІМПЕРСПРОМ» за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Голопристанського районного нотаріального округу за реєстровим №2021 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №54268864 від 25.09.2020).
28.09.2020 між ТОВ «ІМПЕРСПРОМ» та ПП «ЛК-АГРО» укладено договір оренди спірної земельної ділянки строком на 49 років.
04.11.2020 ТОВ «ІМПЕРСПРОМ» отримало містобудівні умови та обмеження №19/04-17 на будівництво складських приміщень сільськогосподарського призначення на спірній земельній ділянці.
19.01.2021 ТОВ «ІМПЕРСПРОМ» продало спірну земельну ділянку ТОВ «СХ ГРУП» за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Голопристанського районного нотаріального округу за реєстровим №32 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №56218021 від 19.01.2021)
01.02.2021 ТОВ «СХ ГРУП» подало до Управління ДАБІ у Херсонській області декларацію про готовність до експлуатації об`єкта: складські приміщення сільськогосподарського призначення на спірній земельній ділянці.
10.02.2021 на підставі вказаної декларації, техпаспорту на групу нежитлових приміщень «Ангар» №1429/32 державним реєстратором виконкому Музиківської сільської ради Білозерського району Херсонської області Шуліка Є.Г. 20.02.2021 зареєстровано право власності на групу нежитлових приміщень на спірній земельній ділянці за ТОВ «СХ ГРУП» (запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №40497020).
Тобто, на спірній земельній ділянці відсутній об`єкт нерухомого майна група нежитлових приміщень, які зареєстровані за ТОВ «СХ ГРУП».
19.02.2021 ТОВ «СХ ГРУП» продало спірну земельну ділянку та групу нежитлових приміщень на ній «Ангар» ТОВ КК «АЛЬЯНС» за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Голопристанського районного нотаріального округу за реєстровим №317 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо земельної ділянки №56716019 від 19.02.2021 (запис про право власності №40643351) та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо нежитлових приміщень №56716954 від 19.02.2021 (запис про право власності №40644239)).
Ураховуючи зазначене, для забезпечення Чулаківській сільській раді Скадовського району Херсонської області реальної та безперешкодної можливості реалізувати усі правомочності власника щодо спірної земельної ділянки необхідно усунути перешкоди у користуванні нею шляхом скасування рішень: державного реєстратора Херсонської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Херсонської області Крамчаніна О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №43899167 від 07.11.2018 та приватного нотаріуса Голопристанського районного нотаріального округу Херсонської області Маршалової М.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №56716019 від 19.02.2021, а також здійснені на їх підставі в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстрацію права власності, з одночасним припиненням права власності ОСОБА_1 та ТОВ КК «АЛЬЯНС» на спірну земельну ділянку
Крім того, слід зобов`язати ТОВ КК «АЛЬЯНС» повернути у власність територіальної громади в особі Чулаківської сільської ради Скадовського району Херсонської області спірну земельну ділянку, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами відсутні будь-які договірні правовідносини.
Також у зв`язку з відсутністю на вказаній земельній ділянці збудованого об`єкту нерухомого майна - скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Голопристанського районного нотаріального округу Херсонської області Маршалової М.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №56716954 від 19.02.2021 з одночасним припиненням права власності ТОВ КК «АЛЬЯНС» на групу нежитлових приміщень «Ангар» загальною площею 5700 кв.м. за адресою: Херсонська область, Голопристанський район, Геройська сільська рада.
У листі від 08.05.2024 начальник Чулаківської сільської військової адміністрації Русаль Р. позовні вимоги Скадовської окружної прокуратури підтримав та просив задовольнити.
У поясненнях, які надійшли до суду 08.05.2024, представник Херсонської обласної державної адміністрації Мойсеєнко В.В. позовні вимоги Скадовської окружної прокуратури підтримав та просив задовольнити. Зауважив, що спірна земельна ділянка знаходиться в адміністративних межах Чулаківської територіальної громади Скадовського району, а тому у Херсонської обласної державної (військової) адміністрації відсутні повноваження щодо розпорядження цією земельною ділянкою, а тому відсутня бездіяльність (нездійснення інтересів держави).
У додаткових поясненнях, які надійшли до суду 23.05.2024, представник ГУ Держгеокадастру у Херсонській області Новіков М.В. позовні вимоги Скадовської окружної прокуратури підтримав та просив задовольнити.
ІІ. Виклад позиції відповідачів.
Відповідачі ОСОБА_1 та ТОВ КК «АЛЬЯНС» відзив на позовну заяву не подали.
ІІІ. Процесуальні дії суду у справі.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22.04.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням викликом сторін.
08.05.2024 начальник Чулаківської сільської військової адміністрації Русаль Р. подав заяву, у якій позовні вимоги Скадовської окружної прокуратури підтримав та просив задовольнити. Розгляд справи просив провести без його участі.
08.05.2024 представник Херсонської обласної державної адміністрації Мойсеєнко В.В. подав пояснення, у яких позовні вимоги Скадовської окружної прокуратури підтримав та просив задовольнити. Розгляд справи просив провести без його участі.
23.05.2024 представник ГУ Держгеокадастру у Херсонській області Новіков М.В. подав додаткові пояснення, у яких позовні вимоги Скадовської окружної прокуратури підтримав та просив задовольнити. Розгляд справи просив провести без його участі.
Представники позивачів в судове засідання не з`явилися, подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Не заперечували проти розгляду справи у заочному порядку.
Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Суд враховує, що відповідно до п. 19 Розділу Розділ XIII «Перехідні положення» ЦПК України особливості судових викликів та повідомлень, направлення копій судових рішень учасникам справи, у разі якщо адреса їх місця проживання (перебування) чи місцезнаходження знаходиться на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції, визначаються законами України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції».
Забезпечення права на участь сторін при розгляді цивільних справ відбувається в порядку, встановленому ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», а саме через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії. Учасники справи, остання відома адреса місця проживання (перебування) чи місцезнаходження яких знаходиться на тимчасово окупованій території і які не мають електронного кабінету, повідомляються про ухвалення відповідного судового рішення шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади України з посиланням на веб-адресу такого судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень або шляхом розміщення тексту відповідного судового рішення на офіційному веб-порталі судової влади України з урахуванням вимог, визначених Законом України «Про доступ до судових рішень», у разі обмеження доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень.
Відповідачі, будучи повідомленими належним чином про розгляд справи відносно них, у судові засідання не з`явились, відзиву на позов не подали, про причини неможливості вчинення процесуальних дій суду не повідомлено.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Таким чином, враховуючи згоду позивачів про розгляд справи у його відсутності у заочному порядку із ухвалення рішення при заочному розгляді справи на підставі поданих позивачами документів та повторної неявки у судове засідання належним чином повідомлених про день, час та місце судового розгляду справи відповідачів і відсутності будь-яких заяв від них, суд постановив розглянути справу за відсутності учасників справи із ухваленням заочного рішення, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України.
Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались.
ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин.
За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі заяви ОСОБА_1 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) від 01.11.2018, державним реєстратором ХОФ КП «Центр державної реєстрації» Крамчаніним О.В. 07.11.2018 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) №43899167.
Також, на підставі рішення державного реєстратора зареєстровано право власності (запис про право власності №28781026) на вказану земельну ділянку за ОСОБА_1 .
Підставою виникнення права власності зазначено: рішення Голопристанського районного суду Херсонської області №2-417/08 від 07.03.2008 та відомості з ДЗК №5236569 від 07.11.2018.
Так, відповідно до загальних відомостей про земельну ділянку в ДЗК, спірну земельну ділянку зареєстровано 04.06.2007 відділом Держгеокадастру у Голопристанському районі Херсонської області. Земельну ділянку віднесено до земель сільськогосподарського призначення, цільове призначення/ вид використання для ведення особистого селянського господарства. Зазначено, що земельна ділянка перебуває у власності Голопристанської районної державної адміністрації на підставі цивільно-правового договору №710 від 03.03.2012 (документ, що посвідчує право державний акт ЯД №732150 від 04.07.2007).
Згідно відмітки на копії, рішення набрало законної сили 17.03.2018.
Відповідно до довідки вих.. №01-45/741/2018 від 24.10/2018, виданої керівником апарату Голопристанського районного суду Херсонської області Кичинською А.В., цивільна справа №2-417/08 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним та визнання права власності на земельні ділянки розглянута з винесенням рішення про задоволення позовних вимог.
На підставі вказаного свідоцтва приватним нотаріусом як державним реєстратором 30.05.2019 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №47119393 та зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку за ПП «АГРОСУПЕРМАРКЕТ» (запис про право власності №31785734).
За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, приватний нотаріус Голопристанського районного нотаріального округу Херсонської області Маршалова М.В. як державний реєстратор 25.09.2020 прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №54268864 на підставі якого зареєструвала право власності на спірну земельну ділянку за ТОВ «ІМПЕРСПРОМ» (запис про право власності №38374510).
Підстава виникнення права власності договір купівлі-продажу земельної ділянки від 25.09.2020, посвідчений приватним нотаріусом Голопристанського районного нотаріального округу Херсонської області Маршаловою М.В. за реєстровим №2021.
На підставі договору оренди землі від 28.09.2020 ТОВ «ІМПЕРСПРОМ» передало спірну земельну ділянку у строкове платне користування ПП «ЛК-АГРО».
01.10.2020 державний реєстратор Новозбур`ївської сільської ради Голопристанського району Херсонської області Крамаренко Т.А. прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №54359335 на підставі якого зареєструвала право оренди спірної земельної ділянки (запис про інше речове право №38458435).
За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі заяви представника ТОВ «СХ ГРУП» про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) від 19.01.2021, приватний нотаріус Голопристанського районного нотаріального округу Херсонської області Маршалова М.В. як державний реєстратор 10.02.2021 прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №56218021 на підставі якого зареєструвала право власності на спірну земельну ділянку за ТОВ «СХ ГРУП» (запис про право власності №40179522).
Підстава виникнення права власності договір купівлі-продажу земельної ділянки від 19.01.2021, посвідчений приватним нотаріусом Голопристанського районного нотаріального округу Херсонської області Маршаловою М.В. за реєстровим №32.
За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі заяви представника ТОВ «СХ ГРУП» про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) від 08.02.2021, державним реєстратором виконкому Музиківської сільської ради Білозерського району Херсонської області Шулікою Є.Г. 10.02.2021 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) №56558473.
Також, на підставі рішення державного реєстратора зареєстровано право власності (запис про право власності №40497020) на вказану земельну ділянку за ТОВ «СХ ГРУП».
19.02.2021 ТОВ «СХ ГРУП» продало спірну земельну ділянку та групу нежитлових приміщень на ній «Ангар» ТОВ КК «АЛЬЯНС» за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Голопристанського районного нотаріального округу за реєстровим №317 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо земельної ділянки №56716019 від 19.02.2021 (запис про право власності №40643351) та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо нежитлових приміщень №56716954 від 19.02.2021 (запис про право власності №40644239)).
За інформацією Голопристанського районного суду №01-32/8/2020 від 12.11.2020, при перевірці алфавітних покажчиків за 2008 рік цивільна справа №2-417/2008 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відсутня. Під вказаним номером справи винесено рішення від 08.07.2008 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ПП ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Також згідно відповіді Голопристанського районного суду №01-29/8/2021 від 21.07.2021, відповідно до журналу реєстрації вихідної кореспонденції (в електронному вигляді) за 24.10.2018 документ за вих.. №01-45/741/2018 відсутній.
Листом від 27.11.2020 за вих.. №10-21-0.61-7025/2-20 ГУ Держгеокадастру у Херсонській області повідомило прокуратуру Херсонської області, що спірна земельна ділянка станом на 01.11.2018 відносилися до державної форми власності.
Відповідно до листа виконкому Чулаківської сільської ради Голопристанського району Херсонської області від 24.11.2021 за вих.. №387/02-18 Геройська сільська рада ввійшла до складу Чулаківської ТГ після проведення виборів 25.10.2021 шляхом приєднання та реорганізації.
Відповідно до листа Херсонської обласної державної адміністрації від 04.01.2022 спірна земельна ділянка входить до складу водно-болотного угіддя міжнародного значення «Ягорлицька затока» та визначеної Конвенцією про охорону дикої флори та фауни і природних середовищ існує в Європі (Бернською Конвенцією) території Смарагдової мережі України Кінбурнська коса. На території водно-болотного угіддя міжнародного значення забороняється провадження господарської діяльності, що може змінити середовище існування водоплавних птахів в їх природному вигляді. При планування або здійсненні діяльності в межах території Смарагдової мережі або за її межами, але яка може мати вплив на таку територію, потрібно враховувати необхідність забезпечення збереження у довгостроковій перспективі видів флори і фауни, включених до Резолюції 6 (1998) і типів природних оселищ, включених до Резолюції 4 (1996) Бернської конвенції та до стандартних форм конкретних територій Смарагдової мережі.
За даними ДП «Центр ДЗК» спірна земельна ділянка у найкоротшій відстані від її крайніх поворотних точок до урізу Ягорлицької затоки Чорного моря, становить відносно 688,4 м.
VІ. Оцінка Суду.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Щодо представництва інтересів держави прокурором
Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.04.2008 № 4-рп/2008 неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.
Отже, законодавством встановлений обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу.
Положення пункту 3 частини статті 131-1 Конституції України визначають, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Безпосередньо питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України «Про прокуратуру». Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина 1). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (частина 3). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді; прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва; прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень (абзаци перший - третій частини 4).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 надані правові висновки стосовно застосування правових положень щодо прокурорського представництва, основними з яких є: обов`язок прокурора обґрунтувати та довести підстави для представництва, у тому числі у чому полягає бездіяльність компетентного органу; недотримання таким органом розумного строку на звернення до суду із позовом; розумність строку повинна визначатися судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту, а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Встановлено, що листом від 24.12.2021 Скадовська окружна прокуратура зверталася до Херсонської обласної державної адміністрації, листом від 08.03.2024 Скадовська окружна прокуратура зверталася до Херсонської обласної військової адміністрації, листами від 21.12.2021 та 08.03.2024 Скадовська окружна прокуратура зверталася до Чулаківської сільської ради Голопристанського району Херсонської області, та поінформувала про виявлені порушення вимог закону при реєстрації права власності на спірну земельну ділянку. Відповідно наданих у відповідь на запити листів, позивачі не вживали заходів реагування щодо повернення земельної ділянки у власність держави, відомостей про звернення до суду з позовами не повідомили, тому суд доходить висновку, що прокурор, здійснюючи представництво інтересів держави, з метою захисту її інтересів, правомірно звернувся до суду з позовом.
Щодо позовних вимог.
Відповідно до приписів ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.
За змістом ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтями 13, 14 Конституції України визначено, що земля, водні ресурси є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до положень ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачено ст. 215 зазначеного Кодексу.
За правилами ст. 4, 5 ЗК України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.
Прийняття рішення про передачу у приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє український народ загалом (ст. 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі, відповідно, державної чи комунальної власності. У цьому контексті у сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю у поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 14, 19 Конституції України).
Отже, правовідносини, пов`язані із вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.
Згідно зі статтями 19, 21 ЗК України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі житлової та громадської забудови й землі водного фонду. Віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.
Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання, відповідно до статті 21 ЗК України, недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною, тощо.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про охорону земель» об`єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України.
У частинах 1 та 2 ст. 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Згідно з ч. 5 ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
Згідно зі ст. 9 ЗУ «Про природно-заповідний фонд України» території природно-заповідного фонду можуть використовуватися у природоохоронних цілях; у науково-дослідних цілях; в оздоровчих та інших рекреаційних цілях; в освітньо-виховних цілях; для потреб моніторингу навколишнього природного середовища.
В частинах 1-4 ст. 7 ЗУ «Про природно-заповідний фонд України» визначено, що землі природно-заповідного фонду це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
Землі природно-заповідного фонду України, а також землі територій та об`єктів, що мають особливу екологічну, наукову, естетичну, господарську цінність і є відповідно до статті 6 цього Закону об`єктами комплексної охорони, належать до земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення.
На землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням. На землях територій та об`єктів природно-заповідного фонду, які створюються в зоні відчуження та зоні безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, забороняється будь-яка діяльність, що не забезпечує режим радіаційної безпеки.
Межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
Згідно зі ст. 54 ЗУ «Про природно-заповідний фонд України» зміна меж, категорії та скасування статусу територій та об`єктів природно-заповідного фонду проводиться відповідно до ст. 51-53 цього Закону за погодженням з центральним органом виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища на підставі відповідного експертного висновку.
Як визначено ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
Згідно з пунктами «а», «в» ч. 3 ст. 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо); землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом.
Верховний Суд у постанові від 11.10.2023 у справі №734/1560/20 дійшов висновку, що землі природно-заповідного фонду, що перебувають у державній, комунальній власності, не підлягають приватизації. Такі землі можуть перебувати у приватній власності лише у зв`язку з формуванням на цих земельних ділянках об`єктів природно-заповідного фонду чи включенням земельних ділянок, що належать фізичним чи юридичним особам, до земель ПЗФ та іншого природоохоронного значення. Вилучення (викуп) земель природно-заповідного фонду з комунальної власності можливе тільки за рішенням відповідної місцевої ради за обов`язковим погодженням з Верховною радою України. При задоволенні негаторного позову прокурора вимога про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку, яка знаходиться в межах земель природно-заповідного фонду, відповідає ефективному захисту порушених прав держави.
Отже, стосовно земель природно-заповідного фонду закон установлює пріоритет державної, комунальної власності на землю над приватною.
Крім того, відповідно до частини першої статті 58 ЗК України та статті 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.
Отже, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації об`єктів водного фонду, виконують певні захисні функції.
Згідно зі статтею 60 ЗК України та статтею 88 ВК України уздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.
Правовий режим прибережних смуг визначається статтями 60-62 ЗК України та статтями 1, 88-90 ВК України.
Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках всіх категорій земель, крім земель морського транспорту. Землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених ВК України. У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації. Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Проекти землеустрою щодо встановлення меж прибережних захисних смуг (з установленою в них пляжною зоною) розробляються в порядку, передбаченому законом. Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води. У межах прибережної захисної смуги морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється пляжна зона, ширина якої визначається залежно від ландшафтно-формуючої діяльності моря, але не менше 100 метрів від урізу води, що включає: території, розташовані між лінією максимального відпливу та лінією максимального напливу хвиль, зареєстрованих під час найсильніших штормів, а також територію берега, яка періодично затоплюється хвилями; прибережні території - складені піском, гравієм, камінням, ракушняком, осадовими породами, що сформувалися в результаті діяльності моря, інших природних чи антропогенних факторів; скелі, інші гірські утворення.
Відповідно до статті 61 ЗК України, статті 89 ВК України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. Зокрема, у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів тощо. Об`єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується її режим. Не придатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг.
Згідно з Порядком визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року №486, у межах водоохоронних зон виділяються землі прибережних захисних смуг та смуги відведення з особливим режимом їх використання відповідно до статей 88-91 ВК України. Межі водоохоронних зон визначаються згідно з проектами землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів, крім випадків, встановлених Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», та/або комплексними планами просторового розвитку територій територіальних громад, та/або генеральними планами населених пунктів, які розробляються в порядку, визначеному ЗК України, Законами України «Про землеустрій» і «;Про регулювання містобудівної діяльності», зазначаються в документації із землеустрою, містобудівній документації на місцевому та регіональному рівні. Назва, склад та зміст проекту землеустрою визначаються замовником з урахуванням характеристик території конкретного об`єкта землеустрою.
Отже, землі, зайняті поверхневими водами, природними водоймами (озера), водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки), каналами й іншими водними об`єктами, та землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які поширюється спеціальний порядок надання й використання.
Згідно зі статтею 1 ВК України прибережна захисна смуга - частина водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони.
Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене нормами закону (стаття 60 ЗК України, стаття 88 ВК України). Отже, відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.
Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку №486. Надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахування обмежень, зазначених у статті 59 ЗК України, суперечить нормам статей 83, 84 цього Кодексу.
Відповідно до статті 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до закону.
До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Статтею 59 ЗК України визначено, громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів).
Цією ж статтею установлено вичерпний перелік видів функціонального використання земель водного фонду, для яких їх можуть передавати в користування громадянам органи місцевого самоврядування та виконавчої влади.
Зокрема, землі водного фонду можуть передаватися на умовах оренди лише для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту.
Можливість передачі у приватну власність земель водного фонду законом не передбачена.
Відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.
При наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку №486.
Володіння земельними ділянками водного фонду має свої особливості на що звернула увагу Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, зазначивши наступне.
В той же час, за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав. Таким чином, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є підставою для внесення відомостей про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав (записів до Державного реєстру прав). З відображенням таких відомостей (записів) у Державному реєстрі прав рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вичерпує свою дію. Отже, вимога про скасування такого рішення після внесення на його підставі відповідних відомостей (записів) до Державного реєстру прав не відповідає належному способу захисту (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (пункт 152)). Пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за володільцем не є необхідним для ефективного відновлення права власника (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (пункт 100), від 30.06.2020 у справі №19/028-10/13 (пункт 10.29)).
Крім того, Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності підлягає державній реєстрації. Задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить зазначеній імперативній вимозі закону, оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в частині належності права власності на спірне майно. Отже, замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі №466/8649/16-ц (пункт 87)).
При цьому, як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16 (пункт 5.6), від 19.05.2020 у справі №922/4206/19 (пункт 43), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 75).
З урахуванням висновків Верховного Суду у постанові від 06.11.2024 у cправі №911/1700/23 належним способом захисту порушених прав Чулаківської сільської ради, в межах територіального устрою якої розташована спірна земельна ділянка, є негаторний позов, який опосередковується позовною вимогою про повернення земельної ділянки, відповідно всі інші способи захисту є неналежними.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 182, ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації; державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.
Пунктом 1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно з п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» загальними засадами державної реєстрації прав є, серед іншого, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.
Приписами ч.1, ч.2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення; якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону.
За таких обставин, в Державному реєстрі реєструються речові права лише на існуюче нерухоме майно.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.03.2019 у справі №911/3594/17 зробила висновок, що сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи.
Відповідно до статті 120 ЗК України, положення якої кореспондують змісту статті 377 ЦК України, передбачено перехід права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду та встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду фізичними або юридичними особами, які не можуть мати у власності земельних ділянок, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташований жилий будинок, будівля або споруда, на умовах оренди.
У пунктах 45-47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 року у справі №263/6022/16-ц зазначено, що частина 2 статті 120 ЗК України закріплює принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Згідно з цією частиною визначення правового режиму земельної ділянки прямо узалежнено від права власності на відповідні житловий будинок, будівлю чи споруду.
Із моменту переходу права власності на розташоване на земельній ділянці нерухоме майно до нового власника у правовідносинах користування земельною ділянкою, на якій розташовано це майно, відбувається фактична заміна землекористувача: права та обов`язки землекористувача переходять до нового власника відповідного нерухомого майна.
Перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування всією земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача-власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості, розташованого на ній.
Таким чином, внаслідок відчуження об`єкта нерухомості, що розташований на певній земельній ділянці, права власника земельної ділянки щодо користування чи розпорядження такою земельною ділянкою обмежуються або припиняються у відповідній частині в силу закону.
Згідно з принципом jura novit curia(«суд знає закон») суд самостійно здійснює пошук і застосовує норми права для вирішення спору безвідносно до посилань сторін, але залежно від установлених обставин справи, Суд виявляє активну роль, самостійно надаючи юридичну кваліфікацію спірним правовідносинам, обираючи та застосовуючи до них належні норми права після повного та всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній та резолютивній частинах. Отже, обов`язок надати юридичну кваліфікацію відносинам сторін спору, враховуючи факти, установлені під час розгляду справи, та визначити, яку юридичну норму слід застосувати для вирішення спору, виконує саме суд (близькі за змістом висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала в постановах від 15.06.2021 в справі №904/5726/19, від 28.09.2022 в справі №483/448/20).
Невідповідність чи неповна відповідність позовних вимог належному способу захисту не може бути підставою для відмови в позові з формальних підстав, якщо прагнення позивача не викликає сумніву, а позовні вимоги можуть бути витлумачені у відповідності до належного способу захисту прав, і якщо таке тлумачення не призводить до порушення процесуальних прав відповідача (зокрема, щодо подання заперечень, надання відповідних доказів тощо). Протилежний підхід не відповідав би завданням цивільного судочинства. Близькі за змістом висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 19.04.2023 у справі №904/7803/21 (пункт 6.46), від 20.09.2023 у справі №910/3453/22 (пункт 58).
У цій справі прагнення позивача в частині припинення реєстрації прав на спірне майно не викликає сумніву, а позовні вимоги можуть бути витлумачені у відповідності до належного способу захисту прав. Тому позовні вимоги, в цій частині слід задовольнити частково, а саме припинити володіння ТОВ КК «АЛЬЯНС» спірним об`єктом нерухомого майна, що відповідає актуальній практиці Верховного Суду.
Так, принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомим майном (п. 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №653/1096/16-ц) передбачає, що відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається, виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння (п. 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі №488/2807/17). Фактичне володіння нерухомим майном здійснюється шляхом оголошення в реєстрі права на нерухоме майно. Володіння, оголошення (як і будь-який факт) не можуть бути скасовані. Тому вимога скасувати державну реєстрацію права власності не відповідає належному способу захисту. Також не відповідає належному способу захисту вимога про припинення права власності відповідача, оскільки позивач вважає, що право власності відповідача не виникало взагалі відповідно до частини другої статті 376 ЦК України (як і сам спірний об`єкт не виник як об`єкт права власності). Такі висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 19.04.2023 у справі №904/7803/21 (пункти 6.43, 6.44) та у постанові Верховного Суду від 07.06.2023 року у справі №916/959/22.
Крім того, право власності на групу нежитлових приміщень «Ангар» загальною площею 5700 кв.м. на спірній земельній ділянці саме як на об`єкт нерухомого майна не може належати жодній особі, оскільки спірне майно є фікцією. Тому також і з цієї причини право власності відповідача на це майно не може бути припинено судовим рішенням.
Отже, позовні вимоги про скасування рішення державного реєстратора з одночасним припиненням права власності відповідача не відповідають належному способу захисту.
Поряд з цим, судове рішення про задоволення позовних вимог шляхом припинення володіння відповідача відповідним правом є підставою для внесення до Державного реєстру запису про припинення права власності Відповідача-2 та для закриття розділу Державного реєстру прав на цей об`єкт, за умови, що на час вчинення відповідних реєстраційних дій право власності зареєстроване за цим відповідачем. (див. п. 6.45 постанови Верховного Суду від 19.04.2023 у справі №904/7803/21 та від 07.06.2023 у справі №916/959/22).
Частинами першою, другою статті 152 ЗК України визначено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.
Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Частиною третьою статті 152 ЗК України визначено способи захисту прав на землю. Проте, визначений перелік не є вичерпним.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Аналіз вказаних норм вказує на можливість захисту права осіб на землю у будь-який спосіб, якщо такий спосіб є ефективним та не суперечить вимогам Закону.
Відповідно до статей 193, 195, 202, 203 ЗК України Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.
Основними завданнями ведення державного земельного кадастру є: забезпечення повноти відомостей про всі земельні ділянки; запровадження єдиної системи земельно-кадастрової інформації та її достовірності.
Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом.
Процедура державної реєстрації земельної ділянки передбачена Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1051 від 17.10.2012.
Відповідно до п.107 Порядку №1051 державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку.
Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється, зокрема, за заявою особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки у разі її передачі у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи (п. 109 Порядку №1051).
Пункт 110 Порядку №1051 передбачає, що для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстраторові, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява про державну реєстрацію земельної ділянки за формою згідно з додатком 22; оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки (разом з позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації у разі, коли така документація підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації); електронний документ.
Імперативна норма статті 11 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачає, що відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до норм та правил, технічних регламентів.
За правилами ч. 2 ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про цільове призначення земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру:
а) щодо категорії земель: на підставі відповідної документації із землеустрою, що розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються; на підставі заяви власника (розпорядника, у визначених законом випадках - користувача) земельної ділянки та комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади, генерального плану населеного пункту - щодо земельних ділянок, цільове призначення яких змінюється на підставі такої документації; на підставі технічної документації із землеустрою - щодо інвентаризації земель;
б) щодо виду цільового призначення в межах певної категорії земель: на підставі відповідної документації із землеустрою, що розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються; на підставі заяви власника (розпорядника, у визначених законом випадках - користувача) земельної ділянки відповідно до комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади, генерального плану населеного пункту.
У разі якщо законом встановлена обов`язковість погодження зміни цільового призначення земельної ділянки з органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування, фізичною, юридичною особою та/або відшкодування втрат лісогосподарського виробництва, до заяви про внесення до Державного земельного кадастру відомостей про зміну цільового призначення (категорії земель та/або виду її цільового призначення) земельної ділянки додаються документи, що підтверджують таке погодження та/або забезпечення виконання зобов`язання з відшкодування втрат лісогосподарського виробництва, у вигляді гарантії.
Стаття 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» регулює державну реєстрацію земельних ділянок. Вказана стаття передбачає порядок реєстрації земельних ділянок, перелік документів, які подаються для реєстрації земельної ділянки, підстави для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки та випадки, коли державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним реєстратором.
Так, частиною десятою статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» встановлено вичерпний перелік підстав, за яких державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, зокрема, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).
В той же час, 04.07.2007 до реєстру відомості про спірну земельну ділянку з невідповідністю її цільового призначення, категорії земель, виду використання земельної ділянки, невідповідністю характеристик об`єкту в натурі (на місцевості) внесено відомості державним кадастровим реєстратором відділу Держгеокадастру у Голопристанському районі Херсонської області, а не відповідачами ОСОБА_1 чи ТОВ КК «Альянс».
Стаття 6 ЗУ «Про Державний кадастровий реєстр» визначає, що ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).
Відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц).
На підставі викладеного позовні вимоги суд задовольняє частково.
VІІ. Заходи забезпечення позову (заяви).
Частини сьома, восьма статті 158 ЦПК України визначають, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.
VІІI. Розподіл судових витрат між сторонами.
Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 1 та 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Платіжною інструкцією №537 від 15.03.2024 року підтверджується, що позивач при зверненні до суду сплатив суму судового збору у розмірі 12 112,00 грн.
Платіжною інструкцією №535 від 15.03.2024 року підтверджується, що позивач при зверненні до суду сплатив суму судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 1 211,20 грн.
Оскільки суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог (а саме: 2 позовні вимоги немайнового характеру заявлені до відповідача ТОВ КК «АЛЬЯНС») то з ТОВ КК «АЛЬЯНС» на користь Херсонського обласної прокуратури підлягає до стягнення в рахунок відшкодування судового збору 3 633,60 грн.
Керуючись ЗУ «Про природно-заповідний фонд України», ст.. ст.. 83, 186-1 ЗК України, ст. ст.. 6, 88 ВК України, ст.. ст.. 16, 387, 256, 257, 267 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 7, 10, 12, 13, 18, 19, 76, 81, 89, 133, 178, 141, 258, 259, 263, 265, 268, 273, 274, 280-284, 353-355 ЦПК України, суд,-,
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 30.09.2024 продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Згідно загального порядку оскарження, дане рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Херсонського апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ,
Повний текст рішення складено 23.09.2025 року.
СуддяЄ. М. Булах