ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/11334/25

Провадження № 22-ц/820/1940/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю заявниці ОСОБА_1 ,

заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про встановлення факту спільного проживання спадкодавця однією сім`єю з жінкою без реєстрації шлюбу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 7 липня 2025 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2025 року ОСОБА_1 у порядку окремого провадження звернулася до суду з заявою про встановлення факту спільного проживання спадкодавця однією сім`єю з жінкою без реєстрації шлюбу, заінтересована особа ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , внаслідок чого відкрилася спадщина на квартиру та інше майно. Протягом 30 років вони з ОСОБА_3 проживали однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет і були пов`язані спільним побутом, придбавали речі та предмети домашнього вжитку, проявляли турботу одне про одного. Заявниця є спадкоємицею ОСОБА_3 четвертої черги за законом, однак вона не може оформити право на спадщину через недоведеність факту її проживання разом зі спадкодавцем однією сім`єю. Водночас ОСОБА_2 як дочка померлого є спадкоємицею першої черги за законом і не заперечує проти спільного спадкування ними майна ОСОБА_3 .

За таких обставин ОСОБА_1 просила суд встановити факт спільного проживання її та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 7 липня 2025 року у вимогах заяви відмовлено.

Суд керувався тим, що факт проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_3 однією сім`єю, ведення ними спільного господарства, наявність у них спільного бюджету і побуту, існування між ними відносин, притаманних подружжю не доведено належними та допустимими доказами.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення заяви посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що факт проживання протягом 30 років ОСОБА_1 і ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу підтверджується показаннями свідків і письмовими доказами. Суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи, не застосував правильно норми чинного законодавства, не дав достатнього часу для подання доказів та належної оцінки цим доказам і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість заяви.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_2 не подала відзив на апеляційну скаргу.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Статтею 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Суд першої інстанції не з`ясував обставини, якими обґрунтовувалися вимоги заяви та не застосував приписи статей 12, 89, 294 ЦПК України.

У зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та порушенням норм процесуального права оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

ОСОБА_1 проживає у квартирі АДРЕСА_1 , співвласником якої був ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

ОСОБА_1 понесла витрати на поховання ОСОБА_3 .

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Положення цього конституційного принципу кореспондуються з приписами статті 5 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), згідно з якими акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України (далі СК України), який набрав чинності з 1 січня 2004 року, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

За змістом статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Статтями 1216, 1217 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

В силу статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (частина перша статті 1258 ЦК України).

Як передбачено статтею 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Із положень частини першої статті 1259 ЦК України слідує, що черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині.

Статтею 19 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За змістом пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

В силу статті 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Як передбачено пунктом 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що у порядку цивільного судочинства розглядаються справи, які виникають із цивільних правовідносин, тобто особистих немайнових і майнових відносин, заснованих на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Одним із видів цивільного судочинства є окреме провадження, в якому суд при розгляді безспірних справ встановлює юридичні факти або обставини з метою захисту охоронюваних законом інтересів громадян і організацій.

В судовому порядку може бути встановлений факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу за умови, що такий факт призведе до виникнення у цих осіб цивільних прав та обов`язків, у тому числі права на спадкування за законом особою, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

За загальним правилом дії законів та інших правових актів у часі норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності.

До 1 січня 2004 року сімейні відносини регулювалися Кодексом про шлюб та сім`ю України, який не містив норм про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без шлюбу. Тому встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу може бути встановлено судом лише з 1 січня 2004 року.

За змістом норм СК України сім`ю можуть створити чоловік і жінка, які не перебувають у шлюбі, однак між ними існують відносини, притаманні подружжю.

Такі відносини характеризуються, зокрема, спільним проживанням, веденням спільного господарства, наявністю у сторін спільного бюджету, проведенням спільних витрат, придбанням майна в інтересах сім`ї, наявністю між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків.

Учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Водночас під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний сприяти заявникам у реалізації їхніх процесуальних прав і вживати заходів щодо всебічного та повного з`ясування обставин справи. У зв`язку з цим суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.

Верховний Суд у постанові від 23 вересня 2021 року (справа №204/6931/20) зазначив, що встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Водночас у цій постанові Верховний Суд звернув увагу на те, що належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. (постанова Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі №524/10054/16).

Зібрані докази, зокрема: показання свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ; акт Товариства з обмеженою відповідальністю «Домовик 2020» від 21 липня 2025 року №13 про спільне проживання з 1995 року ОСОБА_1 і ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 ; виписки з банківських рахунків ОСОБА_1 , із яких слідує, що вона витрачала кошти в інтересах сім`ї; технічними паспортами, товарними чеками, гарантійними талонами, які вказують про спільне придбання ОСОБА_1 і ОСОБА_3 побутової техніки та речей домашнього вжитку; вітальні листівки; спільні світлини, - об`єктивно та достовірно вказують на те, що ОСОБА_1 і ОСОБА_3 проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, несли спільні витрати в інтересах сім`ї, а між ними існували відносини, притаманні подружжю.

В суді ОСОБА_2 як спадкоємиця ОСОБА_3 першої черги за законом не заперечила цей факт і визнала право ОСОБА_1 на спадщину після смерті ОСОБА_3 із зміною черговості одержання права на спадкування.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що факт спільного проживання з 1 січня 2004 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу підтверджується належними та допустимими доказами, а його встановлення судом призведе до виникнення у ОСОБА_1 права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .

Суд першої інстанції помилково керувався тим, що факт спільного проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу не доведений.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Під час розгляду справи суд першої інстанції не сприяв заявниці у реалізації її процесуальних прав, не вжив заходів щодо всебічного та повного з`ясування обставин справи, не дав належної оцінки зібраним доказам і зробив неправильний висновок про необґрунтованість заяви ОСОБА_1 , у зв`язку з чим ухвалене ним рішення не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Заяву ОСОБА_1 слід задовольнити.

Керуючись статтями 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 7 липня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 1 січня 2004 року та до дня смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 жовтня 2025 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Карплюк О.І.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 69