ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 953/3346/24
Номер провадження 22-ц/818/2538/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Маміної О.В., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

представника відповідача Громова О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 січня 2025 року в складі судді Бородіної Н.М. по справі № 953/3346/24 за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Харківської міської ради про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у Чеській Республіці померла її сестра ОСОБА_2

19 лютого 2024 року вона звернулась до П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте отримала відмову. Зазначила, що не змогла вчасно прийняти спадщину через обставини, зумовлені повномасштабним вторгненням РФ в Україну, що почалося 24 лютого 2022 року. Воєнні дії значно вплинули на її життя, створивши проблеми та переживання, що унеможливили своєчасне прийняття спадщини. На момент смерті спадкодавця вона перебувала за кордоном в Чеській Республіці як біженка, де зіштовхнулася з небезпекою, проблемами та переживаннями. Крім того, через початок повномасштабного вторгнення було зупинено роботу багатьох державних установ в Україні.

Просила призначити їй додатковий строк у два місяці для прийняття спадщини усього майна, що належало на праві власності ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

17 жовтня 2024 року від Харківської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити у задоволенні позову. Відзив мотивовано тим, що посилання позивачки на зміну фактичного місця проживання внаслідок військової агресії російської федерації проти України не може бути поважною причиною для визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки вона мала можливість звернутись до будь-якого нотаріуса України незалежно від фактичного місця мешкання, у тому числі поштовим зв`язком. Також позивачка не була позбавлена можливості звернутися із відповідною заявою про прийняття спадщини до Посольства України в іноземній країні, яке виконує консульські функції. Доказів наявності поважних причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця для подання заяви про прийняття спадщини, позивачем не надано.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 22 січня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що наведені позивачкою причини пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини не є поважними. Крім того, позивачкою не надано доказів родинного зв`язку з померлою ОСОБА_2 .

На вказане судове рішення 03 березня 2025 року через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 адвокат Проніна В.М. подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Позивачка є особою похилого віку, пенсіонеркою, має низку захворювань, що ускладнюють її комунікабельність, на тривалий час позбавляють можливості вільно переміщуватись. Такий стан здоров`я з початком війни ще більше погіршився. Статус біженки в Чеський Республіці та пристосування до нового життя, смерть рідної сестри, організація поховання в чужій країні ще більше погіршили її психологічний стан та призвели до стресу. Позивачка мала складнощі з отриманням аудієнції в Посольстві України в Чеській Республіці, запис на прийом був лише через півроку після реєстрації. 04 серпня 2023 року вона оформила заяву на прийняття спадщини в Посольстві України, однак передати її в нотаріальну контору України не змогла, в неї були відсутні технічні можливості. Більш того, знаходячись в Посольстві України вона почула, що прийняти спадщину можливо навіть через шість місяців після оголошення закінчення військових дій на території України. Однак, при цьому вона продовжила свої активні дії щодо отримання спадщини, 23 листопада 2023 року оформила довіреність на ОСОБА_3 , який доручила подати заяву на прийняття спадщини до нотаріуса. Таким чином, ОСОБА_1 вжила всі залежні від неї дії, враховуючи складні умови перебування в іншій країні та воєнний стан в Україні. Позивачка пропустила строк для прийняття спадщини у зв`язку із введенням на території України воєнного стану та веденням бойових дій у країні; суперечливими положеннями закону щодо перебігу строку для прийняття спадщини, які протягом відведеного для прийняття спадщини періоду часу декілька разів кардинально змінювалися таким чином, що були непередбачуваними для спадкоємиці, враховуючи її похилий вік, перебування в статусі біженки.

Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 надані нові докази: копії медичних виписок, її свідоцтва про народження, які суд апеляційної інстанції не приймає в силу вимог ч. 3 ст. 367 ЦПК України, оскільки такі докази до суду першої інстанції позивачка не надавала, поважних причин, що перешкоджали поданню таких доказів, не зазначила.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання апеляційного суду позивачка ОСОБА_1 не з`явилася.

Судову повістку-повідомлення про розгляд справи 16 жовтня 2025 року надіслану апеляційним судом на адресу ОСОБА_1 повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою від 22 квітня 2025 року «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с. 116-117).

Представник позивачки адвокат Проніна В.М. отримала 11 квітня 2025 року в електронному кабінеті (а.с. 112).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_4 , який заперечував проти апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у Чеській Республіці померла ОСОБА_2 (а.с. 10-12).

04 серпня 2023 року у м. Прага Чеської Республіки Латюшина Т.Є. склала заяву про прийняття спадщини після смерті сестри ОСОБА_2 . Справжність підпису ОСОБА_1 на вказаній заяві засвідчено першим секретарем з консульських питань Посольства України в Чеській Республіці Сергійчуком Б.В. (а.с. 34).

19 лютого 2024 року вказана заява ОСОБА_1 була подана її представником за довіреністю ОСОБА_3 (а.с. 59) до П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори. На підставі вказаної заяви заведено спадкову справу № 57П/2024, номер у Спадковому реєстрі № 72021686 (а.с. 35, 39).

Листом П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори від 19 лютого 2024 року № 218/02-14 повідомлено ОСОБА_1 про пропуск нею шестимісячного строку на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 (а.с. 9, 35).

З матеріалів спадкової справи № 57П/2024 вбачається, що заповіту померла ОСОБА_2 не залишила, у шлюбі не перебувала, дітей не мала, її батьки померли раніше за неї, вона мала двох братів: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також сестру ОСОБА_7 . Інші спадкоємці, окрім ОСОБА_1 , після смерті ОСОБА_2 із заявами про прийняття спадщини не звертались. ОСОБА_2 була зареєстрована одна за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 33-60).

З копії паспорта ОСОБА_1 для виїзду за кордон вбачається, що вона має візу до Чехії з 13 березня 2023 року по 31 березня 2024 року (а.с. 5).

Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (стаття 1223 ЦК України).

Частинами 1, 3 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За змістом частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1270 ЦК України).

Підпунктом 2.1 пункту 2 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану спадкова справа заводиться за зверненням заявника будь-яким нотаріусом України, незалежно від місця відкриття спадщини.

Згідно з підпунктами 3.11.3, 3.11.6 пункту 3.11 глави 3 Положення про порядок вчинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України, Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року № 142/5/310, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2004 року за № 1649/10248, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати консулу заяву про прийняття спадщини. Письмова заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто консулу. Справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається консулом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю пропонується надіслати заяву, оформлену належним способом, або прибути особисто до консула.

За змістом частин 1 та 3 статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 березня 2020 року у справі № 314/2550/17, провадження № 61-41480св18.

Не є поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Отже, правила частини 3 статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними.

Як свідчить тлумачення частини 3 статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини відносяться причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця таких перешкод для подання заяви не було, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічний правовий висновок зроблений у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 419/3788/17 (провадження № 61-2969св19); від 16 березня 2020 року у справі № 644/5098/17 (провадження № 61-20806св19); від 17 березня 2020 року у справі № 683/2587/18 (провадження № 61-11406св19).

Оцінка причин пропуску строку на предмет поважності лежить в площині дискреційних повноважень суду, оскільки базується безпосередньо на наданих сторонами та наявних в матеріалах справи доказах та встановлених в ході судового розгляду обставинах.

Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22.

Дотримання принципу пропорційності передбачає, що втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства.

Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, необхідно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц, від 01 червня 2020 року у справі № 185/777/17.

Як встановлено судом, спадкодавиця ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а отже останній день шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини припав на 20 квітня 2023 року. Протягом цього часу спадкоємиця ОСОБА_2 за законом ОСОБА_1 не подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. 04 серпня 2023 року у м. Прага Чеської Республіки Латюшина Т.Є. склала заяву про прийняття спадщини після смерті сестри ОСОБА_2 , справжність підпису на якій засвідчено першим секретарем з консульських питань Посольства України в Чеській Республіці Сергійчуком Б.В., яка 19 лютого 2024 року була подана її представником за довіреністю ОСОБА_3 до П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори.

Тривалий проміжок часу між днем відкриття спадщини (19 жовтня 2022 року), днем складання заяви про прийняття спадщини (04 серпня 2023 року) та днем подання цієї заяви до нотаріальної контори (19 лютого 2024 року) позивачка пояснила вимушеним перебуванням її за кордоном у зв`язку з повномасштабним вторгненням рф на територію України, активними бойовими діями і запровадженням воєнного стану, завантаженістю посольства, що є загальновідомими обставинами, а також технічними складнощами в оформленні і передачі документів до України.

Крім того, з початку повномасштабної війни законодавцем було запроваджено правило зупинення на весь час дії воєнного стану перебігу шестимісячного строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття.

Так, згідно пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» в первісній редакції від 06 березня 2022 року на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини.

У подальшому до законодавства були внесені зміни згідно постанови Кабінету Міністрів України від 24 червня 2022 року № 719 та роз`яснення Міністерства юстиції України від 11 липня 2022 року, за змістом яких перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 місяці.

Постановою Кабінету Міністрів України № 469 від 09 травня 2023 року пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 виключено. Зміни набрали чинності 18 червня 2023 року.

Проте, правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються ЦК України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України.

Законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини.

Пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню.

Такі висновки містяться у постановах Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 676/47/21 (провадження № 61-8014св22), від 21 червня 2023 року у справі № 175/1404/19 (провадження № 61-5707св23).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин мала місце певна нечіткість національного законодавства щодо перебігу строків для прийняття спадщини.

Аналіз встановлених судом обставин справи свідчить про те, що ОСОБА_1 бажала прийняти спадщину після смерті ОСОБА_2 , вчиняла активні послідовні дії, спрямовані на оформлення своїх спадкових прав. З урахуванням негативного впливу воєнного стану в Україні у сукупності з правовою невизначеністю, пов`язаною зі зміною законодавства, яким було врегульовано зупинення строку на прийняття спадщини; перебування позивачки в евакуації за кордоном, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації своєї життєдіяльності у незнайомому місці; існування значного навантаження на посольства і консульські установи України в країнах Європи, внаслідок чого запис на прийом для вчинення нотаріальних дій був і продовжує бути вкрай ускладненим, колегія суддів вважає, що позивачкою доведено наявність непереборних обставин, які дійсно істотно перешкоджали їй протягом шести місяців з часу відкриття спадщини звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції неналежним чином оцінив доводи позивачки щодо поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини після смерті сестри, не звернув достатньої уваги на перебування її за кордоном та вчинення нею дій, спрямованих на оформлення своїх спадкових прав (звернення до посольства, направлення посвідченої заяви про прийняття спадщини в Україну), а також не врахував нечіткість норм національного законодавства стосовно строку на прийняття спадщини у період дії воєнного стану.

Отже, враховуючи обставини цієї справи, принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявниці в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, суд апеляційної інстанції вважає за необхідним визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини у два місяці з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Близькі за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду від 10 липня 2024 року у справі № 522/13476/23, від 20 березня 2024 року у справі № 545/1231/23, від 14 серпня 2024 року у справі № 537/3556/22, від 02 липня 2025 року у справі № 201/9865/23.

Посилання суду першої інстанції на те, що позивачкою не надано доказів її спорідненості з померлою ОСОБА_8 , колегія суддів вважає помилковим, оскільки це не є підставою для відмови у позові про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, а вказані обставини щодо спорідненості та наявності підстав для закликання позивачки до спадкування підлягають перевірці нотаріусом при видачі свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи вищевикладене, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

При зверненні до суду з позовом ОСОБА_1 сплачено 1211,20 грн (а.с. 13), з апеляційної скаргою 1454,00 грн (а.с. 95).

Зважаючи, що апеляційну скаргу задоволено, вказані витрати позивачки підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Харківської міської ради про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк тривалістю два місяці з дня набрання даним судовим рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з Харківської міської ради (, адреса: майдан Конституції, 7, м. Харків) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) судовий збір за подання позову та апеляційної скарги в розмірі 2 665 грн (дві тисячі шістсот шістдесят п`ять) грн 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 21 жовтня 2025 року

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина