Номер провадження № 2/521/6344/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

13 жовтня 2025 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд м. Одеси, у складі :

головуючого судді Ганошенка С.А.,

за участю секретаря судових засідань Присяжнюка О.М.

розглянувши у залі суду м. Одеса у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в загальному порядку позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна № 978 від 15.10.1999 року, що укладений в Товарній біржі «Одеська Універсальна біржа товарів та послуг», за умовами якого ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_4 купив 1/10 частин домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 - дійсним.

В обґрунтування позову вказує, що 15.10.1999 року між Вікентьєвим ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі продажу №978, відповідно до якого відповідач продав а позивач купив квартиру 11/25 частин домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 . Вказаний договір був укладений на Товарній біржі «Одеська Універсальна біржа товарів та послуг» та зареєстрований в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за №978 від 15.10.1999 року. 24.11.1999 року вказаний договір був зареєстрований у Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості за реєстровим №2109-стр268-кн18док.

На момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року). Згідно зі ст. 153 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР 1963 року, що діяв на час укладення договору купівлі-продажу від 20.07.2001 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Відповідно до ст. 47 УРСР (в редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Зі змісту договору № 978 від 15.10.1999 року вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на Товарній біржі «Одеська Універсальна біржа товарів та послуг», подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. У відповідності до вимог ст. 227 ЦК України підлягає реєстрації в БТІ за місцем знаходження нерухомості. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов:

а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі;

б) якщо її учасниками є члени біржі;

в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня.

Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам.

При намаганні продати свою частку у домоволодінні за адресою АДРЕСА_1 стало відомо про недійсність біржової угоди і необхідності підтвердження її дійсності у судовому порядку, оскільки при оформленні сторонами договору купівлі-продажу не були виконані вимоги ст. 227 ЦК України, в частині нотаріального оформлення зазначеної угоди. Таким чином, даний час позивач не має можливості розпоряджатися вказаним нерухомим майном, оскільки чинне законодавство передбачає нотаріальне посвідчення договорів, у зв`язку з чим позивач змушений був звернутись із відповідним позовом до суду.

Ухвалою суду від 04.08.2025 року позовну заяву ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним залишено без руху.

14.08.2025 року до суду надійшла заява ОСОБА_6 про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 18.08.2025 року відкрито провадження та призначено справу в порядку загального позовного провадження з викликом сторін.

12.09.2025 року суду надійшла заява від представника ОСОБА_3 адвоката Криворучко В.О. про визнання позовних вимог.

Ухвалою суду від 25.09.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, яка була призначена 13.10.2025 року на13 год. 00 хвилин.

Позивач в судове засідання не з`явився, повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, шляхом отримання розписки. Надав до суду заяву, в який зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив розглянути справу у його відсутність.

Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, шляхом отримання розписки від його представника адвоката Криворучко В.О. Від представника ОСОБА_3 адвоката Криворучко В.О. надійшла заява, в якій вона зазначає, що підтримує позовні вимоги позивача та просить їх задовольнити, а справу просить розглянути у відсутність відповідача та його представника.

Суд, враховуючи, що оскільки позивач та відповідач належним чином були повідомлені про розгляд справи 13.10.2025 року, але у судове засідання не прибули, надавши заяви про розгляд справи у їх відсутність, вважає за можливе продовжити розгляд цивільної справи за наявними у справі матеріалами.

Неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18. Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Суд вбачає, що сторони сповіщені про дату та час судового засідання належним чином, матеріалів справи достатньо для ухвалення рішення, а тому суд приходить до висновку про можливість розглядати справу.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку загального позовного провадження, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.10.1999 року ОСОБА_2 продав Вікентьєву Володимиру Євгенійовичу 1/10 частин домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі - продажу нерухомого майна №978, який був укладений на Товарній біржі «Одеська Універсальна біржа товарів та послуг». Право власності на зазначену квартиру зареєстровано за позивачем, що підтверджується реєстраційним записом Одеського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості від 24.11.1999 року за реєстраційним номером 2109-стр268-кн18док, на зворотному аркуші Договору.

На виконання умов даного договору купівлі-продажу сторони договору повністю виконали істотні умови даного Договору купівлі-продажу нерухомого майна №978 від 15.10.1999 року. Зокрема ОСОБА_2 , до укладення Договору отримав від покупця кошти у сумі 5 464,00 грн. (п`ять тисяч чотириста шістдесят чотири гривні), які відповідно до п. 3 Договору складали ціну договору та передав квартиру позивачу. У свою чергу покупець по Договору, після підписання договору прийняв звільнену квартиру, зареєстрував договір купівлі-продажу в Одеському МБТІ та РОН де і проживав, здійснюючи фактичне володіння зазначеним нерухомим майном.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . Його спадкоємцем є син ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадкоємцем ОСОБА_7 є син ОСОБА_3 , який прийняв спадщину, а тому набув прав та обов`язків на всі права, що існували на день укладення договору купівлі-продажу №978 від 15.10.1999 року у ОСОБА_2 .

Згідно із ст.1 Закону України «Про товарну біржу», діяльність товарної біржі здійснюється у відповідності з цим Законом та діючим законодавством України, статутом біржі, правилами біржової торгівлі.

Розділом 4 Закону України «Про товарну біржу» визначені основні принципи правил ведення біржової торгівлі та здійснення біржових операцій, якими, зокрема, встановлено, що біржовою операцією вважається тільки та угода, яка відповідає сукупності умов, які передбачені ч. 1 ст. 15 Закону, а саме: якщо вона представляє собою купівлю-продажу, поставку, обмін товару, що допущені до обміну на товарній біржі; якщо її учасники ї членами товарної біржі; якщо угода надана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня.

Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі (частини 2, 4 статті 15 Закону України «Про товарну біржу», яка діяла на час укладення договору).

Отже, при укладенні договору купівлі-продажу сторонами були дотримані всі умови, яких необхідно дотримуватися при укладенні договорів на товарній біржі, у відповідності до ст.15 Закону України «Про товарну біржу».

Позивач та відповідач підтверджують той факт, що сторонами було виконано умови договору купівлі-продажу в повному обсязі. Так, позивач сплатив ОСОБА_2 вказані у договорі кошти, ОСОБА_2 після відчуження проданої частки домоволодіння виселився з неї, а позивач вселився та користується своєю часткою в домоволодінні в повному обсязі, сплачує комунальні платежі та інші послуги.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

У суду немає сумніву в тому, що Договір купівлі-продажу нерухомого майна №978 від 15.10.1999 року був укладений та фактично реалізований сторонами договору, а тому цей факт доведений сторонами.

Між тим, на даний час позивач не має можливості розпоряджатися вказаним нерухомим майном, оскільки чинне законодавство передбачає нотаріальне посвідчення договорів.

Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року №Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

За змістом ст. ст.57, 58 Конституції України, ст.5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.

Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у 1995 році, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року.

У відповідності зі ст.224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст.225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові.

За змістом ч. 1 ст.227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст.47 цього Кодексу).

Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 слідує, що при розгляді справ про визнання правочинів дійсними суди повинні з`ясувати чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи не втрачена така можливість.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони при укладенні Договору купівлі-продажу нерухомого майна досягли згоди з усіх його істотних умов та виконали усі умови цього договору, але чинним на час його укладання законодавством було передбачено нотаріальне посвідчення такого договору, але він не був нотаріально посвідчений у зв`язку з укладенням на Товарній Біржі.

На підставі викладеного, суд вважає, що вищевказаний договір слід визнати дійсним у відповідності ст.220 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд визнає право ОСОБА_6 на 1/10 частин домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. ст.76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі вище викладеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна у повному обсязі.

За таких обставин, враховуючи обґрунтованість позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення позову.

За таких обставин, враховуючи обґрунтованість позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд стягує сплачений судовий збір з відповідача на користь позивача у сумі 1211,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 77, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна - задовольнити.

Визнати дійсним та таким, що відбувся договір купівлі-продажу №978 від 15.10.199 року, зареєстрований на Товарній біржі Одеська Універсальна біржа товарів і послуг, за яким ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 купив 1/10 частин домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати у сумі 1211,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 13.10.2025 року.

Суддя Сергій ГАНОШЕНКО