Справа №944/4710/19 Головуючий у 1 інстанції: Колтун Ю.М.
Провадження №22-ц/811/2345/25 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Яворівського районного суду Львівської області в складі судді Колтун Ю.М. від 15 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 15 травня 2025 року у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди відмовлено повністю.

Вказане рішення оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить рішення Яворівського районного суду Львівської області від 15 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки в розмірі 10 000 грн. та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. з урахуванням інфляції та додаткових витрат на відновлення.

Зазначає, що суд неправомірно відхилив доводи апелянта про вину відповідача у завданні матеріальної шкоди, посилаючись на те, що постанова Яворівського районного суду від 14.09.2018 року у справі №460/4229/18 за ст.173 КУпАП, не містить інформації про пошкодження майна. Дана постанова у справі про адміністративне правопорушення встановлює факт хуліганських дій та їх вчинення Відповідачем, що є достатнім для оцінки його протиправної поведінки у цивільній справі, незалежно від закриття провадження за спливом строків. Суд першої інстанції помилково визнав докази неналежними, що не стосуються предмету спору. Зокрема: копії посвідчення №002/17 газети «Громадський контроль Яворівщини» та свідоцтва про державну реєстрацію друкованого ЗМІ; копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки ВАЗ д.н.з. НОМЕР_1 ; повідомлення голови Залузької сільської ради № 174 від 11.07.2016 року про перебування на балансі даного автомобіля; рішення виконавчого комітету №23 від 18.02.2016 року «Про затвердження посадових інструкцій» та посадові інструкції водія сільської ради; розпорядження сільського голови Залузької сільської ради №10 від 31.01.2012 року, про прийняття на роботу на посаду водія ОСОБА_3 ; фотозображення Відповідача, що знаходиться поруч з вищезазначеним автомобілем. Така відмова є необґрунтованою, оскільки ці докази безпосередньо встановлюють мотив дій Відповідача (перешкоджання журналістській діяльності), причинно - наслідковий зв`язок та характер шкоди. Це безпосередньо впливає на предмет доказування. Суд першої інстанції не врахував висновок судового експерта Львівського НДЕКЦ МВС України №9/483 від 04.10.2016 року, за результатами якого, розмір матеріальної шкоди, що завдана власнику цифрової фотокамери торгової марки «Canon» моделі «EOS Rebel T5» станом на момент проведення діагностики (22.08.2016 року) становить 3220,00 грн., а також наявність відеозаписів, які підтверджують факт конфлікту, який влаштував Відповідач. При цьому Суд безпідставно відмовився визнавати ці докази належними та допустимими або такими, що підтверджують розмір шкоди. Відмова Суду у визнанні моральної шкоди на підставі недоведеності її «рівня страждання» є необґрунтованою та суперечить принципам справедливого захисту порушених прав. Для відшкодування моральної шкоди не завжди вимагається доведення «рівня страждань» до якогось певного показника. Достатньо довести факт душевних страждань, спричинених протиправними діями. Факт хуліганських дій (нецензурна лайка, штовхання) щодо журналіста під час виконання професійних обов`язків, за своєю природою, вже може спричиняти значні душевні страждання та принижувати гідність.

Відповідно до ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1192 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 76, 82, 89, 133, 141, 265, 354 ЦПК України та відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що постановою Яворівського районного суду Львівської області по справі № 460/4229/18 від 14.09.2018 встановлено, що ОСОБА_2 06 квітня 2016 року, біля 20 год. 30 хв., перебуваючи у АДРЕСА_1 , висловлювався нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_1 , тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.173 КУпАП. Провадження про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП закрито за спливом строку накладення адміністративного стягнення на момент розгляду справи відповідно до п.7 ст.247 КУпАП. Дана постанова набрала законної сили 25.09.2018. Згідно з висновку судового експерта Львівського НДЕКЦ МВС України від 04.10.2016 №9/483 за результатами проведеної судової товарознавчої експертизи, розмір матеріальної шкоди, що завдана власнику представленої на дослідження цифрової фотокамери торгової марки «Canon» моделі «EOS Rebel T5» станом на момент проведення діагностики (22.08.2016) становить 3220,00 грн. Також судом в судовому засіданні було оглянуто відеозаписи на DVD-R дисках, які долучені до матеріалів справи. Суд не надав оцінку наступним доказам: копії посвідчення №002/17 газета «Громадський контроль Яворівщини» на ім`я ОСОБА_1 , копії Свідоцтва про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації; фотозображення особи, що знаходиться поруч автомобіля марки ВАЗ д.н.з. НОМЕР_1 ; повідомлення голови Залузької сільської ради від 11.07.2016 № 174, адресоване ОСОБА_4 , за змістом якого автомобіль марки ВАЗ д.н.з. НОМЕР_1 знаходиться на балансі Залузької сільської ради; розпорядження сільського голови Залузької сільської ради від 31.01.2012 №10 про прийняття на роботу на посаду водія ОСОБА_3 ; рішенню виконавчого комітету №23 від 18.02.2016 «Про затвердження посадових інструкцій»; посадовій інструкція водія сільської ради; копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВАЗ д.н.з. НОМЕР_2 . Дані докази є неналежними і не стосуються предмету спору. Також суд вказав на те, що постановою слідчого кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000507 від 07.04.2016 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Також, постановою слідчого кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000508 від 07.04.2016 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.171 КК України, закрито на підставі ч.1 п.2 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Разом з тим, суд наголосив на те, що застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як відшкодування шкоди необхідною є наявність чотирьох елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вина заподіювача шкоди. Зважаючи на те, що наведені вище кримінальні провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення та не вирішено питання про винуватість ОСОБА_2 , то його цивільно-правова відповідальність не настала. Позивач зазначав, що постановою Яворівського районного суду Львівської області 14.09.2018 по справі № 460/4229/18 ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП. Суд відхилив доводи позивача про те, що вина ОСОБА_2 у вчиненні протиправних дій відносного позивача, які виразилися у завданні йому матеріальної шкоди внаслідок пошкодження фотокамери, доведена постановою Яворівського районного суду Львівської області від 14.09.2018 по справі № 460/4229/18. Зазначив, що відповідно до змісту ст.173 КУпАП, це правопорушення кваліфікується як дрібне хуліганство, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян. Аналізуючи зазначену вище постанову, суд не вбачає в діях відповідача ОСОБА_2 підтвердження факту завдання позивачу ОСОБА_1 матеріальної шкоди, оскільки вказана постанова мотивована лише тим, що ОСОБА_2 06 квітня 2016 року біля 20 год. 30 хв., перебуваючи у АДРЕСА_1 , висловлювався нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_1 . Таким чином, вказана постанова не містить жодної інформації щодо пошкодженого майна, на що посилається позивач як на підставу свого позову. Що стосується долучених до матеріалів справи відеозаписів, суд, після їх перегляду безпосередньо у судовому засіданні, установив, що на вказаних відеозаписах зафіксовано ОСОБА_2 , який стояв біля автомобіля ОСОБА_1 , розмовляв із ним незначний час, згодом до них долучилися працівники поліції. Однак, на відеозаписі не зафіксовано того, що ОСОБА_2 наносить якісь пошкодження належній позивачу фотокамері марки «Canon». Щодо відшкодування моральної шкоди, то суд погодився з тим фактом, що позивач внаслідок конфлікту між сторонами, можливо пережив неприємні емоції, проте під час розгляду справи позивачем не було доведено належними та допустимими доказами, що дані негативні емоції досягли такого рівня страждання, що являються підставою для відшкодування моральної шкоди у зазначеному позивачем розмірі, а факт наявності відносно позивача постанови суду про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з спливом строку адміністративного стягнення не може бути на переконання суду прямим доказом заподіяння позивачеві моральної шкоди та безумовною підставою для її відшкодування. З урахуванням викладеного вище, проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо неможливості задоволення позовних вимог з огляду на те, що вимоги викладені позивачем в позовній заяві не знайшли свого доказового відображення в матеріалах справи, а тому суд позбавлений можливості задовольнити позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача завданої матеріальної та моральної шкоди.

Колегія суддів вважає, що такі висновки зроблені судом без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для справи; висновки суду обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону не відповідають; обставини, які суд вважав встановленими, не доведені, а тому рішення суду підлягає скасуванню.

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, в якому просив:

- стягнути з ОСОБА_2 на його користь завдані матеріальні збитки в сумі 3220, 00 гривень та моральні збитки в сумі 5000, 00 гривень, всього в сумі 8220, 00 гривень.

В обґрунтування позову покликався на те, що 06.04.2016 о 19:30 год. в селі Старий Яр Яворівського району громадянин ОСОБА_2 вчинив по відношенню до позивача хуліганські дії, які виразилися в тому, що останній в громадському місці з метою перешкодити його діям як журналісту газети «Громадський контроль Яворівщини» став виражатися нецензурними словами, лайкою, штовхнув позивача декілька раз та пошкодив фотокамеру марки «Canon 1200D». 14.09.2018 згідно постанови Яворівського районного суду у справі №460/4229/18 ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, однак провадження стосовно нього було закрито на підставі ст.38 КУпАП, за спливом строку накладення адміністративного стягнення на момент розгляду справи. ОСОБА_1 вважає, що відповідач своїми неправомірними діями порушив його цивільні права спричинивши матеріальну та моральну шкоду. Так, згідно з висновку судово-товарознавчої експертизи розмір матеріальної шкоди внаслідок пошкодження фотокамери «Canon 1200D» складає 3220,00 грн. Окрім того, позивачу були спричинені моральні збитки через заподіяні душевні страждання у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача та стражданнях, які були заподіяні внаслідок пошкодження майна, у приниженні честі, гідності та ділової репутації.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

У статті 201 Цивільного кодексу України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Главою 22 ЦК України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканність ділової репутації (стаття 299 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи та матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000508 від 07.04.2016 за ч.1 ст.171 КК України, за фактом повідомлення журналіста газети «Громадський контроль Яворівщини» ОСОБА_1 щодо вчинення перешкод його професійної діяльності ОСОБА_2 , 21.12.2018 постановою старшого слідчого СВ Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області Корабель К.С. кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000508 від 07.04.2016 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.171 КК України, закрито на підставі ч.1 п.2 ст. 284 КПК Україн у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Як установлено з матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000507 від 07.04.2016 за ч.1 ст.126 КК України за фактом повідомлення ОСОБА_1 щодо спричинення йому фізичного болю ОСОБА_2 , 30.08.2018 постановою слідчого СВ Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області Гангур Н.В. кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000507 від 07.04.2016 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Також, згідно з положеннями ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Постановою Яворівського районного суду Львівської області по справі №460/4229/18 від 14.09.2018 встановлено, що ОСОБА_2 06 квітня 2016 року, біля 20 год. 30 хв., перебуваючи у АДРЕСА_1 , висловлювався нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_1 , тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.173 КУпАП. Провадження про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП закрито за спливом строку накладення адміністративного стягнення на момент розгляду справи відповідно до п.7 ст.247 КУпАП. Дана постанова набрала законної сили 25.09.2018 (а.с.99).

Також, з матеріалів справи, а саме копії посвідчення № НОМЕР_3 газета «Громадський контроль Яворівщини» на ім`я ОСОБА_1 , копії Свідоцтва про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації; фотозображення особи, що знаходиться поруч автомобіля марки ВАЗ д.н.з. НОМЕР_1 ; повідомлення голови Залузької сільської ради від 11.07.2016 № 174, адресоване ОСОБА_4 , за змістом якого автомобіль марки ВАЗ д.н.з. НОМЕР_1 знаходиться на балансі Залузької сільської ради; розпорядження сільського голови Залузької сільської ради від 31.01.2012 №10 про прийняття на роботу на посаду водія ОСОБА_3 ; рішенню виконавчого комітету №23 від 18.02.2016 «Про затвердження посадових інструкцій»; посадовій інструкція водія сільської ради; копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВАЗ д.н.з. НОМЕР_2 (а.с.61-68), матеріалів кримінального провадження №0000508, матеріалів закритого кримінального провадження №0000507; відеодоказів долучених до матеріалів даної справи; постанови Яворівського районного суду Львівської області від 14 вересня 2025 року у справі №460/4229/18, вбачається, що 06.04.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник конфлікт, внаслідок чого між ними мала місце суперечка та відповідач висловлювався нецензурною лайкою до позивача.

Окрім того, в ході цього конфлікту, внаслідок дій ОСОБА_2 була пошкоджена фотокамера позивача «Canon1200D». Вказане підтверджується, зокрема, відеоматеріалами долученими до матеріалів справи, поясненнями позивача наданими ним під час допиту у кримінальному провадженні №0000508 наданими як свідком та потерпілим, а також висновком судового експерта Львівського НДЕКЦ МВС України від 04.10.2016 №9/483 за результатами проведеної судової товарознавчої експертизи. Згідно вказаного висновку, також, слід вказати, що розмір матеріальної шкоди, яка завдана власнику представленої на дослідження цифрової фотокамери торгової марки «Canon» моделі «EOS Rebel T5» станом на момент проведення діагностики (22.08.2016) становила 3220,00 грн. (а.с.18-23)

Тобто слід вважати, що позивачу внаслідок згаданого конфлікту була завдана матеріальна шкода, яка полягає у пошкодженні належного йому майна, а саме цифрової фотокамери «Canon1200D» на суму 3220 грн.

Окрім того, ОСОБА_1 внаслідок вказаного конфлікту та вчинення стосовно нього адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, була завдана і моральна шкода, яка полягала у вчиненні стосовно нього адміністративного правопорушення; в душевних хвилюваннях з приводу образи його нецензурною лайкою в публічному місці; порушенням його права на повагу до честі і гідності, тощо.

Відтак, доводи позову та апеляційної скарги про те, що внаслідок неправомірних дій відповідача, позивачу була заподіяна матеріальна та моральна шкода є обґрунтованими.

Проте, як вбачається з прохальної частини позовну, в такій позивач просив стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 5000 грн. та 3220,00 грн. матеріальних збитків, а в апеляційній скарзі просить стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 5000 грн. та 10000,00 грн. матеріальних збитків

Однак, відповідно до ч.2 ст. 264 ЦПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Також, відповідно до ч.6 ст.367 ЦПК України, в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Тому, враховуючи те, що позивач в апеляційній скарзі просить стягнути 10000,00 грн. матеріальних збитків, а не 3220,00 грн. як в позовній заяві в суді першої інстанції, колегія суддів не може вийти за межі позовних вимог, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Також, колегія суддів звертає увагу, що з матеріалів справи та доводів позивача вбачається, що матеріальну та моральну шкоду було завдано ОСОБА_1 06.04.2016 року, а з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди до суду першої інстанції звернувся 14.09.2019 року.

Згідно з ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Положеннями ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).

Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено відповідну заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Як вбачається з постанови Яворівського районного суду Львівської області по справі №460/4229/18 від 14.09.2018, вина ОСОБА_2 при вчиненні адміністративного правопорушення полягала в тому, що такий висловлювався нецензурною лайкою стосовно позивача. Про інші дії відповідача не йшлось.

Відповідно, колегія суддів звертає увагу, що строк позовної давності в частині вимоги про стягнення майнової шкоди, яка не була охоплена складом адміністративного правопорушення, у якому визнаний винним відповідач, слід рахувати з 06.04.2016 року, а відтак такий є пропущеним, що за наявності заяви відповідача (а.с.30-31) про застосування строків позовної давності є підставою для відмови в задоволенні позову у частині вимоги про стягнення матеріальної шкоди.

Тому, вимога про відшкодування матеріальної шкоди є підставною, однак до задоволення не підлягала, у зв`язку з пропуском строку давності.

Що стосується моральної шкоди, то відповідно до п.1 ч.1 ст.268 ЦК України, позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом.

Відтак, позовна давність не поширюється на вимогу про стягнення моральної шкоди.

Також, згідно з п.3 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тлумачення положень ст.11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди.

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати.

Отже, моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

Саме такі висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі №712/10999/22 (провадження № 61-13517св23), які відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України повинні враховуватись при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.3, 9 Постанови №4 від 31 березня 1995 року N4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відтак, колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції не враховано, що внаслідок вчинення стосовно позивача адміністративного правопорушення (нецензурних висловлень відповідача стосовно позивача в публічному місці) принижено його честь і гідність та завдано йому моральної шкоди, яка полягає у душевних хвилюваннях, стресі, тривозі, відчутті несправедливості, тощо.

Зважаючи на вказане колегія суддів вважає, що позов є частково підставним і у частині вимоги про стягнення моральної шкоди та з відповідача на користь позивача слід було б стягнути 3500 грн. для відшкодування моральної шкоди, що відповідатиме характеру шкоди, тривалості та глибині душевних страждань, тощо. Тому позовні вимоги в цій частині підлягали до часткового задоволення та теж помилково були відхилені судом першої інстанції.

Відтак, доводи позову та апеляційної скарги слід визнати частково обґрунтованими та такі слід задовольнити частково.

Оскаржуване ж рішення суду слід скасувати з ухваленням нового рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди слід задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3500 грн. для відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решти позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 15 травня 2025 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3500 грн. для відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 16 жовтня 2025 року.

Судді: Я.А. Левик

Н.П.Крайник

М.М. Шандра