Справа № 461/9900/24 Головуючий у 1 інстанції: Мироненко Л.Д.
Провадження № 22-ц/811/1737/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючогосуддіНіткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Гаврилюк Я.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 07 квітня 2025 року в складі судді Мироненко Л.Д. у справі за позовом акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

У грудні 2024 року позивач АТ «Ідея Банк» звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 08.09.2020 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено Договір кредиту та страхування №А03.23750.007003027.

Пунктом 3 Кредитного договору визначено, що нанесенням власноручного підпису під цим договором, позичальник акцептує публічну пропозицію про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «Ідея Банк», яка розміщена на офіційному веб-сайті Банку.

Згідно із умовами кредитного договору відповідачка отримала кредит в розмірі 164965 грн, зі сплатою 1,99% річних з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів.

Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно із умовами Кредитного договору, що підтверджується меморіальними ордерами, належним чином засвідчені копії котрих додаються.

Станом на дату подання позову, відповідачка не повернула отриманий кредит у встановлений кредитним договором термін та не сплатила нараховані інші платежі, у тому числі проценти за Кредитним договором.

Остання сплата відповідачкою коштів здійснена 11.10.2024. Сума боргу за кредитним договором на 13.11.2024 становить 212548 грн. 69 коп, з яких 103745,99 грн. прострочений борг, 4245,82 грн. прострочені проценти, 104556,8 грн. прострочена плата за обслуговування кредиту. Заборгованість відповідачки підтверджуєься випискою по рахунку та довідкою-розрахунком заборгованості станом на 13.11.2024.

Відтак, у зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, 04.09.2024 на адресу відповідачки направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань. Згідно із даною вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також, відповідачці повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги до неї будуть здійснені заходи щодо примусового стягнення заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора. Оскільки відповідачка в добровільному порядку не сплатила заборгованість за кредитним договором, просив позов задовольнити.

Оскажуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 07 квітня 2025 року позов акціонерного товариства «Ідея Банк» задоволено частково.

Сягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за Договором кредиту та страхування №Ф03.23750.007003027 від 08.09.2020 в розмірі 103 291 грн. 81 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Ідея Банк» сплачений судовий збір в розмірі 1549 грн. 38 коп.

Рішення суду оскаржила відповідачка ОСОБА_1 , вважає незаконним та необгрунтованим.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовує тим, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки зібраним у справі доказам. Зокрема, довідка-розрахунок, надана в якості додатку до позовної заяви грунтується виключно на припущеннях. Виписка є неналежним доказом у справі, оскільки не можливо встановити особу, яка її виготовила та підписала, а також перевірити її повноваження. У виписці відсутня інформація про загальну суму погашеного кредиту та відсотків, а також не вказано суми заборгованості. Судом невірно проведені розрахунки заборгованості з кредитним договором, з урахуванням суми 64009,35 грн., яка взагалі не відповідає обставинам справи.

Наголошує, що у відзиві на позовну заяву звертала увагу, що згідно із випискою вона сплатила 369514,07 грн. на погашення кредиту, окрім того, кошти сплачувались після подання Банком позову до суду. Тому вважає, що в будь-якому випадку сума заборговаості є необ`єктивною.

Додає, що Банком 04.09.2024 на її адресу направлено вимогу про усунення порушень кредитних зобов`язань, у якій зазначено про обов`язок сплатити кредит, проценти та штрафні санкції протягом 30 календарних днів, тобто до 04.10.2024. В той же час, у п. 1.6 Кредитного договору встановлена дата повернення кредиту 08.09.2025. Тому вимогою від 04.09.2024, відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, Банк змінив строк дії Кредитного договору із 08.09.2025 на 04.09.2024, відтак нарахування прострочених процентів після цієї дати є незаконним.

Просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 07 квітня 2025 року в частині стягнення заборгованості за кредитним договором та ухвалити нове рішення, яким відмовити АТ «Ідея Банк» у задоволенні позову повністю.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву не перешкоджає перегляду судового рішення.

Учасники справи будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання 14 жовтня 2025 року не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ «Ідея Банк», суд першої інстанції вихдив з того, що позичальником порушено встановлений договором обов`язок повернути кредит та сплатити проценти, а тому позикодавець, як це передбачено ч. 2 ст. 1050 ЦК України, правомірно звернувся з позовом про дострокове повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Надана банком виписка за рахунком позичальника, у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, у повному обсязі підтверджує обставини видачі кредиту та його розмір, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у довідці-розрахунку та не спростовано будь яким контррозрахунком відповідачки.

Щодо вимог позивача про стягнення плати за обслуговування кредиту, суд виходив з того, що позичальнику встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено. Пункти кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними, а відтак частина заборгованості, яка є предметом спору та нарахована на підставі умов договору, які є нікчемними, а саме прострочена плата за обслуговування кредиту в розмірі 104556,88 грн., не підлягає стягненню з відповідачки.

Окрім того, судом встановлено, що відповідачем на виконання умов договору було сплачено: 17.11.2024 року 1100 грн., 15.12.2024 року 1600 грн., 17.01.2024 року 2000 грн., які не були враховані у відповідній виписці з банківського рахунку, а тому такі суми підлягають зарахуванню в рахунок погашення основної заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про стягнення з відповідачки заборгованості в розмірі 64009.35 грн. (212548,69 грн. (загальна заборгованість) 104556,88 грн. (прострочена плата за обслуговування кредиту) 4700 грн. (невраховані банком платежі, спрямовані на погашення кредитної заборгованості) = 103291,81 грн.).

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, що 08.09.2020 між АТ «Ідея Банк» та ТзОВ «Нью Файненс Сервіс», як страховим агентом з однієї сторони, а також ОСОБА_1 з другої сторони підписано договір кредиту та страхування № А03.23750.007003027, відповідно до умов якого банк відкриває рахунок та надає позичальнику кредит (грошові кошти) в сумі 164965,00 грн., на строк 60 місяців, зі сплатою фіксованої процентної ставки 1,99 % річних.

Пунктом 1.6 договору визначено дату повернення кредиту 08.09.2025. Повернення заборгованості за договором здійснюється через рахунок, відкритий у банку відповідно до порядку повернення кредиту, викладеного в паспорті споживчого кредиту згідно із Додатком №1 до даного Договору.

Відповідно до п. 1.7 договору банк надає кредит позичальнику для власних потреб шляхом переказу коштів в розмірі 157109,52 грн. на рахунок позичальника, який відкритий в АТ «Ідея Банк» МФО 336310, а позичальник доручає банку оплатити страховий внесок за рахунок кредиту в розмірі 7855,48 гривень згідно з умовами договору добровільного страхування життя. Спосіб оплати - переказ коштів на рахунок ТВ «СК «Аркс Лайф» в AT «Ідея Банк».

Нанесенням власноручного підпису під договором відповідачка акцептувала оферту ПрАТ «СК АРКС Лайф» та уклала Договір добровільного страхування життя для клієнтів банку, який є «Договором приєднання» згідно ст. 634 ЦК (п.2 договору); погодилась із тим, що договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, тарифи та паспорт споживчого кредиту є невід`ємними складовими договору та зобов`язалась виконувати їх умови (п.3.2 договору); акцептувала публічну пропозицію про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «Ідея Банк», яка розміщена на офіційному веб-сайті Банку (п.3.3 договору).

Цього ж дня відповідачкою підписано паспорт споживчого кредиту, зміст якого узгоджується зі змістом договору.

Відповідно до пункту 1.5 договору: «Під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до п.5 додатку №1 як «Плата за обслуговування кредитної заборгованості». Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в банку, інші комісії за відкриття і ведення рахунку, сплачується згідно діючих Тарифів Банку. Тарифи є невід`ємною частиною договору, та розміщені на веб-сайті Банку: https://ideabank.ua».

У п.4 додатку №1 «Паспорт споживчого кредиту» до договору зазначено, що плата за обслуговування кредитної заборгованості становить 2,9% середньомісячно від початкової суми кредиту згідно графіку в п. 5 починаючи з 3,7715% в перший місяць із зменшенням щомісячно на 0,030% до 2,0015%.

Відповідно до п.9.8.2 договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно з Графіком за договором кредиту, що включає в себе: надання інформації за рахунками позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів в Україні, в контакт-центрі банку, шляхом направлення sms-повідомлень щодо суми платежу за договором кредиту, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку, тощо.

Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно умов кредитного договору, що підтверджується видатковим касовим (меморіальним) ордером № 3121042 від 08.09.2020.

З довідки-розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором А03.23750.007003027 від 08.09.2020 вбачається, що заборгованість за договором на 13.11.2024 року становить 212548,69 грн. та складається із: прострочений борг 103745,99 грн., прострочені проценти 4245,82 грн., прострочена плату за обслуговування кредиту в розмірі 104556,88 грн.

Згідно із випискою з особового рахунку по кредитному договору, останній платіж ОСОБА_1 здійснений 11.10.2024.

У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, 04.09.2024 на адресу відповідачки направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань. Згідно із даною вимогою АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також відповідачці було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги до відповідачки будуть здійснені заходи щодо примусового стягнення заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом статей 205, 207 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Як встановлено судом, стороною відповідачки не заперечується сам факт укладення кредитного договору та отримання коштів за кредитним договором.

У постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16 зазначено, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Як вбачається з наданої позивачем виписки з рахунку, відповідачка дійсно тривалий час користувалась кредитними коштами, періодично погашала тіло кредиту, відсотки за користування кредитом та сплачувала плату за обслуговування кредиту.

Отже, надана позивачем виписка по рахунку підтверджує обставини видачі кредиту та його розмір, а також розмір заборгованості за кредитом, який додатково підтверджується довідкою розрахунком заборгованості.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредитної заборгованості.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит Банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно із додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту (уключаючи комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення та інші платежі), кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб (страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів та інших осіб), які сплачуються споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Однак, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно із частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць.

Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення.

Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 вересня 2022 року в справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року в справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22), які підтримала Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 06 листопада 2023 року в справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22).

З урахуванням викладеного, висновки суду першої інстанції про те, що позичальнику ОСОБА_1 встановлено щомісячну плату за послуги банку, яка за законом повинна надаватись безоплатно, а умови кредитного договору в частині встановлення щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості у в розмірі 2,90% від початкової суми кредиту є нікчемними в силу закону, є правильними та обґрунтованими.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду про безпідставність позовних вимог в частин стягнеення простроченої плати за обслуговування кредиту в розмірі 104556,88 грн.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з визначеним судом першої інстанції розміром заборгованості, виходячи з такого.

Так, судом визначена сума заборгованості в розмірі 103291 грн. 81 коп (хоча в у мотивах вказано про розмір заборгованості в сумі 64009,35 грн), яка обрахована таким чином: (212548,69 грн. (загальна заборгованість) 104556,88 грн. (прострочена плата за обслуговування кредиту) 4700 грн. (невраховані банком платежі, спрямовані на погашення кредитної заборгованості) = 103291,81 грн.).

Однак, визнаючи виписку з рахунку належним та допустими доказом, а також враховуючи висновки суду про те, що встановлена банком комісія за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемною в силу закону, суд першої інстанції не врахував, що відповідачка за період 08.09.2020 12.11.2024 сплатила комісію в сумі 137 378 грн. 75 коп, що є більше ніж заявлена до стягнення сума заборгованості за тілом кредиту (103745,99 грн) та відсотками за користування кредитом (4245,82 грн.).

Суд залишив поза увагою, що сплачені вищезазначені кошти (137378,75 грн) підлягали зарахуванню на погашення боргу та відсотків за користування кредитними коштами, оскільки умови кредитного договору в частині встановлення щомісячної плати за обслуговування кредиту в розмірі 2,90% від початкової суми кредиту, є нікчемними.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що станом на 13.11.2024 заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Ідея Банк» відсутня.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення та ухвалити нове.

Підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1статті 376 ЦПК України).

Враховуючи те, що судом першої інстанції неправильно встановлено обставини справи, а також неправильно застосовано норми матеріального права, колегія суддів вважає, що рішення суду необхідно скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено 4782,00 грн. Оскільки апеляційна скарга відповідачки підлягає задоволенню повністю, сплачений нею судовий збір за подання апеляційної скарги необхідно стягнути з АТ «Ідея Банк».

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 07 квітня 2025 року скасувати, ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту та страхування №Ф03.23750.007003027 від 08.09.2020 в розмірі 212548 гривень 69 копійок відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 4782 (чотири тисячі сімсот вісімдесят дві) гривень 00 копійок сплаченого судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 14 жовтня 2025 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді С.М. Бойко

С.М. Копняк