Справа № 201/7065/25
Провадження № 2-др/201/76/2025
15 жовтня 2025 року Соборний районний суд міста Дніпра
у складі: головуючого судді Куць О.О.,
за участю секретаря Денисенко А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі заяву адвоката Коломойця Сергія Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,
Рішенням Соборного районного суду міста Дніпра від 12 вересня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісяця, в розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 06 червня 2025 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 968,96 грн.

До суду надійшла заява адвоката Коломойця С.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення у справі про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн.

15 жовтня 2025 року представник відповідача - адвокат Нестеченко Д.С. направив заперечення, в яких вказував, що адвокатом Коломойцем С.В. взагалі не подано заяву про ухвалення додаткового рішення, отже суд не може призначити справу до розгляду та стягувати витрати на професійну правничу допомогу. Заява не вмотивована, містить лише прохальну частину із зазначенням суми, яка належить до стягнення, а її зміст відтворює обставини звернення позивача до суду.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвокатом долучений договір-доручення від 04.06.2025 року. Відповідно до п. 4.2. вказаного договору-доручення, гонорар адвоката погоджується за взаємною угодою сторін та оформлюється додатковою угодою до договору, однак вказана додаткова угода адвокатом не долучена. Крім того, матеріали справи не містять касового ордеру, платіжної інструкції, які б підтверджували понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу. Також, стороною позивача під час судових дебатів та під час судового засідання не було заявлено про те, що нею додатково будуть заявлятись вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомоги. Отже позивач не має права вимагати стягнення судових витрат з відповідача, зокрема, і з тих підстав, що рішенням Соборного районного суду міста Дніпра від 12 вересня 2025 року позовну заяву задоволено частково. Просив відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу у повному обсязі.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлені належним чином, що не перешкоджає розгляду заяви відповідно до положень ч. 4 ст. 270 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як вбачається з матеріалів справи, інтереси позивача ОСОБА_1 у даній цивільній справі представляв адвокат Коломоєць С.В., який своєчасно зробив відповідну заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та надав відповідні докази.

Слід зазначити, що у позовній заяві сторона позивача в силу норм п.9 ч.3 ст. 175 ЦПК України зазначила про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, де витрати на професійну правничу допомогу складають 6000 грн., зазначивши, що такий розрахунок є не остаточним. (а.с.5).

Як вбачається з матеріалів справи, 04 червня 2025 року між адвокатом Коломойцем С.В. та позивачем ОСОБА_1 укладено договір-доручення про надання правничої допомоги.

Матеріали справи містять розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу у судовій справі № 201/7065/25, в якому наведено конкретний перелік наданих клієнту послуг на загальну суму 6000 грн.

Сплата позивачем грошових коштів у сумі 6000 грн. підтверджується довідкою № 42 від 19 вересня 2025 року про її отримання адвокатом.

У запереченнях на заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу сторона відповідача вказувала, що відсутність у матеріалах справи касового ордеру, платіжної інструкції свідчить про недоведеність витрат на професійну правничу допомогу.

На вказані аргументи сторони відповідача суд зауважує наступне.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно зі статтею 13 Закону №5076-VI адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Статтею 30 Закону №5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Суд зазначає, що, відповідно до положень статті 14 ПК України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закон №5076-VI не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Тобто, аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа.

Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, суд дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 16.04.2020 року №727/4597/19.

Відтак суд приймає довідку № 42 від 09 вересня 2025 року, складену адвокатом Коломойцем С.В., як належний доказ сплати позивачем витрат на професійну правничу допомогу у сумі 6000 грн.

Між тим, як вбачається з пункту 4.2. договору-доручення про надання правничої допомоги від 04 червня 2025 року, гонорар адвоката погоджується за взаємною угодою сторін та оформлюється додатковою угодою до договору, однак вказана додаткова угода у матеріалах справи відсутня.

Відтак суд констатує, що відсутня об`єктивна можливість пересвідчитись щодо домовленості між адвокатом та його клієнтом щодо розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару.

Враховуючи заперечення відповідача, суд вважає за необхідне зменшити заявлені до відшкодування судові витрати на професійну правничу допомогу з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) ; 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вбачається з детального опису наданих робіт (послуг) виконаних адвокатом та отриманих клієнтом за Договором-доручення про надання правничої допомоги від 04.06.2025 року, який відповідає розрахунку судових витрат на правову допомогу, адвокатом здійснено наступний перелік робіт: вивчення письмових доказів, проведення аналізу та пошук актуальної судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах 500 грн., складання та подання позовної заяви, з доказами стороні по справі 4000 грн., представництво інтересів у судових засіданнях з розрахунку 1 засідання 1000 грн. та очікування судового засідання 500 грн. (що включає в себе транспортні витрати на проїзд представника до суду) 1500 грн., а всього загальна сума судових витрат складає 6000 грн.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020р. у справі 904/4507/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір -обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/WestAllianceLimited» проти України»).

Однак, з огляду на те, що ціна наданих адвокатом послуг не була узгоджена між сторонами шляхом укладання додаткової угоди, з урахуванням того, що дана цивільна справа незначної складності, судова практика є сталою та на складання позовної заяви не вимагається значного часу, з урахуванням критерію розумності розміру таких витрат, виходячи з конкретних обставин справи та обсягу наданих стороні, як клієнту, послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи, суд визначає розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3000 грн.

Вказаної позиції також дотримується Верховних Суд, зокрема, у постанові № 922/1163/18 від 12.03.2019 року.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питань про відшкодування витрат на професійну правову допомогу та покладення на сторони судових витрат має враховуватися принцип пропорційності задоволених вимог.

На це звернула увагу Велика палата ВС у додатковій постанові у справі №206/4841/20.

Вказане спростовує доводи сторони відповідача, про те, що позивач не має права на відшкодування витрат на правову допомогу у разі часткового задоволення позовних вимог.

Отже, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково, з урахуванням п. 3 ч. 2 ст. ст. 141 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу слід стягнути пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 2271 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 270 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2271 грн.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.О.Куць