Справа № 697/12/24
Провадження № 2/697/70/2025
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Скирди Б.К.,

за участю секретаря судового засідання Васянович Ю.В.,

прокурора Грачова А.С.,

представника позивача адвоката Хорошун О.В.,

представника відповідача адвоката Деняк В.І. (в режимі відеоконференції)

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Канів, Черкаської області цивільну справу за позовом Заступника керівника Смілянської окружної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Бобрицької сільської ради Черкаської області до ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Регіональний ландшафтний парк «Трахтемирів» про усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження земельною ділянкою шляхом її повернення, -

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Смілянської окружної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Бобрицької сільської ради Черкаської області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , відповідач), третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Регіональний ландшафтний парк «Трахтемирів» (далі також РЛП «Трахтемирів», третя особа) про усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження земельною ділянкою шляхом її повернення.

Позовні вимоги мотивовано тим, що Смілянською окружною прокуратурою Черкаської області в ході здійснення заходів представницького характеру виявлено порушення природоохоронного законодавства.

Моніторингом відкритих даних державного земельного кадастру України встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :04:001:0020 площею 1,8 га знаходиться в межах Регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів», створеного рішенням Київської обласної ради від 17.02.2000 № 168-10-ХХІІ та рішенням Черкаської обласної ради від 26.02.2000 № 14-4 «Про організацію регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів». Вказаними рішеннями останньому надано статус об`єкта природно-заповідного фонду місцевого значення. З листа Черкаської обласної ради від 05.09.2023 № 01-31/773 вбачається, що рішення Черкаської обласної ради від 26.02.2000 № 14-4 діюче, зміни не вносились.

Межі регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів» визначені вказаними рішеннями облрад та проектом створення регіонального ландшафтного парку. Зокрема, на території Черкаської області, в адміністративних межах Бобрицької сільської ради Черкаської області знаходиться 5 562,5 га території регіонального ландшафтного парку.

За результатами опрацювання відкритих даних земельного кадастру України за посиланням: https://kadastr.live/ встановлено, що на території Бобрицької сільської ради Черкаської області в межах сіл Григорівка, Трахтемирів та Луковиця визначено територію Регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів».

Також, відповідно до листа Управління екології та природних ресурсів Черкаської обласної державної адміністрації від 26.06.2023, згідно наявних в Управлінні картографічних матеріалів та картографічних матеріалів взятих з відкритих даних земельного кадастру, земельна ділянка з кадастровим номером :04:001:0020 знаходиться на території Регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів».

Регіональний ландшафтний парк «Трахтемирів» знаходиться у віданні АТЗТ «Аграрне Екологічне Об`єднання «Трахтемирів».

Даний регіональний ландшафтний парк охороняється як національне надбання і є складовою частиною системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною.

Згідно реєстраційної справи з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер нерухомого майна 20) ОСОБА_1 набула право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:0020 площею 1,8 га шляхом дарування від ОСОБА_2 (договір дарування від 19.12.2018, посвідчений Київською державною нотаріальною конторою та зареєстрований в реєстрі за № 1-346).

ОСОБА_2 отримав спірну земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:0020 шляхом укладення договору купівлі-продажу від 22.09.2009 зареєстрованого в реєстрі за № 1-2672, відповідно до якого ОСОБА_3 продав ОСОБА_2 зазначену земельну ділянку. У свою чергу, ОСОБА_3 отримав земельну ділянку безоплатно на підставі розпорядження Канівської районної державної адміністрації № 492 від 01.09.2006 «Про передачу земельних ділянок в приватну власність громадянам та виготовлення державних актів на право власності на землю для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу Григорівської сільської ради» з видачею Державного акту на право власності на землю Серії ЯН № 635045 від 20.09.2006, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів за № 00.

Разом з тим, набуття права приватної власності та права користування на земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:0020 відбулося з порушенням норм ст.ст. 20, 21, 84, 116, 122, 149, 150 Земельного кодексу України, ст. 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст.ст. 7, 9 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин). Зазначена вище земельна ділянка має особливий статус цільового призначення (особливо цінних земель природно-заповідного фонду), а також згідно положень цивільного законодавства відноситься до земель обмеженої оборотоздатності.

Розташування земельної ділянки із кадастровим номером :04:001:0020 в межах РЛП «Трахтемирів» право власності на яку набув ОСОБА_3 , відповідно до розпорядження Канівської районної державної адміністрації від 01.09.2006 № 492, а в подальшому ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 22.09.2006 та ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 19.12.2018, за чинним законодавством свідчить про її віднесення до земель природно-заповідного фонду, що унеможливлює перебування даної земельної ділянки у приватній власності з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

На час відведення земельної ділянки Кабінет Міністрів України являвся розпорядником земель державної власності природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та лише за його погодженням можлива зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення.

У випадку спірних правовідносин, прокурор зауважує, що Земельним кодексом України від 18.12.1990 № 561-ХІІ (у редакції, чинній на момент набуття РЛП «Трахтемирів» статусу об`єкта природно-заповідного фонду) передбачено недопустимість вилучення земель природно-заповідного фонду.

Кабінетом Міністрів України рішення про передачу або вилучення, погодження зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0020, розташованих на території об`єкту природно-заповідного фонду місцевого значення РЛП «Трахтемирів» не приймалось, що підтверджується інформацією Секретаріату Кабінету Міністрів України від 24.09.2022 № 19705/0/2-22.

Крім того, за інформацією Черкаської обласної ради від 13.07.2023 № 01-31/630 рішення стосовно звернення до Верховної ради України з поданням про вилучення земельної ділянки природно-заповідного фонду з кадастровим номером :04:001:0020 із території РЛП «Трахтемирів» Черкаською обласною радою не приймалось та до Верховної Ради України не надсилалось.

Спірна земельна ділянка на момент її відведення перебувала у державній власності, знаходилась за межами населеного пункту та відносилася до земель природно-заповідного фонду. Разом з тим, земельну ділянку відведено у власність не уповноваженим органом та всупереч порядку зміни цільового призначення із земель природно-заповідного фонду на землі сільськогосподарського призначення, оскільки Кабінет Міністрів України рішень про зміну цільового призначення земельної ділянки та її відведення у власність не приймав.

Цільове призначення спірної земельної ділянки фактично незаконно змінено за вказаних вище обставин при передачі у власність, тим самим створено перешкоди державі у користуванні та забезпеченні збереження унікальної екосистеми з рідкісним біорізноманіттям.

Території природно-заповідного фонду регіонального парку надано для здійснення сільськогосподарської діяльності, не пов`язаної з цілями вказаної категорії земель.

Проте така незаконна зміна не має правового значення, оскільки статус спірних земельних ділянок першочергово визначається розташуванням на них об`єкта природно-заповідного фонду і спеціальним режимом цих територій.

Встановлене спірній земельній ділянці цільове призначення для особистого селянського господарства жодним чином не впливає на її обмежену оборотоздатність і не передбачає можливості її дійсного використання за таким призначенням, оскільки з моменту оголошення РЛП «Трахтемирів», ця територія має статус природно-заповідного фонду і її правовий режим та цільове призначення визначаються фактом розташування на ній вказаного об`єкту.

Канівська районна державна адміністрація не мала права видавати наказ щодо передачі у приватну власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки природно-заповідного фонду без її вилучення з користування РЛП «Трахтемирів», без зміни цільового призначення земельної ділянки, тобто переведення землі з однієї категорії до іншої, за відсутності погодження Кабінету Міністрів України на вилучення спірної ділянки (припинення права користування), а також погодження Департаменту екології та природних ресурсів Черкаської обласної державної адміністрації на її відведення у приватну власність.

Відчужена ділянка, яка згідно з вимогами ч. 4 ст. 84 ЗК України взагалі не могла бути предметом правочинів між приватними особами, а саме договору купівлі-продажу від 22.09.2006, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та договору дарування від 19.12.2018, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Крім цього, як зазначено прокурором, ефективним способом судового захисту щодо повернення земельної ділянки природно-заповідного фонду власнику є негаторний, а не віндикаційний позов.

Земельна ділянка з кадастровим номером :04:001:0020 площею 1,8 га наразі зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1 , проте в силу законодавства вона не може перебувати у приватній власності із виникненням приватного володільця та використовуватись не за цільовим призначенням, тому права держави на реалізацію усіх правомочностей щодо спірної земельної ділянки, а саме користування і розпорядження нею, підлягає захисту шляхом зобов`язання ОСОБА_1 (презумпційний володілець) повернути зазначену земельну ділянку у власність Бобрицької об`єднаної територіальної громади в особі Бобрицької сільської ради Черкаського району Черкаської області.

Водночас, до того часу, поки в Державному земельному кадастрі продовжуватиме розміщуватися інформація про земельну ділянку з таким цільовим призначенням, яке суперечить дійсному (землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення), такі дані в розумінні ст. 20 Закону України «Про державний земельний кадастр» є офіційними.

З огляду на особливу цінність земель природно-заповідного фонду, ефективне поновлення порушеного права можливе при усуненні перешкод у користуванні спірною ділянкою шляхом скасування судом державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі із цільовим призначенням, яке не відповідає цільовому призначенню територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Також, обґрунтовуючи порушення інтересів держави та підстав для їх представництва прокурором, зазначено, що необхідність подання цього позову зумовлена потребою в забезпеченні на загальнодержавному рівні екологічної безпеки та охорони землі як національного багатства.

Держава з метою захисту екосистеми України та дотримання екологічних прав громадян зобов`язана забезпечити належну охорону землям природно-заповідного і водного фондів, у тому числі і спірній земельній ділянці, яка входить у межі регіонального ландшафтного парку місцевого значення «Трахтемирів».

Як зазначає прокурор, Бобрицькою сільською радою у розумний строк у судовому порядку не вживались належні заходи щодо захисту порушених інтересів держави, тобто як з моменту отримання земельних ділянок у розпорядження, з моменту реорганізації Григорівської сільської ради Канівського району Черкаської області, так і з моменту отримання від окружної прокуратури листа щодо встановленого факту незаконного відведення спірної земельної ділянки.

Отже, звертаючись до суду з позовною заявою, прокурор реалізує конституційну функцію представництва інтересів держави в суді і його участь викликана необхідністю виконання функції представництва інтересів держави у випадках, передбачених законом.

З огляду на вказані обставини, Заступник керівника Смілянської окружної прокуратури просить суд:

- усунути перешкоди власнику Бобрицькій сільській раді Черкаського району Черкаської області у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою природно-заповідного фонду з кадастровим номером :04:001:0020 площею 1,8 га шляхом зобов`язання ОСОБА_1 повернути на користь держави в особі Бобрицької сільської ради Черкаського району Черкаської області, земельну ділянку природно-заповідного фонду з кадастровим номером :04:001:0020 площею 1,8 га, розташовану в адміністративних межах Бобрицької сільської ради Черкаського району Черкаської області;

- усунути перешкоди власнику Бобрицькій сільській раді Черкаського району Черкаської області у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою природно-заповідного фонду з кадастровим номером :04:001:0020 площею 1,8 га шляхом скасування рішення державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0020 у Державному земельному кадастрі із цільовим призначенням для особистого селянського господарства, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, кадастровий номер земельної ділянки :04:001:0020, виключивши відповідні відомості про це з Державного земельного кадастру;

- судові витрати у справі покласти на відповідачів та стягнути на користь Черкаської обласної прокуратури.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 20.02.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (т.1 а.с.88).

20.05.2024 до суду від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Деняк В.І. надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначила, що дійсно , відповідачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка кадастровий номер :04:001:0020 площею 1,8 га, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства.

Відповідач набула спірну земельну ділянку на підставі договору дарування від 19.12.2018, посвідченого державним нотаріусом Дев`ятої Київської нотаріальної контори Київського міського нотаріального округу Бодак О.М.

Відповідач дотрималась при набутті у власність спірної земельної ділянки діючим на той час вимог законодавства, а саме: згідно з ст. 719 ЦК України, договір дарування спірної земельної ділянки укладено у письмовій формі і посвідчено нотаріально.

Нотаріусом перевірено наявність заборон та обмежень у використанні землі, про що зазначено у пункті 7 договору дарування.

При здійсненні дарування спірної земельної ділянки також дотримано вимог Сімейного кодексу України щодо розпорядження майном, що перебуває у спільній сумісній власності.

У даній справі немає ніяких підстав вважати, що нотаріус не дотримувався вимог закону.

У статті 125 Земельного кодексу України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідачем дотримано і цієї вимоги законодавства, що підтверджується наявною у матеріалах справи Інформацією із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та речових прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Речове право на земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_1 державним нотаріусом Бодак О.М.

Так само із дотриманням вимог законодавства, діючого на час оформлення, спірну земельну ділянку набув дарувальник (за зазначеним вище договором дарування) ОСОБА_2 . Спірна земельна ділянка набута у власність ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 22.09.2006, право власності підтверджено державним актом на право приватної власності ЯГ 638233 (зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 13), право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Маловічко С.І. реєстраційної служби Канівського міськрайонного управління юстиції 16.09.2013, номер запису про право власності 2510359, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 20.

В свою чергу відчужувач ОСОБА_3 , який продав спірну земельну ділянку ОСОБА_2 відповідно до договору купівлі-продажу від 22.09.2006, отримав спірну земельну ділянку шляхом приватизації. Це підтверджується розпорядженням Канівської районної державної адміністрації № 492 від 01.09.2006 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадянам та виготовленням державних актів на право власності на землю для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу Григорівської сільської ради». Зі змісту додатного позивачем розпорядження передача спірної земельної ділянки у приватну власність здійснено з дотриманням діючого в той час законодавства. Вказане розпорядження ніким не оспорене.

Цільове призначення спірної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства жодного разу власниками не змінювалось.

Законність набуття у власність земельних ділянок не піддається сумніву. Ланцюг здійснених дій учасниками свідчать про правомірність та законність дій набувачів права власності на спірну земельну ділянку.

Отже, твердження позивача про те, що «набуття права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:0020 відбулося з порушенням норм 20, 21, 84, 116, 122, 149, 150 Земельного кодексу України, ст. 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст.ст. 7, 9 Закону України «Про природно-заповідний фонд» (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин) є недоведеним, необгрунтованим, нелогічним та таким, що протирічить зазначеним вище актам цивільного законодавства. Спірна земельна ділянка передана у приватну власність із земель запасу, цільове призначення спірної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Будь-які порушення природоохоронного чи земельного законодавства в процесі набуття права приватної власності не мали та не мають місця.

В той же час, відповідач є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки, права якої зареєстровано у встановленому законом порядку у 2018 році.

В цьому контексті підкреслює, що відповідачем дотримано конституційного принципу законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні.

Спірна земельна ділянка не знаходиться в межах РЛП «Трахтемирів» по тій причині, що вона передана у приватну власність із земель запасу Григорівської сільської ради у 2006 році. Цільове призначення спірної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Межі РЛП «Трахтемирів» не встановлені, відповідні документи (докази) відсутні.

Не погоджується із думкою позивача, що РЛП «Трахтемирів» створено рішенням Київської обласної ради від 17.02.2000 № 168-10-ХХІІ та рішенням Черкаської обласної ради від 26.02.2000 № 14-4 «Про організацію регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів» та йому надано статус об`єкта природно-заповідного значення. Оскільки названий документ не містить у своєму змісті рішення про створення. У вказаному рішенні зазначено «організувати», тобто намір створити такий об`єкт, який у результаті подальших організаційних та фінансовий дій приватного засновника Акціонерного товариства закритого типу «Аграрно-Екологічне об`єднання «Трахтемирів» мав би бути створений на території, площу якої вказала обласна рада. Саме про це йдеться у документі, доданому позивачем до позову.

Так, пунктом першим рішення надається погодження організувати об`єкт природно-заповідного фонду місцевого значення регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів» та вказується його площа і територія, на якій він буде створений.

Пунктом другим цього рішення надається доручення облдержадміністрації разом із державним управлінням екологічної безпеки в області та АТЗТ «АЕО «Трахтемирів» протягом 12 місяців розробити і подати на затвердження в установленому законом порядку Проекту організації РЛП «Трахтемирів» та порядок його реалізації.

У подальшому, виходячи із такого рішення, АТЗТ «АЕО «Трахтемирів» створило за рахунок свого фінансування 14.07.2000 юридичну особу установу регіональний ландшафтний парк «Трахтемирів», який розпочав своє існування на підставі тимчасового положення про Регіональний ландшафтний парк «Трахтемирів», призначило директора парку тощо.

Наступним кроком у реалізації рішення мало би стати підготовка та подання на затвердження Проекту організації РЛП «Трахтемирів» та порядку його реалізації. Такий документ у матеріалах справи наразі відсутній.

Як вбачається з матеріалів справи, проект землеустрою щодо організації і встановлення меж території РЛП «Трахтемирів» відсутній, відведення земельної ділянки для РЛП «Трахтемирів» не здійснено. Це так само підтверджується листом Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 07.12.2023 № 29-23-0.2-7702/2-23, де зазначено: «на сьогоднішній день інформація про затвердження проекту відсутня та згідно статистично- облікових даних Відділу № 4 Управління надання адміністративних послуг Головного управління інформація про наявність на території Канівського району належним чином створення РЛП «Трахтемирів» відсутня. Тобто межі території РЛП «Трахтемирів» не встановлювались, відомості до Державного земельного кадастру не внесені, кадастровий/обліковий номер не присвоювався та документація із землеустрою у місцевому фонді документації із землеустрою та оцінки земель Відділу № 4 відсутня».

Аналогічна інформація міститься у відповіді Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 25.08.2022 № 10-23-0.21-2683/2-22 на звернення позивача від 16.08.2022 № 52/2-3224.

Також, зазначаючи в позовній заяві інформацію про те, що РЛП «Трахтемирів» знаходиться лише у віданні АТЗТ «АЕО «Трахтемирів», позивач надає не повну інформацію суду щодо власника парку. РЛП «Трахтемирів» заснований рішенням приватної структури, фінансується виключно за рахунок цієї структури та підконтрольний лише цій структурі. Виключно АТЗТ «АЕО «Трахтемирів» спроможне приймати управлінські рішення щодо РЛП «Трахтемирів» тощо.

Виходячи з такого, є підстави вважати, що процес організації РЛП «Трахтемирів» як об`єкта природно заповідного фонду до цього часу у встановленому законом порядку не завершено.

На підтвердження особливого статусу РЛП «Трахтемирів» позивач наводить зміст пунктів 1.2.-1.4. Тимчасового положення регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів». З цього приводу зазначає, що вказані положення нічого не підтверджують, оскільки носять виключно декларативний характер та на підтвердження особливого статусу парку позивачем не надано жодних доказів. Також позивач не розкриває в чому саме проявляється цінність РЛП «Трахтемирів», які напрямки його наукової діяльності, які здобутки.

В той же час, парк не має підтвердженого відповідно до Порядку проведення державної атестації наукових установ та закладів вищої освіти в частині провадження такими закладами наукової (науково-технічної) діяльності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2017 статусу нової установи. РЛП «Трахтемирів» відсутня у Переліку наукових установ, реєстрація яких підтверджена.

Також не погоджується з твердженням позивача про те, що РЛП «Трахтемирів» охороняється як національне надбання і є складовою частиною системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною.

Позивач зазначає по всьому тексту позовної заяви про належність спірної земельної ділянки до категорії земель природно-заповідного фонду як про довершений факт. Проте це не відповідає дійсності, а аналіз повноважень позивача, визначених у Законі України «Про прокуратуру» не дає підстав вважати, що позивач наділений правами визначати правовий статус земельної ділянки, також позивачеві не передбачено законом встановлювати як довершений факт наявності правопорушення.

Помилковим вбачається твердження позивача про належність спірної земельної ділянки до земель природно заповідного фонду в силу імперативної вказівки законодавця за фактом розташування на ній об`єкту природно-заповідного фонду РЛП «Трахтемирів», оскільки по-перше, крім власне прийняття рішення про організацію регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів» Київською обласною радою та Черкаською обласною радою та створенням юридичної особи акціонерним товариством закритого типу «Аграрно-Екологічне об`єднання «Трахтемирів» доказів по створенню саме об`єкта не було здійснено. А по-друге, земельна ділянка виділена із земель запасу.

Як встановлюється з матеріалів справи, проект створення РЛП «Трахтемирів» та проект організації території РЛП «Трахтемирів» позивач не надав, як і не підтвердив власне і існування цих документів, жоден компетентний орган, у тому числі і позивач.

Спірна земельна ділянка розпорядженням Канівської районної державної адміністрації № 492 від 01.09.2006 «Про передачу земельних ділянок в приватну власність громадянам та виготовленням державних актів на право власності на землю для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу Григорівської сільської ради».

Власники спірної земельної ділянки, у тому числі відповідач, не мали потреби у зміні її цільового призначення, тому, відповідно і не могло бути жодного рішення уряду з цього приводу. Відповідно очевидною є відповідь Секретаріату Кабінету Міністрів України, яку позивач отримав на свій запит.

Аналогічно відсутня потреба та законні підстави у зверненні Черкаською обласною радою до Верховної Ради України з поданням щодо вилучення земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0020, по тій причині, що спірна земельна ділянка статусу землі природно заповідного фонду не мала і не має.

Спірна земельна ділянка першочергово виділена із земель запасу із цільовим призначенням для особистого селянського господарства.

Не узгоджується із реальними обставинами справи обгрунтування буцім-то незаконності розпорядження, на підставі якого земельна ділянка передана у приватну власність фізичній особі та правочинів, укладених на його підставі.

Із матеріалів, доданих до позовної заяви, також встановлюється, що підтверджується компетентним органом, що меж об`єкту природно-заповідного фонду не встановлено.

У відповіді Управління екології та природних ресурсів Черкаської обласної державної адміністрації від 26.06.2023 дійсно зазначається, що із картографічних матеріалів, отриманих управлінням із ресурсу kadastr.live, спірна земельна ділянка знаходиться на території РЛП «Трахтемирів». Проте до вказаної відповіді підтверджуючих картографічних матеріалів не додано. Так само не додано цих матеріалів і позивачем. Здійснивши перевірку вказаної інформації, не вдається верифікувати відповідну інформацію (вказане твердження позивача та управління екології та природних ресурсів Черкаської обласної державної адміністрації). При відвідуванні ресурсу є можливість виключно спостерігати контури спірної земельної ділянки, як земельної ділянки із відповідним кадастровим номером та формою власності (приватна) і цільовим призначенням (особисте селянське господарство). Інформація про землі природно-заповідного фонду на карті за вказаним посиланням не відображається взагалі. Тому не зрозуміло на підставі чого робиться висновок про те, що спірна земельна ділянка розташована на території РЛП «Трахтемирів».

Позивач, описуючи обставини, посилається на інформацію, що міститься в Державних актах, які ним додані до позовної заяви в якості доказів. Однак ці акти додані у такому стані, що отримати будь-яку інформацію їх змісту не вбачається можливим.

Враховуючи історію передачі спірної земельної ділянки від передачі у приватну власність до розпорядження цією земельною ділянкою шляхом її дарування відповідачеві, із посиланням на правовий висновок, який зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2023 у справі № 554/10571/16-ц, позивач помилково робить висновок про незаконність розпорядження Канівської районної державної адміністрації № 492 від 01.09.2006 «Про передачу земельних ділянок в приватну власність громадянам та виготовленням державних актів на право власності на землю для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу Григорівської сільської ради» та недійсність Державного акту про право власності на земельну ділянку ЯГ 635045. Розпорядження є законним, як вже зазначалося вище, винесено з дотриманням діючих на той час вимог законодавства. Позивач не наділений повноваженнями визначати законність акту органу місцевого самоврядування. Канівська районна державна адміністрація розпорядженням № 492 від 01.09.2006 не передавала у приватну власність землі природно-заповітного фонду, не приймала рішення про зміну цільового призначення земельних ділянок. Вважає, що позивач помиляється у своєму твердженні.

Висновки позивача щодо належності спірної земельної ділянки до категорії земель природно-заповідного фонду базуються на припущеннях та не доводиться належними доказами.

Відповідач є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки, яку вона отримала за договором дарування від ОСОБА_2 . ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу придбав земельну ділянку у законний спосіб із дотриманням усіх процедур набуття права на спірну земельну ділянку.

Відповідачем здійснено усіх передбачених законодавством заходів, спрямованих на набуття у власність земельної ділянки. Правочин здійснено з дотриманням актів цивільного законодавства, які регулюють питання придбання у власність земельної ділянки. Правочин здійснено у відповідності із вимогами Цивільного кодексу України, Закону України «Про нотаріат», в порядку відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5.

Власник визнається добросовісним, якщо, здобуваючи річ, він не знав і повинен був знати про те, що відчужуватель речі не має права на її відчуження. Відповідач отримала у власність земельну ділянку, яка ніколи не належала до категорії земель природно-заповідного фонду.

Крім того, вважає, що позивачем як спосіб захисту помилково обрано подання негаторного позову. У даному випадку, якби допустити наявність у позивача підстав для звернення до суду щодо захисту інтересів держави, то вони все одно обмежені строком позовної давності відповідно до ст. 257 ЦК України і обмежені трирічним періодом права пред`явлення вимоги. Інститут строків не може ігноруватися в будь-якому випадку, оскільки спрямований на досягнення юридичної визначеності.

Вважає, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту, оскільки відсутнє порушене право.

В силу законності набуття у власність спірної земельної ділянки відповідачем, а також дотриманням вимог законодавства при реалізації права власності попередніми власниками, та про недоведеність наявності на території Канівського району і на землях Бобрицької сільської ради об`єкта природно-заповідного фонду, немає підстав для скасування державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Крім того не погоджується з наявністю у прокуратури підстав для представництва за даним позовом. Позивач не зазначив у позовній заяві підстави здійснення ним моніторингу земель в адміністративних межах Бобрицької сільської ради Черкаської області. Незрозуміло ціль того моніторингу, законодавче обгрунтування та чи не співпадає такий моніторинг за своїм змістом із заходами нагляду.

Позовна заява (як зазначено в позовній заяві) подана прокурором на підставі проведеного моніторингу земельних ділянок в адміністративних межах Бобрицької сільської ради Черкаської області, в порядку ст. 56 ЦПК України та з посиланням на ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», яка входить до розділу ІV «Повноваження прокурора з виконання покладених на нього функцій» цього закону. Також прокурор послався на те, що необхідність пред`явлення позову зумовлена потребою в забезпеченні на загальнодержавному рівні екологічної безпеки та охорони землі як національного багатства, що держава з метою захисту екосистеми України та дотримання екологічних прав громадянина забезпечити належну охорону землям природно-заповідного і водного фондів, у тому числі у спірній земельній ділянці, яка входить у межі регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів». На думку прокурора виконання таких зобов`язань якнайкраще відповідає громадським інтересам, оскільки це сприятиме не лише збереженню унікального об`єкта екосистеми і стабільності навколишнього природного середовища, а й дасть населенню доступ до виняткового за красою та різноманітністю природного комплексу.

Проте позивачем (прокурором) жодним документальним доказом не доведено належність спірної земельної ділянки до земель природно-заповідного фонду та перебування цієї ділянки в межах території Регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів». Висновки прокурором здійснені виключно на припущеннях.

Позов заявлено прокурором самостійно. Прокурор зазначив, що Бобрицька сільська рада є законним володільцем спірної земельної ділянки на момент здійснення прокурором моніторингу та внаслідок бездіяльності Бобрицької сільської ради прокурор звертається до суду з позовом, спрямованим нібито на захист інтересів держави. При цьому поданий позов виключно спрямований на позбавлення відповідача права приватної власності на земельну ділянку.

На звернення прокуратури на адресу Бобрицької сільської ради від 18.12.2023 щодо незаконності відведення земель природно-заповідного фонду та запитання про вжиті сільською радою заходи реагування до усунення цих порушень і повернення земельної ділянки у розпорядження держави або повідомлення про неможливість звернення до суду з метою захисту інтересів держави Смілянською окружною прокуратурою, Бобрицька сільська рада відповіла, що у Бобрицькій сільській раді відсутні відомості щодо перебування спірної земельної ділянки у межах природно-заповідного фонду. Тобто для прокурора насправді не мало значення якою буде відповідь Бобрицької сільської ради, прокурор, керуючись виключно власними переконаннями, не маючи належних повноважень, скерував позов до суду, предметом якого є позбавлення права власності добросовісного набувача. Прокурор «призначив» особу в інтересах якої він буде представляти позов, незважаючи та ігноруючи правосуб`єктність органу місцевого самоврядування.

Також прокурором не здійснювалось дій щодо встановлення центрального органу виконавчої влади, на який покладено функції здійснення державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності.

Органи Держгеокадастру можуть звертатись до суду якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень з нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності.

Матеріали справи не містять доказів звернення прокурора до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області з відповідним повідомленням про порушення земельного законодавства.

Вважає, що прокуратура не має законних повноважень на подачу позову і представництво в суді інтересів держави в особі Бобрицької сільської ради в даному випадку. Позов Смілянської окружної прокуратури суперечить загальним принципам і критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У випадку даного спору, втручання держави в право на мирне володіння майном не спрямоване на задоволення суспільного, публічного, загального інтересу. Це пов`язано із не вірним визначенням при поданні позову суб`єктної належності об`єкта природо-заповідного фонду РЛП «Трахтемирів».

Позовні вимоги не спрямовані на досягнення балансу між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням та інтересами відповідача, оскільки несе для відповідача індивідуальний тягар.

Позовні вимоги передбачають витребування у добросовісного набувача земельної ділянки без врахування того самого принципу справедливої рівноваги, законного володіння майном та рівності форм власності.

Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог Заступника керівника Смілянської окружної прокуратури (т.1 а.с.127-143).

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 20.05.2024 клопотання представника Бобрицької сільської ради Черкаської області адвоката Хорошун Оксани Володимирівни про витребування доказів задоволено; вирішено витребувати у Регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів», Департаменту екології та природних ресурсів в Київської області та Управління екології та природних ресурсів Черкаської обласної державної адміністрації належним чином завірені копії та надати інформацію: Положення про Регіональний ландшафтний парк «Трахтемирів» (Тимчасового) затвердженого Управлінням екологічної безпеки в Черкаській області 15.05.2000 з додатками; Чи вносилися зміни до Положення з часу його прийняття та затвердження? (т.1 а.с.161-163).

14.06.2024 від Департаменту екології та природних ресурсів Київської обласної військової адміністрації до суду надійшов лист з відповіддю та копією тимчасового положення про регіональний ландшафтний парк «Трахтемирів» (т.1 а.с.176-197).

17.06.2024 від представника позивача Бобрицької сільської ради Черкаської області адвоката Хорошун О.В. надійшло клопотання про долучення доказів в якому просила долучити до матеріалів справи супровідний лист Державного архіву Київської області та копію рішення Київської обласної ради від 17.02.2000 № 168-10-ХХІІІ «Про організацію об`єкта природно-заповідного фонду місцевого значення «Регіональний ландшафтний парк «Трахтемирів» з усіма документами, які долучені до цього рішення (ф.5649, оп.1, спр.50, арк.93-219) на 127 аркушах) лист відповідь Департаменту екології та природних ресурсів від 04.06.2024; Управління екології та природних ресурсів Черкаської обласної державної адміністрації від 27.05.2024 (т.1 а.с.198-271).

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 18.06.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті (т.2 а.с.2-3).

10.02.2025 від представника позивача Бобрицької сільської ради Черкаської області адвоката Хорошун О.В. до суду надійшло клопотання в якому просила повернутися до стадії підготовчого засідання; витребувати у Черкаської обласної ради та Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України документи на підставі яких було створено як об`єкт природно-заповідного фонду Регіональний ландшафтний парк «Трахтемирів» та документи на підставі яких він функціонує з лютого 2000 року, а також інформацію чи дотримана процедура його створення та організації, яка була передбачена Законом України «Про природо-заповідний фонд України» в редакції чинній на момент прийняття рішення Черкаською обласною радою № 14-14 від 26.02.2000 та відповідні документи на підтвердження створення та організації РЛП «Трахтемирів».

В обгрунтування клопотання зазначила, що з метою збирання доказів та долучення їх до матеріалів цивільної справи для її повного та всебічного розгляду, було направлено адвокатські запити щодо витребування вказаних документів та інформації, проте відповіді на них не надійшло. Оскільки представником позивача здійснено всі можливі дії щодо отримання вказаної інформації, проте це не дало позитивних результатів, однак така інформація має істотне значення для вирішення справи, тому вважає за необхідне витребувати її в порядку ст. 84 ЦПК України (т.2 а.с.86-88).

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 10.02.2025 клопотання представника Бобрицької сільської ради Черкаської області адвоката Хорошун Оксани Володимирівни про витребування доказів задоволено частково; витребувано у Черкаської обласної ради та Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України належним чином завірені копії документів на підставі яких було створено як об`єкт природно-заповідного фонду Регіональний ландшафтний парк «Трахтемирів» та документи на підставі яких він функціонує з лютого 2000 року. В іншій частині клопотання відмовлено (т.2 а.с.105, 107-109).

24.02.2025 від Черкаської обласної ради до суду надійшов лист в якому повідомили, що документи, створені Черкаською обласною радою до 01.01.2009, передано на постійне зберігання до Державного архіву Черкаської області. З огляду на це, копію ухвали про витребування доказів надіслано до вказаної архівної установи для розгляду та надання запитуваної інформації. Щодо надання копій документів на підставі яких функціонує Регіональний ландшафтний парк «Трахтемирів» з лютого 2000 року, зазначає, що за наявною в обласній раді інформацією парк функціонує на підставі тимчасового Положення про Регіональний парк «Трахтемирів», затвердженого Управлінням екологічної безпеки в Київській області та Управління екологічної безпеки в Черкаській області 15.05.2000 і зареєстрованого Миронівською районною державною адміністрацією Київської області 14.07.2000. Враховуючи, що Черкаська обласна рада не є володільцем та розпорядником Положення, надання його засвідченої копії не вбачається можливим (т.2 а.с.116-117).

03.03.2025 від Державного архіву Черкаської області Черкаської обласної державної адміністрації до суду надійшла витребовувана ухвалою суду від 10.02.2025 інформація (т.2 а.с.119-143).

18.06.2025 від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Деняк В.І. до суду надійшло клопотання в якому просила постановити ухвалу про повернення суду на стадію підготовчого засідання; позовну заяву Заступника керівника Смілянської окружної прокуратури залишити без руху, встановивши строк для усунення прокурором недоліків позовної заяви, а саме: щодо надання суду Заступником керівника Смілянської окружної прокуратури Черкаської області відповідної експертно-грошової оцінки земельної ділянки площею 1,8 га з кадастровим номером :04:001:0020 та внесення Смілянською окружною прокуратурою Черкаської області на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі дійсної вартості спірної земельної ділянки (т.2 а.с.237-240).

25.06.2025 від прокурора до суду надійшла заява в якій прокурор заперечував проти клопотання представника відповідача та просив відмовити у його задоволенні посилаючись на безпідставність заявленого клопотання (т.3 а.с.5-12).

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 16.07.2025 у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Деняк Вікторії Іванівни про повернення на стадію підготовчого засідання та залишення позовної заяви без руху відмовлено (т.3 а.с.27-31).

15.10.2025 від представника відповідача - адвоката Деняк В.І. до суду надійшли додаткові пояснення у справі в яких вказала, що відповідач ОСОБА_1 набула право приватної власності на земельну ділянку кадастровий номер :04:001:0020 площею 1,8 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства у 2018 році.

Спірна земельна ділянка вибула із державної власності за рішенням органу місцевого самоврядування у 2006 році згідно із розпорядженням Канівської районної державної адміністрації № 492 від 01.09.2006 «Про передачу земельних ділянок в приватну власність громадянам та виготовленням державних актів на право власності на землю для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу Григорівської сільської ради».

Від дати прийняття рішення про приватизацію спірної земельної ділянки минуло більше як десять років.

Дослідженням доказів встановлено, що РЛП «Трахтемирів» організовано як юридичну особу приватного права, власником якого є Акціонерне товариство закритого типу аграрно-екологічне об`єднання «Трахтемирів», і немає підтверджень, що РЛП «Трахтемирів» було створено як об`єкт природно-заповідного фонду в повному обсязі відповідно до вимог законодавства, рішення Київської обласної ради від 17.02.2000 № 168-10-ХХІІ та рішення Черкаської обласної ради від 26.02.2000 № 14-4 «Про організацію регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів».

Відомості у реєстрах і базах даних про створення РЛП як об`єкта природно-заповідного фонду відсутні, що унеможливлює врахування його існування органами влади та громадянами.

Крім того, вважає, що чинне законодавство та обставини справи чітко вказують, що організація регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів» відбулася без вилучення земель, а їх цільове призначення залишилося незмінним. Твердження прокурора про те, що відповідач вчинив протиправні дії, не звернувшись до Кабінету Міністрів України чи Верховної Ради України з проханням про надання дозволу на зміну цільового призначення спірної земельної ділянки, не відповідає жодним правовим нормам. До того ж в державних реєстрах цільове призначення спірної земельної ділянки відповідало документам приватизації та договорам.

Також, заступник прокурора Смілянської окружної прокуратури, всупереч процесуальним вимогам та ст. 24 ЗУ «Про прокуратуру», подав до суду недопустимі докази, чим порушив принцип рівності сторін та засади змагальності.

З огляду на порушення балансу наголошує, що навіть за умови допущення утворення РЛП «Трахтемирів» із дотриманням усіх вимог, у держави та прокурора в її особі залишилося б завдання захищати інтереси людей, у тому числі відповідача, та забезпечити їм мирне володіння землями на території всього РЛП. Оскільки згідно з відкритими та загальновідомими даними ЄДРПОУ РЛП «Трахтемирів» є приватною власністю фізичної особи, держава в особі прокуратури фактично стала на захист однієї особи (т.3 а.с.55-61).

Судові засідання неодноразово відкладалися та в судових засіданнях оголошувалися перерви за клопотаннями сторін.

Прокурор Грачов А.С. у судових засіданнях підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, які викладені в позовній заяві.

Представник позивача Бобрицької сільської ради Черкаської області - адвокат Хорошун О.В. у судових засіданнях щодо задоволення позовних вимог прокурора заперечувала та просила відмовити в їх задоволенні. Зазначила, що Регіональний ландшафтний парк «Трахтемирів» як об`єкт природно-заповідного фонду не створений, його створення жодними належними і допустимими доказами не підтверджено. На Публічній кадастровій карті з`явився інформаційний шар «Природно-заповідний фонд» і він є інформаційним. Межі РЛП «Трахтемирів» в натурі не винесені, зонування відсутнє. Наразі відсутні будь-які докази на підтвердження винесення РЛП «Трахтемирів» межових знаків в натурі, що відповідно до ст. 22 Земельного кодексу України в редакції від 06.04.1999 (редакція, що діяла на момент створення РЛП «Трахтемирів») була обов`язковою умовою для виникнення прав на земельну ділянку.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, свої інтереси уповноважила представляти адвоката Деняк В.І.

Представник відповідача - адвокат Деняк В.І. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з підстав, які викладені у відзиві та письмових поясненнях, просила відмовити в його задоволенні.

Представник третьої особи Регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів» в судове засідання також не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення на адресу його місцезнаходження судових повісток та повідомлень до електронного кабінету.

Заслухавши в судових засіданнях доводи учасників процесу, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Черкаської обласної ради від 26.02.2000 № 14-14 «Про організацію регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів» місцевого значення» з метою збереження та відтворення цінних природних комплексів, генофонду рослинного і тваринного світу на території Черкаської області, відповідно до ст.ст. 51-53 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», пункту 24 частини першої ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», враховуючи подання Державного управління екологічної безпеки в області, у Канівському районі на території Григорівської сільської ради утворено регіональний ландшафтний парк «Трахтемирів» на площі 5562,5 га без вилучення земель у власників (користувачів) та визначено його засновником Акціонерне товариство Закритого типу «Аграрно-Екологічне об`єднання «Трахтемирів» (т.1 а.с.53).

Згідно Охоронного зобов`язання від 07.09.2000, АТЗТ «Аграрно-Екологічне об`єднання «Трахтемирів» дає зобов`язання щодо забезпечення режиму охорони та збереження регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів» організованого рішенням Черкаської обласної ради від 26.02.2000 № 14-14 в межах території Григорівської сільської ради Канівського району загальною площею 5562,5 га (т.1 а.с.54).

Розпорядженням голови Канівської районної державної адміністрації № 492 від 01.09.2006 «Про передачу земельних ділянок в приватну власність громадянам та виготовлення державних актів на право власності на землю для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу Григорівської сільської ради вирішено передати в приватну власність земельні ділянки загальною площею 29.0831 га для ведення особистого селянського господарства громадянам за рахунок земель запасу Григорівської сільської ради та виготовити державні акти на право власності на землю, згідно з додатком, в тому числі і ОСОБА_3 (т.1 а.с.41-42).

Відповідно до Державного акту на право на земельну ділянку серії ЯГ № 635045, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 1,800 га в адміністративних межах Григорівської сільської ради Канівського району Черкаської області, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :04:001:0020, підстава набуття у власність Розпорядження Канівської райдержадміністрації № 492 від 01.09.2006 (т.1 а.с.36).

Відповідно до Державного акту на право на земельну ділянку серії ЯГ № 638233, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 1,800 га в адміністративних межах Григорівської сільської ради Канівського району Черкаської області, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :04:001:0020, підстава набуття у власність договір купівлі-продажу земельної ділянки ВЕВ № 350394 від 22.09.2006 зар. в реєстрі за № 1-2672 (т.1 а.с.37).

З договору дарування земельної ділянки від 19.12.2018, зареєстрованого в реєстрі за № 1-346 вбачається, що ОСОБА_2 зобов`язується передати (подарувати), а ОСОБА_1 зобов`язується прийняти в дарунок земельну ділянку площею 1,8000 га, яка розташована за адресою: Черкаська область, Канівський район, Григорівська сільська рада (кадастровий номер :04:001:0020) (т.1 а.с.38-39).

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-022 від 23.08.2022, земельна ділянка кадастровий номер :04:001:0020, місце розташування Черкаська область, Канівський район, Григорівська сільська рада, площа 1,8000 га, власник ОСОБА_1 (т.1 а.с.34).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 290490937 від 15.12.2021, власником земельної ділянки площею 1,8 га, кадастровий номер :04:001:0020, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, є ОСОБА_1 на підставі договору дарування № 1-346 від 19.12.2018, укладеним з ОСОБА_2 (т.1 а.с.30-31).

Згідно наданої відповіді секретаріату Кабінету Міністрів України від 24.09.2022 № 19705/0/2-22 на запит прокурора від 14.09.2022 № 52/2-3872вих-22, Кабінетом Міністрів України рішень про погодження зміни цільового призначення земельних ділянок із зазначеними у запиті кадастровими номерами, не приймалося (т.1 а.с.44).

Відповідно до відповіді Управління екології та природних ресурсів Черкаської обласної державної адміністрації № 02/10-04-17/2097/02/10-04-17/14570 від 26.06.2023, згідно наявних в Управлінні картографічних матеріалів та представлених в Додатку до даного листа від 20.06.2023 № 52/2-3864 вих-23 картографічних матеріалів, взятих з відкритих даних земельного кадастру kadastr.live, земельні ділянки з кадастровими номерами: :04:001:0020, :04:001:0021, :04:001:0052, :04:001:0001 знаходяться на території регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів». За період діяльності Управління (Департаменту) з 01.06.2013 по 27.05.2021 висновки про погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, розташованих на території регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів» не видавалися (т.1 а.с.50-52).

Відповідно до листа Управління екології та природних ресурсів Черкаської обласної державної адміністрації № 02-45/4485 від 11.11.2016, на сьогоднішній день адміністрація регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів» здійснює управління об`єктом природно-заповідного фонду відповідно до Тимчасового положення, розробленого та затвердженого в 2000 році. Інформація про наявність затвердженого у відповідному порядку проекту організації території РЛП «Трахтемирів» з зонуванням та визначеним відповідно до ст.ст. 16, 21, 23-26 Закону режимом господарської діяльності в Управлінні відсутній. Адміністрації регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів» необхідно з урахуванням змін внесених до Закону України «Про природно-заповідний фонд України» розробити положення про регіональний ландшафтний парк «Трахтемирів», поінформувати про наявність затвердженого у відповідному порядку Проекту (т.1 а.с.55).

Відповідно до листа Черкаської обласної ради № 01-31/630 від 13.07.2023 Черкаської обласної ради, рішення стосовно звернення до Верховної Ради України з поданням про вилучення земельних ділянок природно-заповідного фонду з кадастровими номерами :04:001:0020, :04:001:0021, :04:001:0052, :04:001:0001 із території регіонального ландшафтного парку місцевого значення «Трахтемирів» Черкаською обласною радою не приймалися та до Верховної Ради України не надсилалися (т.1 а.с.59).

Відповідно до Висновку Державного управління екологічної безпеки в Черкаській області від 22.11.99 № 06-6-9/2, регіональний ландшафтний парк «Трахтемирів» створюється за ініціативою АОЗТ Аграрно-екологічного об`єднання «Трахтемирів» на його власній матеріально-технічній та фінансовій базі при підтримці місцевих жителів, адміністрації та державних управлінь екобезпеки в Київській та Черкаській областях. Створюваний парк розташований в одному з найменш трансформованих, цінних в природному відношенні та мальовничих куточків Середнього Придніпров`я, на ділянці правобережжя між селами Григорівка та Ходорів, на кордоні двох адміністративних областей Черкаської та Київської. Він виконуватиме переважно традиційні функції і напрямки діяльності, що передбачені Законом України «Про природно-заповідний фонд України». Це збереження природи парку, охорона рідкісних видів флори і фауни, примноження та збагачення мисливської фауни, сприяння збереженню історико-культурних пам`яток (у співпраці з історико-культурним заповідником), створення умов для ефективного туризму, в тому числі мисливського, наукового і краєзнавчого, а також укріплення бази для проведення еколого-освітньої роботи (т.1 а.с.76).

Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області № 29-23-0.2-7702/2-23 від 07.12.2023, за інформацією Відділу № 4 Управління надання адміністративних послуг Головного управління відповідно до рішення Черкаської обласної ради від 26.02.2000 № 14-14 «Про організацію регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів» місцевого значення» на території Григорівської сільської ради Канівського району було утворено РЛП «Трахтемирів» на площі 5562,5 га без вилучення земель у власників (користувачів) та визнано його засновником АТЗТ «Аграрно-Екологічне об`єднання «Трахтемирів». Згідно п.2 вищезазначеного рішення Черкаської обласної ради АТЗТ «АЕО «Трахтемирів» спільно з управлінням екологічної безпеки у Черкаській області доручено протягом 12 місяців розробити та подати на затвердження в установленому законом порядку проект організації РЛП «Трахтемирів» та порядок його реалізації. На сьогоднішній день інформація про затвердження проекту відсутня та згідно статистично-облікових даних Відділу № 4 інформація про наявність на території Канівського району належним чином створеного РЛП «Трахтемирів» відсутня. Тобто межі території РЛП «Трахтемирів» не встановлювались, відомості до Державного земельного кадастру не внесені, кадастровий/обліковий номер не присвоювався та документація із землеустрою у місцевому фонді документації із землеустрою та оцінки земель Відділу № 4 відсутня, тому неможливо встановити чи знаходиться земельна ділянка з кадастровим номером :01:0001:1616 в межах РЛП «Трахтемирів» (т.1 а.с.144).

Відповідно до відповіді Департаменту екології та природних ресурсів Київської обласної військової адміністрації № 1813-28.05.3-2024 від 04.06.2024, регіональний ландшафтний парк «Трахтемирів» був створений рішенням Київської обласної ради від 17.02.2000 № 168-10-ХХІІІ «Про організацію об`єкта природно-заповідного фонду місцевого значення «Регіональний природний парк «Трахтемирів» та рішення Черкаської обласної ради від 26.02.2000 № 14-14, загальною площею 10 711,2 га (в адміністративних межах Київської області 5 148,7 га, в межах Черкаської області 5 562,5 га). Відповідно до пункту 1 вищевказаного рішення Київської обласної ради РЛП «Трахтемирів» організовано у власності акціонерного товариства закритого типу «Аграрно-екологічне об`єднання «Трахтемирів» площею 5 148,7 га на землях Малобукринської та Грушівської сільських рад Миронівського району Київської області без вилучення земель у землекористувачів. На виконання пункту 2.1 вищезазначеного рішення АТЗТ «АЕО «Трахтемирів» розроблено лише тимчасове Положення про РЛП «Трахтемирів». Таким чином, вже 23 роки для РЛП «Трахтемирів» діє тимчасове Положення, зміни до якого з моменту розробки та затвердження не вносилися (т.1 а.с.178).

Відповідно до Положення (тимчасове) про Регіональний ландшафтний парк «Трахтемирів», РЛП розміщується на території, що розташована на землях Малобукринської та Грушівської сільських рад, Миронівського району, Київської області та Григорівської сільської ради, Канівського району, Черкаської області. Загальна площа території РЛП становить 10 711,2 га (т.1 а.с.180-197).

У позовній заяві прокурор вказав, що спірна земельна ділянка до моменту передачі у власність відносилась до земель природно-заповідного фонду. Однак спірна земельна ділянка вибула із власності держави поза волею останньої, оскільки уповноважений державою орган відповідного рішення щодо їх передачі або відчуження, не приймав. Відомості про державну реєстрацію в подальшому були внесені державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Крім того, Бобрицькою сільською радою у розумний строк у судовому порядку не вживались належні заходи щодо захисту порушених інтересів держави, а тому за наявності суспільного інтересу у поверненні спірної земельної ділянки до комунальної власності, зокрема підвищеного суспільного інтересу до збереження Регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів», прокурор звернувся до суду для захисту відповідних публічних інтересів держави.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд виходить з наступних мотивів.

Щодо представництва прокурором інтересів держави, суд зважає на наступне.

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Передумовою участі органів та осіб в цивільному процесі є набуття ними цивільного процесуального статусу органів та осіб, яким законом надано право представляти інтереси інших суб`єктів, та наявність процесуальної правосуб`єктності, яка передбачає процесуальну правоздатність і процесуальну дієздатність.

Згідно з пунктом 3 частини першої та частиною другою статті 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

На прокуратуру покладаються функції представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом та главою 12 розділу III ЦПК України (стаття 2 Закону України «Про прокуратуру»; далі Закон № 1697-VII). Прокуратура виконує функцію нагляду за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами виключно у формі представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 1 Розділу ХІІІ Закону № 1697-VII).

ЄСПЛ звертав увагу на те, що підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або ж у тому разі, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти росії» (Menchinskaya v. russia, заява № 42454/02, § 35)).

Випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді визначені у Законі № 1697-VII, частина третя статті 23 якого визначає, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

З наведеного можна дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (пункт 37)).

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (пункт 69)).

У рішенні від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами органів державної влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 2 статті 121 Конституції України, на прокуратуру покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Представництво інтересів громадянина або держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (тут і далі в редакції, чинній на час звернення позивача до суду), який набрав чинності 15.07.2015. Частина перша цієї статті визначає, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно з абзацом першим частини другої статті 23 зазначеного Закону, прокурор здійснює представництво в суді інтересів громадянина (громадянина України, іноземця або особи без громадянства) у випадках, якщо така особа не спроможна самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність, а законні представники або органи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси такої особи, не здійснюють або неналежним чином здійснюють її захист.

Згідно з абзацом першим частини третьої статті 23 зазначеного Закону, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

З наведених норм випливає, що прокурор наділений повноваженнями здійснювати представництво в суді лише двох суб`єктів права - громадянина (громадянина України, іноземця або особи без громадянства) та держави, і не наділений повноваженнями здійснювати представництво в суді інших суб`єктів права, зокрема юридичних осіб.

Проте, з 27 травня 2021 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28 квітня 2021 року № 1423-IX, яким внесено відповідні зміни до статті 122 ЗК України, а також набрали чинності положення пункту 24 розділу X Перехідні положення ЗК України.

Відповідно до пункту 24 розділу X Перехідні положення ЗК України, з дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними.

До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно заповідного фонду.

Частиною четвертою статті 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» від 16.06.1992 № 2456-XII (далі також Закон № 2456-XII) визначено, що межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Регіональний ландшафтний парк «Трахтемирів» має статус об`єкта природно-заповідного фонду місцевого значення, межі якого визначені проектом створення регіонального ландшафтного парку.

Відтак, з 27 травня 2021 року розпорядником земель комунальної власності, до яких відносяться землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення місцевого значення, є уповноважений орган територіальної громади.

Таким чином, з урахуванням змін, що відбулися в законодавстві, повноваження на розпорядження землями комунальної власності, до яких відносяться землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення місцевого значення, перейшли до уповноваженого органу територіальної громади.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 червня 2023 року у справі № 554/10517/16-ц (провадження № 14-76цс22) зазначено: «втручання у приватні права й інтереси має бути належно збалансованим із відповідними публічними (державними, суспільними) інтересами, із забезпеченням прав, свобод та інтересів кожного, кому держава гарантувала безперешкодне володіння загальнонародними благами та ресурсами, вільний доступ до водних та інших природних ресурсів і об`єктів природно-заповідного фонду, зокрема і до парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, одним із яких є Парк «Перемога». У разі порушення рівноваги публічних і приватних інтересів, зокрема безпідставним наданням пріоритету правам особи перед правами територіальної громади, у питаннях, які стосуються загальних для всіх прав та інтересів, прокурор має повноваження, діючи у публічних інтересах, звернутися до суду, якщо органи державної влади, місцевого самоврядування, їхні посадові особи не бажають чи не можуть діяти аналогічним чином, або ж самі є джерелом порушення прав і законних інтересів територіальної громади чи загальносуспільних (загальнодержавних) інтересів. У таких випадках відповідні органи можуть виступати відповідачами, а прокурор - позивачем в інтересах держави, зокрема і від імені територіальної громади як власника земельної ділянки природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення. За відсутності такого механізму звернення до суду захист відповідних публічних інтересів, поновлення колективних прав та інтересів територіальної громади і її членів, захист суспільних інтересів від свавілля органів державної влади чи органів місцевого самоврядування у значній мірі може стати ілюзорним. Так само відсутність зазначеного механізму може загрожувати недієвістю конституційної вимоги (стаття 41 Конституції України), згідно з якою використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (провадження № 14-206цс21, пункт 7.20)).

7.25. Крім того, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що за обставин цієї справи, наявності суспільного інтересу у поверненні земельної ділянки територіальній громаді Полтави, зокрема підвищеного суспільного інтересу до збереження парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва «Перемога» як об`єкта природно-заповідного фонду, прокурор мав звернутися до суду для захисту відповідних публічних інтересів держави (див. також постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (провадження № 14-206цс21, пункт 7.22)).

7.26. У позовній заяві прокурор вказав, що інтереси держави порушено внаслідок прийняття органами місцевого самоврядування, наділеним повноваженнями щодо земельної ділянки, незаконних рішень. Оскільки саме ці органи допустили порушення інтересів держави у спірних правовідносинах, вони не можуть здійснювати захист цих інтересів у тих самих відносинах, тобто звернутися до суду з відповідним позовом. Тому Велика Палата Верховного Суду з огляду на її попередню практику, сформовану до моменту ухвалення судами оскаржених рішень, вважає, що підстави для представництва прокурором інтересів держави у цій справі були (див. також постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (провадження № 14-206цс21, пункт 7.21)).

7.27. Здійснення відповідно до статті 131-1 Конституції України, пункту 2 частини першої статті 2 і статті 23 Закону України «Про прокуратуру» представництва інтересів держави у суді відповідає у спірних правовідносинах суспільним інтересам та спрямовано на досягнення ідей, закладених у Преамбулі та статтях 13 і 14 Конституції України».

Вказані висновки відповідно до вимог частини 4 статті 263 ЦПК України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» підлягають врахуванню при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, Смілянською окружною прокуратурою на адресу Бобрицької сільської ради скеровано листа № 52/2-8135 вих23 від 18.12.2023 в якому викладено виявлені порушення вимог природоохоронного законодавства щодо незаконності відведення земель природно-заповідного фонду та запитано про вжиті сільською радою заходи реагування до усунення цих порушень і повернення відповідних земель у розпорядження держави або повідомлення про неможливість звернення до суду з метою захисту інтересів держави в судовому порядку Смілянською окружною прокуратурою (т.1 а.с.78-79).

Натомість, як зазначено прокурором, Бобрицькою сільською радою надано відповідь про те, що у сільській раді відсутні відомості щодо перебування спірної земельної ділянки в межах природно-заповідного фонду, що свідчить про невжиття належних заходів захисту інтересів держави.

Натомість, Бобрицькою сільською радою надано відповідь про те, що у сільській раді відсутні відомості щодо перебування спірної земельної ділянки у межах природно-заповідного фонду, що свідчить про невжиття належних заходів захисту інтересів держави.

Таким чином, Бобрицькою сільською радою у розумний строк у судовому порядку не вживались належні заходи щодо захисту порушених інтересів держави, тобто як з моменту отримання земельних ділянок у розпорядження, з моменту реорганізації Григорівської сільської ради Канівського району Черкаської області, так і з моменту отримання від окружної прокуратури вищевказаного листа, а тому наявні підстави для подання даного позову прокурором в інтересах держави в особі Бобрицької сільської ради Черкаського району Черкаської області.

Отже, суд погоджується з доводами прокурора з приводу того, що звертаючись до суду з позовною заявою, органи прокуратури реалізують конституційну функцію представництва інтересів держави в суді. При цьому, прокурор є особливим суб`єктом цивільного процесу і його участь у цивільному судочинстві викликана необхідністю виконання функції представництва інтересів держави у передбачених законом випадках.

Щодо обґрунтованості позовних вимог та обраного прокурором способу захисту інтересів держави в суді, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Негаторний позов це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду. Цивільне законодавство розрізняє право володіння як складову повноважень власника (частина перша статті 317 ЦК України), як різновид речових прав на чуже майно (пункт 1 частини першої статті 395 ЦК України) та як право, що виникає на договірних засадах, тобто договірне володіння (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 369/10847/19 (провадження № 61-8403св21), від 23 червня 2021 року в справі № 676/62/17 (провадження № 61-7083св19), від 20 вересня 2023 року в справі 712/4341/16-ц (провадження № 61-3302св22).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Звертаючись до суду з даним позовом, прокурор вказує на те, що розташування земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0020, право власності на яку набув ОСОБА_3 відповідно до розпорядження Канівської районної державної адміністрації від 01.09.2006 № 492, а в подальшому ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 22.09.2006 та ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 19.12.2018 у межах регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів» за чинним законодавством свідчить про її віднесення до земель природно-заповідного фонду, що унеможливлює перебування даної земельної ділянки у приватній власності з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Суд, надаючи правову оцінку зазначеним доводам прокурора, зазначає наступне.

Відповідно до ст. 18 Земельного кодексу України (далі ЗК України), до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення (частина перша статті 19 ЗК України).

Статтею 43 ЗК України встановлено, що землі природно-заповідного фонду це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Вивченням матеріалів справи, судом встановлено, що рішенням Черкаської обласної ради від 26.02.2000 № 14-14 «Про організацію регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів» місцевого значення» у Канівському районі на території Григорівської сільської ради утворено регіональний ландшафтний парк «Трахтемирів» на площі 5562,5 га без вилучення земель у власників (користувачів) та визначено його засновником Акціонерне товариство Закритого типу «Аграрно-Екологічне об`єднання «Трахтемирів» (т.1 а.с.53).

Згідно Охоронного зобов`язання від 07.09.2000, АТЗТ «Аграрно-Екологічне об`єднання «Трахтемирів» дає зобов`язання щодо забезпечення режиму охорони та збереження регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів» організованого рішенням Черкаської обласної ради від 26.02.2000 № 14-14 в межах території Григорівської сільської ради Канівського району загальною площею 5562,5 га (т.1 а.с.54).

Згідно зі статтею 44 ЗК України, до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва).

Землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом (стаття 45 ЗК України).

Частиною третьою статті 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» передбачено, що на землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням.

Відповідно до статті 9 Закону № 2456-XII, території та об`єкти природно-заповідного фонду з додержанням вимог, встановлених цим Законом та іншими актами законодавства України, можуть використовуватися: у природоохоронних цілях; у науково-дослідних цілях; в оздоровчих та інших рекреаційних цілях; в освітньо-виховних цілях; для потреб моніторингу навколишнього природного середовища.

Згідно з частиною п`ятої статті 53 Закону № 2456-XII, території та об`єкти природно-заповідного фонду або їх частини, що створюються чи оголошуються без вилучення земельних ділянок, що вони займають, передаються під охорону підприємствам, установам, організаціям і громадянам обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища з оформленням охоронного зобов`язання.

Як визначено статтею 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно з пунктами «а», «в» частини четвертої статті 83 ЗК України, до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо); землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом.

Частина 1 статті 150 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), відносить до особливо цінних земель, зокрема, землі природно-заповідного фонду.

Системний аналіз вищенаведених норм права дозволяє зробити висновок про те, що землі природно-заповідного фонду, що перебувають у комунальній власності, не підлягають приватизації. Такі землі можуть перебувати у приватній власності лише у зв`язку з формуванням на цих земельних ділянках об`єктів природно-заповідного фонду чи включення земельних ділянок, що належать фізичним чи юридичним особам, до земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення).

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2023 у справі № 554/10517/16-ц (провадження № 14-76цс22).

Встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :04:001:0020 площею 1,8 га знаходиться в межах Регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів».

З відповіді Управління екології та природних ресурсів Черкаської обласної державної адміністрації від 26.06.2023 № 02/10-04-17/2097/02/10-04-17/14570 вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :04:001:0020 знаходиться на території Регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів» (т.1 а.с.50-51).

Судом встановлено, що РЛП «Трахтемирів» створений на підставі рішення Черкаської обласної ради від 26.02.2000 № 14-4 «Про організацію регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів». Цим же рішенням останньому надано статус об`єкта природно-заповідного фонду місцевого значення. Межі Регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів» визначені проектом створення регіонального ландшафтного парку. Зокрема, на території Черкаської області, в адміністративних межах Бобрицької сільської ради Черкаської області знаходиться 5562,5 га території регіонального ландшафтного парку.

Крім того, Верховний Суд під час розгляду справи № 371/463/17-ц у постанові від 21 жовтня 2019 року встановив, що у 2001 році Науковим центром заповідної справи Міністерства екології та природних ресурсів України виготовлено «Проект організації території, охорони, відтворення та рекреаційного використання природних комплексів і об`єктів РЛП «Трахтемирів» та у встановленому порядку погоджений із Державним управлінням екології та природних ресурсів в Черкаській області Державним управлінням екології та природних ресурсів в Київській області, затверджений АТЗТ «АЕО» «Трахтемирів», в якому чітко встановлені межі РЛП «Трахтемирів».

Отже, земельна ділянка з кадастровим номером :04:001:0020 розташована в адміністративних межах Бобрицької сільської ради Черкаського району Черкаської області та знаходиться на території РЛП «Трахтемирів», а тому належить до земель, що мають особливий статус природно-заповідного фонду і є об`єктом комплексної охорони, на який розповсюджується особливий порядок надання та використання.

Суд звертає увагу, що Регіональний ландшафтний парк «Трахтемирів» охороняється як національне надбання і є складовою частиною системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною та включений до ключового елементу Дніпровського коридору Екологічної мережі України.

Відповідно ведення особистого селянського господарства на землях природно-заповідного фонду суперечить цільовому призначенню територій та об`єктів даного фонду, встановленим вимогам щодо охорони, відтворенню та використання їх природних комплексів та окремих об`єктів, оскільки на територіях природно-заповідного фонду забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням.

Доводи представників Бобрицької сільської ради та представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Деняк В.І. з приводу того, що РЛП «Трахтемирів», як об`єкт природно-заповідного фонду, не створений, межі ландшафтного парку у натурі не винесені та відсутні докази про належність спірної земельної ділянки до земель природно-заповідного фонду є необґрунтованими, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, РЛП «Трахтемирів» створений на підставі рішення Черкаської обласної ради від 26.02.2000 № 14-4 «Про організацію регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів». Цим же рішенням останньому надано статус об`єкта природно-заповідного фонду місцевого значення. Межі Регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів» визначені проектом створення регіонального ландшафтного парку. Зокрема, на території Черкаської області, в адміністративних межах Бобрицької сільської ради Черкаської області знаходиться 5 562,5 га території регіонального ландшафтного парку.

Крім того, наданими документами, які стали підставою для прийняття рішення обласної ради встановлено, що Черкаською обласною радою оголошено РЛП «Трахтемирів» лише після дотримання відповідної процедури створення об`єкту природно-заповідного фонду. Зокрема, ініціатором створення РЛП виступило Акціонерне товариство закритого типу «Аграрно-Екологічне Об`єднання «Трахтемирів», яке з відповідним клопотанням звернулося до Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України.

Після організації відповідного процесу попереднього погодження проекту, який включав відповідні наукові обґрунтування, погодження власниками та первинними користувачами природних ресурсів та іншими уповноваженими організаціями, визначеними законодавством, розробленням карти-схеми РЛП «Трахтемирів» з погодженнями та Проекту створення РЛП, який пройшов відповідну експертизу, лише тоді Черкаською обласною радою оголошено об`єкт ПЗФ.

На час виникнення спірних правовідносин, РЛП «Трахтемирів» здійснює діяльність на підставі Проекту створення РЛП, рішення Черкаської обласної ради, Положення та відповідних картографічних матеріалів (карти-схеми), де визначені відповідні межі об`єкту природно-заповідного фонду.

Крім того, враховуючи вимоги ч. 5 ст. 53 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», РЛП «Трахтемирів», який створений та оголошений Черкаською обласною радою як об`єкт ПЗФ без вилучення земельних ділянок переданий під охорону АТЗТ «Трахтемирів» з оформленням охоронного зобов`язання, яке наявне в матеріалах справи.

Як вже було зазначено, фізичні особи можуть володіти земельними ділянками природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, але виключно у разі, якщо вони ними володіли на час створення об`єкта природно-заповідного фонду. При цьому набуття права приватної власності на землі, які вже віднесені до земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, положеннями ЗК України, Закону № 2456-XII та інших нормативно-правових актів України заборонено.

Набуття на підставі договору дарування відповідачем земельної ділянки, кадастровий номер :04:001:0020 для ведення особистого селянського господарства на території Регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів» суперечить як статусу відповідного об`єкта природно-заповідного фонду, так і законодавчим обмеженням на здійснення такої діяльності на відповідних землях. Тому, за змістом наведених вище приписів, які характеризуються належною якістю як властивістю, що є умовою забезпечення юридичної визначеності у правовідносинах, і органи місцевого самоврядування, і фізична особа-відповідач знали чи повинні були знати про неможливість всупереч закону передання й отримання у приватну власність земельної ділянки на території Регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів» для вищевказаної мети.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що зайняття земельної ділянки природно-заповідного фонду з порушення ЗК України та Закону № 2456-XII потрібно розглядати як порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, що не пов`язане з позбавленням власника володіння відповідною земельною ділянкою, навіть якщо інша особа зареєструвала її право приватної власності на цю ділянку (такий підхід не суперечить висновку Великої Палати Верховного Суду, сформульованому щодо земельних ділянок водного фонду у постановах від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц (провадження № 14-95цс18); від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18, пункт 70); від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18, пункт 80); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 96); від 7 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (провадження № 14-740цс19, пункт 45), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21, пункти 51-52)).

За таких умов, ефективним способом судового захисту щодо повернення земельної ділянки природно-заповідного фонду власнику є негаторний, а не віндикаційний позов.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2023 у справі № 554/10517/16-ц (провадження № 14-76цс22).

Відповідач ОСОБА_1 , якою оформлено спірну земельну ділянку у приватну власність, проявивши розумну обачність, мала змогу і повинна була знати про те, що ця ділянка впродовж тривалого часу перебуває у межах об`єкта природно-заповідного фонду Регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів». Тому оформлення документів про перехід земельної ділянки у її приватну власність є таким порушенням закону, про яке відповідач мав змогу та повинен був знати на час набуття земельної ділянки у приватну власність.

Під час вирішення питання щодо належного способу захисту права власника, суд також враховує наступні висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 20 червня 2023 року у справі № 633/408/18.

У постанові зазначено, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що власник може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, і для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (пункт 11.7. постанови ВП ВС).

Такий правовий висновок, зокрема, викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 86), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 38), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (провадження № 14-396цс19, пункт 33) та від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 49) (пункт 11.8. постанови ВП ВС).

У кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80-81, 83), від 1 липня 2021 року у справі № 9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 1 лютого 2022 року у справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 4 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 31)) (пункт 11.12. постанови ВП ВС).

Саме тому, виходячи з мети позову, який заявив прокурор, і його обґрунтування, вимогу зобов`язати відповідача ОСОБА_1 повернути на користь Бобрицької сільської ради земельну ділянку площею 1,8 га (кадастровий номер :04:001:0020) слід розуміти як вимогу про витребування цієї ділянки з володіння відповідача на користь власника. Зміни під час провадження у справі в адміністративно-територіальному устрої та перехід права розпорядження певними земельними ділянками від держави до територіальної громади не впливають на можливість задоволення цього позову та виконання рішення суду на користь належного суб`єкта (територіальної громади) (пункт 11.13. постанови ВП ВС).

З огляду на зазначене, заявлена прокурором позовна вимога про усунення перешкод у здійсненні Бобрицькою сільською радою права користування та розпорядження земельною ділянкою природно-заповідного фонду площею 1,8 га з кадастровим номером :04:001:0020 шляхом її повернення на користь держави в особі Бобрицької сільської ради Черкаської області є ефективним способом захисту порушеного права, відтак позов у цій частині підлягає задоволенню.

Стосовно позовних вимог прокурора про усунення перешкод у здійсненні Бобрицькою сільською радою Черкаської області користування та розпорядження земельною ділянкою природно-заповідного фонду шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0020 у Державному земельному кадастрі із зазначеним цільовим призначенням для особистого селянського господарства, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, кадастровий номер земельної ділянки: :04:001:0020, виключивши відповідні відомості про це з Державного земельного кадастру, суд звертає увагу на наступне.

Спеціальним Законом, який установлює правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру, є Закон України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 № 3613-VI.

Згідно з ст. 1 вказаного Закону, державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Імперативна норма статті 11 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачає, що відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до норм та правил, технічних регламентів.

Відповідно до положень ст. 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр», земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Система кадастрової нумерації земельних ділянок є єдиною на всій території України.

Отже, для ідентифікації земельної ділянки як окремого об`єкта цивільного права необхідною умовою є наявність усіх характеристик такого об`єкта, у тому числі, її кадастровий номер, розмір, межі та координати, які містяться у Державному земельному кадастрі, і використовуються реєстратором за умови наявності таких відомостей у ньому.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр», державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно з положеннями ст. 15 Закону України «Про державний земельний кадастр», до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельну ділянку, зокрема, як цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель).

Відповідно до ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).

Положеннями ст. 21 Земельного кодексу України передбачено, що порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель, зокрема, є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; відмова в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.

Враховуючи, що земельна ділянка з кадастровим номером :04:001:0020 відносилася до земель природно-заповідного фонду, зміна цільового призначення із земель природоохоронного на сільськогосподарське призначення у визначений законодавством спосіб не відбулася, наявні підстави для скасування державної реєстрації земельної ділянки як земель сільськогосподарського призначення.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звертається особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідками (п.57 постанови Великої палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17).

Способами захисту суб`єктивних земельних прав слід розуміти закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (п.5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16).

У постанові Верховного Суду від 20.10.2020 у справі №910/13356/17 викладено висновок про те, що способом захисту у негаторних правовідносинах є вимога, яка забезпечить законному володільцю реальну можливість користуватись і розпоряджатися майном тим чи іншим способом.

З огляду на особливу цінність земель природно-заповідного фонду, з урахуванням вимог наведеного вище законодавства, ефективне поновлення порушеного права можливе при усуненні перешкод у користуванні спірною ділянкою шляхом скасування судом державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі із цільовим призначенням, яке не відповідає цільовому призначенню територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Враховуючи викладене, встановлені судом обставини незаконного вибуття спірної земельної ділянки із власності держави, відсутність волі держави на вибуття з її володіння спірної земельної ділянки, суд дійшов висновку, що вимоги прокурора щодо скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо пропорційності втручання у право особи на мирне володіння майном та співвідношення такого втручання із суспільними інтересами.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2023 року у справі № 554/10517/16-ц (провадження № 14-76цс22) критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право мирного володіння майном.

Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини положення статті 1 Першого протоколу містить три правила: перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друге - стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання правомірним втручання у право на мирне володіння майном; третє - визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Зазначені правила не застосовуються окремо, вони мають тлумачитися у світлі загального принципу першого правила, але друге та третє стосуються трьох найважливіших суверенних повноважень держави: права вилучати власність у суспільних інтересах, регулювати використання власності та встановлювати систему оподаткування. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало заходів втручання у право мирного володіння майном.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого держава користується значною свободою (полем) розсуду. Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Конституція України (статті 13, 14) визначає, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За правилами статей 4, 5 ЗК України, завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Велика Палата Верховного Суду раніше вже звертала увагу на те, що у спорах стосовно земель, які перебувають під посиленою правовою охороною держави (зокрема земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення), остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України, частина третя статті 1 ЗК України). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункти «а» і «б» частини першої статті 91, пункти «а» і «б» частини першої статті 96 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України) (див. mutatis mutandis постанови від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (пункт 127), від 7 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц (пункт 90), від 14 листопада 2018 року № 183/1617/16 (пункт 148), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (пункт 53), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 117), від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (пункт 9.75)).

Таким чином, контроль за використанням земельної ділянки на території об`єкта природно-заповідного фонду згідно з її цільовим призначенням є важливим для суспільства загалом і для Бобрицької об`єднаної територіальної громади, зокрема, оскільки люди зацікавлені у збереженні Регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів», що став об`єктом природно-заповідного фонду задовго до виникнення спірних правовідносин і на території якого заборонене ведення особистого селянського господарства. Повернення Бобрицькій об`єднаній територіальній громаді земельної ділянки переслідує легітимну мету контролю за використанням відповідного майна згідно із загальними інтересами, щоби таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом цієї ділянки. Судом встановлено, що вона належить до земель природно-заповідного призначення. Дотримання встановлених законодавчих заборон щодо обігу такої ділянки є необхідною умовою її використання з тією метою, щоби попередити завдання шкоди загалом навколишньому природному середовищу і зокрема частині світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною, і конкретному об`єкту природно-заповідного фонду. З огляду на вищевказане у втручанні держави у право мирного володіння ОСОБА_1 земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства на території об`єкта природно-заповідного фонду є легітимна мета контролю за використанням цієї ділянки за цільовим призначенням згідно із загальними інтересами.

Право територіальної громади повернути земельну ділянку, яка знаходиться під об`єктом природно-заповідного фонду, з огляду на доведену незаконність і безпідставність її передання на користь фізичної особи передбачене у чинному законодавстві України, приписи якого та практика їхнього застосування щодо повернення такої ділянки є доступними, чіткими та передбачуваними. Немає жодних підстав вважати, що відповідач не міг співвіднести чіткі законодавчі заборони з конкретним об`єктом на місцевості.

Земля є унікальним обмеженим природним і базисним ресурсом, на якому будується добробут суспільства. Отже, розподіл землі є особливо чутливим до принципів справедливості, розумності та добросовісності, які є одними із фундаментальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (пункти 75-76), від 20 липня 2020 року у справі № 923/196/20 (пункт 39), від 14 грудня 2022 року у справі № 477/2330/18 (пункт 132)).

Отримавши спірну земельну ділянку у власність на підставі договору дарування, відповідач ОСОБА_1 , діючи розумно, не могла не перевірити місцезнаходження об`єкта та мала пересвідчитися у тому, що ця ділянка знаходиться на території Регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів».

Висновки за результатами розгляду справи.

Під час з`ясування характеру спірних правовідносин, предмету і підстав позову, наявності чи відсутності порушеного права чи інтересу та можливості його поновлення або захисту в обраний позивачем спосіб, суд дійшов наступних висновків.

За правилами статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Аналіз статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України вказує на те, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

За таких обставин, саме на позивача покладається обов`язок доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог.

Суд ухвалює рішення про задоволення позову, виходячи передусім із доведеності таких вимог заявником.

Прокурором доведено належними та допустимими доказами, що земельна ділянка з кадастровим номером :04:001:0020 розташована на території РЛП «Трахтемирів» та належить до земель, що мають особливий статус природно-заповідного фонду, які є об`єктом комплексної охорони, на який розповсюджується особливий порядок надання та використання.

Також прокурором доведено факт незаконного вибуття спірної земельної ділянки з власності держави поза її волею, як власника, та наявність порушеного права, у виді перешкод у здійсненні Бобрицькою сільською радою права користування та розпоряджання спірною земельною ділянкою.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог прокурора та ухвалення рішення про: - усунення перешкод у здійсненні Бобрицькою сільською радою Черкаської області у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою природно-заповідного фонду площею 1,8 га з кадастровим номером :04:001:0020 шляхом зобов`язання ОСОБА_1 повернути на користь держави в особі Бобрицької сільської ради Черкаської області земельну ділянку природно-заповідного фонду площею 1,8 га з кадастровим номером :04:001:0020, розташовану в адміністративних межах Бобрицької сільської ради Черкаської області; - усунення перешкод у здійсненні Бобрицькою сільською радою Черкаської області у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою природно-заповідного фонду шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0020 у Державному земельному кадастрі із зазначеним цільовим призначенням для особистого селянського господарства, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, кадастровий номер земельної ділянки: :04:001:0020, виключивши відповідні відомості про це з Державного земельного кадастру.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною другою статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача.

При поданні позову прокурором було сплачено судовий збір за дві позовні вимоги в загальному розмірі 5 368,00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № 3138 від 27.12.2023 (т.1 а.с.1).

Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про задоволення обох позовних вимог прокурора, за які було сплачено судовий збір у розмірі 5 368,00 грн. (2 684,00 грн. х 2 = 5 368,00 грн.), з відповідача на користь Черкаської обласної прокуратури підлягають стягненню судові витрати у зазначеному розмірі.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 76-83, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Заступника керівника Смілянської окружної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Бобрицької сільської ради Черкаської області до ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Регіональний ландшафтний парк «Трахтемирів» про усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження земельною ділянкою шляхом її повернення задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні Бобрицькою сільською радою Черкаської області у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою природно-заповідного фонду площею 1,8 га з кадастровим номером :04:001:0020 шляхом зобов`язання ОСОБА_1 повернути на користь держави в особі Бобрицької сільської ради Черкаської області земельну ділянку природно-заповідного фонду площею 1,8 га з кадастровим номером :04:001:0020, розташовану в адміністративних межах Бобрицької сільської ради Черкаської області.

Усунути перешкоди у здійсненні Бобрицькою сільською радою Черкаської області у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою природно-заповідного фонду шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0020 у Державному земельному кадастрі із зазначеним цільовим призначенням для особистого селянського господарства, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, кадастровий номер земельної ділянки: :04:001:0020, виключивши відповідні відомості про це з Державного земельного кадастру.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Черкаської обласної прокуратури сплачений судовий збір у розмірі 5 368,00 грн. (п`ять тисяч триста шістдесят вісім гривень, 00 копійки).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено та підписано 21.10.2025.

Відомості про учасників справи:

Позивач:

Заступник керівника Смілянської окружної прокуратури в інтересах держави, адреса: вул. Юрія Кондратюка, 25, м. Сміла, Черкаська область, 20700; .

в особі Бобрицької сільської ради Черкаської області, адреса: вул. Дружби, 4, с. Бобриця, Черкаський район, Черкаська область, 19014; .

Відповідач:

ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ;

Третя особа:

Регіональний ландшафтний парк "Трахтемирів", адреса: вул. Велика Васильківська, буд. 39, офіс 402, м. Київ, 01024; .

Головуючий Б . К . Скирда