єдиний унікальний номер справи 531/2090/25
номер провадження 2/531/955/25
17 жовтня 2025 року м. Карлівка
Карлівський районний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді Попова М.С.,
за участі секретаря судового засідання Клименко Т.М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС», за участі представника позивача Романенка Михайла Едуардовича, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
Позов обґрунтований тим, що 25.07.2024 року загальними зборами учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» прийнято рішення про зміну назви на Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС».
16.09.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання фінансового кредиту №314354. Відповідно до індивідуальної частини договору № 314354 про надання фінансового кредиту, ТОВ «Авентус Україна» надав відповідачу позику у сумі 7 000 грн. ТОВ «Авентус Україна» виконав умови Договору про надання фінансового кредиту №314354 та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 7 000 грн., а відповідач не виконав умови Договору про надання фінансового кредиту щодо повернення наданих коштів, і внаслідок чого виникла заборгованість.
12.04.2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено Договір факторингу №1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги в тому числі за Договором про надання фінансового кредиту №314354, за яким ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», а на даний час ТОВ «Він Фінанс», набуло прав кредитора стосовно відповідача.
Позивач свої зобов`язання перед відповідачем виконав, кошти надав, проте відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, кошти не повернула, в результаті чого у нього виникла заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту №314354 від 16.09.2018 року у сумі 20 784,86 грн., яка складається із: суми заборгованості - 15 881,50 грн., суми інфляційних втрат 3 472,72 грн., суми 3% річних 1 430,64 грн., яка до цього часу не погашена.
Ухвалою суду від 27.08.2025 року справа прийнята до судового розгляду та призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.
Представник позивача до суду не з`явився, в позові міститься клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча про час, дату і місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, шляхом подання оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України. Клопотання про розгляд справи за її відсутності, відзив на позов, від відповідача до суду не надходили.
Тому суд, за згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст. 280-281 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, письмові докази окремо та в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 16.09.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладений договір №314354 про надання фінансового кредиту (а.с. 16 - 18).
Відповідно до п.п.1.1 кредитного договору товариство надає клієнту грошові кошти в розмірі 4000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом.
Згідно з п.п.1.2 договору сторони погодили наступну фіксовану процентну ставку за користування кредитом: 1,71% від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку надання кредиту, зазначеного в п.1.4 цього договору, починаючи з наступного дня після дня надання кредиту (п.п. 1.2.1. договору).
Відповідно до п.п.1.4 кредитного договору строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором. Кредит надається строком на 30 днів.
Кредитний договір №314354 від 16.09.2018 підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором А403456.
Згідно з п.п.1.5 договору кредит надається шляхом: 1.5.1. перерахування товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок клієнта; 1.5.2. здійснення грошового переказу на ім`я клієнта через внутрішньодержавні платіжні системи.
ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за вищезазначеним кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору, що підтверджується повідомленням ТОВ ФК «Вей Фор Пей» від 22.05.2025 №5606-ВП (а.с.32-40).
З матеріалів справи вбачається, що позичальником умови договору позики належним чином не виконувались внаслідок чого виникла заборгованість.
Відповідно до п.п.4.4 кредитного договору №314354 від 16.09.2018 у випадку прострочення повернення суми кредиту за користування кредитом клієнт зобов`язаний сплатити товариству: пеню в розмірі 3% від суми кредиту за кожний день прострочення, починаючи з 4 дня прострочення. Строк нарахування пені не може перевищувати 90 днів. На 4 день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 100 грн. На 30 день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 300 грн. На 90 день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 500 грн.
Відповідач була обізнана із умовами договору, відповідальністю за його невиконання, проте свої зобов`язання належним чином не виконала, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість, яка до цього часу так і не погашена.
12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС») укладено договір факторингу № 1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами (а.с. 8-10).
25.07.2024 відповідно протоколу загальних зборів № 1706 перейменовано ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС». Наказом № 55-к від 25.07.2024 на виконання протоколу загальних зборів № 1706 внесено зміни про перейменування до облікових та інших документів товариства (а.с. 28 - 50).
Відповідно до п.2.2 договір факторингу № 1 від 12.04.2018 року окрім іншого зазначено: у випадку укладення сторонами більш ніж одного реєстру прав вимоги кожен наступний реєстр прав вимоги є самостійним додатком та не замінює попередній.
18.02.2019 укладено додаткову угоду №12 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги № 13 від 18.02.2019 про те, що на умовах вищезазначеного договору право вимоги до ряду боржників, у тому числі до гр. ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту № 314354 від 16.09.2018 перейшло до нового кредитора - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС») (а.с. 11, 25 - 26).
Статтею 207 ЦК України передбачено правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі в електронних), у листах, телеграмах, яким обмінялися сторони.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.(ч.3 ст. 639 ЦК України).
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною п`ятою ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».
Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України).
За правилом ч.8 ст.11 закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному ч.6 ст. 11 цього закону.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Керуючись ст 12 закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або домовленості сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
На сайті ТОВ «Авентус Україна» була зазначена процедура верифікації особистості та підтвердження заявки. Для цього необхідно підписати договір за допомогою одноразового паролю, який надходить позичальнику в СМС-повідомленні.
При укладенні договору № 314354 від 16.09.2018 року на фінансовий номер телефону відповідача був відправлений одноразовий ідентифікатор (зазначений у довідці про ідентифікацію), який був використаний для прийняття та підтвердження умов вищезазначеного договору Шляхом введення коду підтвердження позичальник підписує та приймає пропозицію та підтверджує укладення договору.
Відповідно до постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
З метою укладення договору про надання фінансового кредиту № 314354 від 16.09.2018 року та отримання коштів, відповідач надала ТОВ «Авентус Україна» свої особисті дані, а саме: номер та серія паспорта, ідентифікаційний номер, місце проживання.
В свою чергу ТОВ «Авентус Україна» була надана довідка про ідентифікацію позичальника, де зазначаються його особисті дані, його фінансовий номер телефону, а також одноразовий ідентифікатор який був відправлений на фінансовий номер телефону із зазначенням дати банківського переказу (а.с. 19).
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат суд дійшов наступного.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Щодо обрахунку інфляційного збільшення суд зазначає таке.
Відповідно до роз`яснень ПВГСУ від 17.12.2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.
Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання .
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 за № 62-97р.
Відповідно до рекомендацій Верховного Суду України від 03.04.97 р N 62-97р. щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, сукупний індекс інфляції розраховується за формулою: ІВС = (ІІ1: 100) х (ІІ2: 100) х (ІІ3: 100) х ... (ІІZ: 100), де 1-ІІ - індекс інфляції за перший місяць прострочення, 2-ІІ - індекс інфляції за другий місяць прострочення, Z-ІІ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.
У разі коли відшкодуванню підлягає сума, яка складається із внесків, зроблених у різні періоди, кожний внесок збільшується на величину індексу відповідного періоду, результати підсумовуються.
При застосуванні індексу інфляції слід умовно рахувати, що у разі якщо сума внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період даного місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.
Сукупний індекс за вказаний період становить 1,21866444.
Отже, інфляційне збільшення складає 3472,72 грн.
Інших розрахунків з боку відповідача не надано.
Щодо розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити таке.
За правилами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).
Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч.3 ст.141 ЦПК України, зокрема обґрунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Судом встановлено, що 22.03.2024 між ТОВ 2ФК «Довіра та Гарантія» та Адвокатським бюро «Анастасії Маньковської» укладений договір №33 про надання правової допомоги (а.с.43-45).
Відповідно до додаткової угоди від 22.03.2024 до договору №33 про надання правової допомоги Адвокатське бюро зобов`язується здійснити представництво та захист інтересів клієнта у справі щодо стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 (а.с.29).
Згідно з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської», необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» щодо стягнення кредитної заборгованості, наданих на підставі договору про надання правової допомоги №33 від 22.03.2024 та додаткової угоди №б/н від 22.03.2024 склад, обсяг та види виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом підготовка позовної заяви з додатками про стягнення кредитної заборгованості, загальна вартість робіт, наданих послуг і виконаних робіт 5000,00 грн (а.с.27).
Відповідно до акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 21.058.2025 сторони підтверджують, що Адвокатське бюро надало, а клієнт прийняв правничу (правову) допомогу загальною вартістю 5000,00 грн, зокрема: підготовка позовної заяви з додатками про стягнення кредитної заборгованості, загальна вартість робіт наданих послуг і виконаних робіт 5000,00 грн. Згідно з п.4 вказаного акту оплата професійної правничої допомоги адвокатського бюро здійснюється клієнтом у повному обсязі при підписанні відповідного акту (а.с.41).
Верховний Суд у постанові від 15.06.2021 по справі № 159/5837/19 зазначив, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.
На підставі викладеного, суд вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 гривень.
Питання щодо розподілу судового збору суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України.
Зважаючи на повне задоволення позовних вимог, відповідно до положень п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягають стягненню документально підтверджені витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн., а також понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 2422,40 грн., а всього з відповідача підлягають стягненню судові витрати на загальну суму 7422,40 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 76, 141, 263, 265, 279, 280-282 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС», за участі представника позивача Романенка Михайла Едуардовича, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Інші учасники справи, а також відповідачі у разі залишення заяви про оскарження заочного рішення без задоволення, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.С. Попов