ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/3171/24 Номер провадження 22-ц/814/3205/25Головуючий у 1-й інстанції Малюк М. В. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Одринська Т.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 16 квітня 2025 року, постановлене суддею Малюк М.В.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

18.12.2024 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося в суд із указаним позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства заборгованість за договором №0 від 17.07.2019 у розмірі 81648,63 грн. та суму сплаченого судового збору, який склав 2422,40 грн.

В обґрунтування підстав позову зазначає, що 17.07.2019 між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір-анкету про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування №0. За умов такого договору сторони зобов`язання погодили: ліміт кредитування: 20 000,00 грн.; строк дії ліміту: до 10.08.2021; процентну ставку на суму кредитної заборгованості за операціями отримання готівки, річних - 55%. На вимогу позичальника кредитором установлено на картковому рахунку № НОМЕР_1 ліміт кредитування у розмірі, визначено у договорі, а саме, 20000,00 грн.

Відповідач, користуючись коштами наданими йому банком, не виконав своєчасно та у повному обсязі свої зобов`язання - не вносив платежі, передбачені умовами договору, на повернення отриманих коштів, також сплату процентів за користування кредитом. У зв`язку із відсутністю здійснення платежів на виконання умов договору у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 81648,63 грн., із якої: 50014,15 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 31634,48 грн. - заборгованість за відсотками.

29.08.2023 між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу №250, за яким останній набув право вимоги до ОСОБА_1 за договором №0 від 17.07.2019.

Позивачем вжито заходів досудового врегулювання спору та направлено позичальнику досудову вимогу про погашення кредитної заборгованості, яка залишена останнім без належного реагування. Із підстав викладеного позивач просить суд захистити порушене право згідно із заявленими позовними вимогами.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 16.04.2025 позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за договором №0 від 17.07.2019 у сумі 81648,00 грн. та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Рішення міського суду вмотивовано тим, що позивачем доведено факт укладення договору та погодження позичальником істотних умов зобов`язання, які відповідачем належним чином не виконуються, унаслідок чого утворилася заборгованість, заявлена позивачем до стягнення та не спростована відповідачем.

Не погодившись із таким рішенням відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували укладення договору факторингу №250 від 29.08.2023 між АТ «Уксиббанк» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», через відсутність оригіналів додатків до такого договору, зокрема, Реєстру боржників.

Указує на порушення судом першої інстанції вимог ч.9 ст.83 ЦПК України, за правилами якої суд не мав приймати до уваги лист АТ «УкрСиббанк» від 10.04.2025, оскільки копія такого доказу не була надіслана відповідачу. При цьому аналізуючи зміст такого листа вважає, що посилання банку на специфіку обліку карткового рахунку нічим не підтверджена.

Із підстав викладеного та посилаючись на позицію Верховного Суду, сформовану у справах №462/2056/20 від 01.11.2023, №910/12525/20 від 15.09.2022, вважає недоведеним належними доказами розмір заборгованості, заявленої до стягнення, та наявність у позивача права вимоги за відповідним кредитним договором.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 27.06.2025 відкрито апеляційне провадження; у справі закінчено підготовчі дії та призначено до розгляду без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 30.06.2025.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення в межах вимог апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 17.07.2019 ОСОБА_1 підписав анкету-заявку на надання споживчого кредиту у АТ «Укрсиббанк», у якій просив надати споживчий кредит «Револьверна кредитна картка» на наступних умовах: строк дії ліміту кредитування: 24 місяці; сума кредитного ліміту: 20100,00 грн.; валюта кредиту: гривня. Указана заява містить персональна дані ОСОБА_1 , а також його згоду на використання при вчиненні правочинів відтворення підпису уповноваженої особи та печатки АТ «Уксиббанк» за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналогу підпису та печатки. Зі зразком відповідного аналогу підпису уповноваженої особи та печатки АТ «Укрсиббанк» ознайомлений та погоджується з таким способом підписання правочинів, та будь-яких документів, що стосуються кредитних відносин./а.с.9/

17.07.2019 між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір-анкету про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з Правилами) №0.

Сторонами зобов`язання погоджено такі умови кредитування: ліміт кредитування - 20000,00 грн. Строк дії ліміту кредитування: з дати укладення договору по 10.08.2021 (п.2.1.); процентна ставка на суму кредитної заборгованості по операціям отримання готівки - 55% річних (п.2.5.)./а.с.10/

Передувало укладенню такого договору ознайомлення позичальника із Паспортом споживчого кредиту-інформаційним листом. Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма)./а.с.11-12/

17.07.2019 АТ «Укрсиббанк» установив ОСОБА_1 на картковому рахунку № НОМЕР_1 ліміт кредитування у розмірі, визначеному умовами договору, що підтверджується довідкою АТ «Укрсиббанк» про Рух коштів по рахунку катки з лімітом: розрахунковий період: 16.07.2019 по 15.08.08.2019./а.с.56/

На підтвердження розміру стягнення позивачем надано детальний розрахунок заборгованості по кредитному договору №0 від 17.07.2019, наданому ОСОБА_1 , за яким загальний розмір заборгованості складає 81648,63 грн., із якої: 50014,15 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 31634,48 грн. - заборгованість за відсотками./а.с.20-31/

29.08.2023 між АТ «Укрсиббанк» (клієнт за договором) та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» (фактор за договором) укладено договір факторингу №250, згідно з умовами якого АТ «Укрсиббанк» відступає ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників.

Згідно з пунктом 1 витягу з реєстру боржників до договору факторингу №250 клієнт передав, а фактор прийняв на умовах, визначених договором, права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 17.07.2019 №0 на загальну суму 81648,63 грн.

Відповідно до платіжної інструкції від 29.08.2023 №72473 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» сплатив АТ «Укрсиббанк» суму фінансування під відступлене право вимоги згідно з договором факторингу від 29.08.2023 №250 у розмірі 3363380,51 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, міський суд виходив із того, що позивачем доведено належними доказами, не спростованими відповідачем, факт укладення кредитного договору. Відтак, погодивши істотні умови кредитування, позичальник зобов`язання за ними належним чином не виконав, унаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 81648,63 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, як правонаступника кредитора.

Апеляційний суд із висновками суду першої інстанції погоджується. Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують та зводяться до загального цитування норм матеріального права безвідносно до фактичних обставин справи, якими підтверджено обізнаність позичальника з істотними умовами кредитування та їх неналежне виконання позичальником.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

У відповідності до положень статей 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (статті 1055 ЦК України).

Із матеріалів справи убачається, що 17.07.2019 відповідач підписав договір-анкету про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з Правилами) №0, яка містить чітко визначені та доступні для розуміння споживача послуг істотні умови кредитування.

Підписанням такої анкети відповідач підтвердив своє вільне волевиявлення на укладення договору, отримання платіжної картки, розмір кредиту та розмір процентної ставки 55% на рік.

Доказів на підтвердження наявності у позичальника на момент підписання договору-анкети заперечень щодо умов кредитування, матеріали справи не містять. Більш того, до звернення правонаступника кредитора в суд із відповідним позовом у грудні 2024 року, відповідач не надав доказів його повного чи часткового виконання, не ставив під сумнів умови кредитування та не оспорював такий правочин.

Тоді як належність виконання зобов`язання є предметом доказування і у справі про стягнення заборгованості, доказувати факт здійснення відповідачем оплати, заявленої позивачем до стягнення, має саме відповідач, а не позивач. Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформульованої у справі №913/618/21 від 08.06.2022.

Згідно зі статтями 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наведений процесуальний обов`язок відповідачем не виконано, а тому за правилами частини четвертої статті 12 ЦПК України він несе ризик настання наслідків із цим пов`язаних.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності розміру стягнення належними доказами якими мають бути первинні бухгалтерські документи колегія суддів до уваги не приймає. Оскільки факт здійснення відповідної банківської операції може підтверджуватися не лише первинними документами, а й іншими доказами у сукупності, зокрема детальним розрахунком, який відображає рух коштів, періоди нарахування та внесення платежів, а також алгоритм нарахування відсотків, що переконливо свідчить про фактичний розмір заборгованості.

Стосовно наявності у позивача, як правонаступника первинних кредиторів, права вимоги до боржника, колегія суддів зазначає наступне

Відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У відповідності до статті 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За змістом частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 04.12.2018 (справа №10/5026/995/2012) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення (постанова Верховного Суду від 14.06.2023 у справі №755/15965/17).

У постанові Верховного Суду від 18.10.2023 у справі №905/306/17 сформовано висновок, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012).

При визначенні дійсності вимоги також підлягають застосуванню норми статті 204 ЦК України, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, поки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Наведене відповідає сталій позиції Верховного Суду, зокрема, сформованій у справах №916/1171/18 від 16.04.2019, №910/8682/18 від 14.11.2018, №904/8978/17 від 30.08.2018.

Апеляційний суд приймає до уваги, що позичальник не оскаржував договір факторингу №250 від 29.08.2023 та не надавсуду належних, допустимих і достовірних доказів, які б свідчили про недійсність переданих вимог, в силу прямого припису статті 204 ЦК України.

Отже, такий договір факторингу є чиним, його дійсність ніким не оспорена, а тому підлягає виконанню.

Доводи апеляційної скарги, що у справі відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували набуття позивачем права вимоги за кредитним договором, колегія суддів відхиляє, як такі, що не відповідають дійсним обставинам справи. При цьому, колегія суддів ураховує, що сумніви позичальника щодо відповідності копії Витягу Реєстру боржників його оригіналу не містять правового підґрунтя. Тоді як у справі наявні належним чином засвідчені копії письмових доказів, які у своїй сукупності (договір факторингу, витяг з реєстру боржників, а також докази на підтвердження оплати за договором) підтверджують права позивача та доцільність їх судового захисту.

Інші доводи апеляційної скарги, зокрема, посилання на порушення судом вимог ч.9 ст.83 ЦПК України, за правилами статті 376 цього Кодексу не є підставою для скасування судового рішення, зокрема, в контексті того, що відповідач був обізнаний із зобов`язанням позивача надати такий доказ, а тому, діючи добросовісно, мав можливість ознайомитися із таким доказом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Із огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 16 квітня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

Т.В. Одринська