г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/896/22
Номер провадження 2/213/18/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2025 року Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Мазуренко В.В., при секретарі судового засідання Гусаровій О.С., за участю представника позивача, представника відповідача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа Приватний нотаріус Рукавіцин Ігор Анатолійович, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ

До суду надійшов вказаний позов, який в подальшому було уточнено, та відповідно до якого просила встановити факт проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 11.06.2007р. по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 включно, за адресою: АДРЕСА_1 . Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , транспортний засіб ГАЗ 31105, 2008р.в., р.н. НОМЕР_1 . Визнати за ОСОБА_2 право власності на нежитлове приміщення по АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом. Визнати ОСОБА_2 спадкоємцем четвертої черги за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 . Змінити черговість одержання права на спадкування майна спадкодавця ОСОБА_4 померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом надання ОСОБА_2 права на спадкування у першій черзі за законом разом з сином померлого ОСОБА_1 .

Представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Губар А.Л. надано Відзив на позов (а.с.3 т2), відповідно до якого звертав увагу, що ОСОБА_4 до самої смерті самостійно себе обслуговував, вів повноцінне життя, керував автомобілем, вільно пересувався без будь-яких обмежень та засобів, тобто спадкодавець не перебував у безпорадному стані. Звертав увагу, що позивач отримувала пенсію та роялті від оренди належного спадкодавцю майна, тому вважає, що позивач не могла матеріально забезпечувати спадкодавця, а навпаки перебувала на його утриманні. Звертав увагу, що нежитлове приміщення по АДРЕСА_2 не є об`єктом права особистої приватної власності спадкодавця ОСОБА_4 , не може перейти у власність позивача в порядку спадкування за заповітом, оскільки згідно Постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину вказано, що це майно набуте в період шлюбу. Просив відмовити у позові.

Відповідач ОСОБА_1 подав Письмові пояснення, звертав увагу, що факт проживання не може бути встановлений, оскільки ОСОБА_4 перебував у офіційному шлюбі. Звертав увагу, що місце реєстрації ОСОБА_4 по момент смерті АДРЕСА_3 . Звертав увагу, що квартира по АДРЕСА_4 є особистою власністю ОСОБА_4 , отримана в спадщину. Приміщення АДРЕСА_5 зареєстроване за ОСОБА_4 в 2004 році, коли він був у шлюбі з ОСОБА_3 (а.с.173-175 т2).

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилався на обставини викладені у позові.

Відповідіч ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнав, після перерви в судові засідання не з`являвся, надав письмові пояснення.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Губар А.Л. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, після перерви до суду не з`явився подавав заяви про розгляд засідань за його відсутності та відсутності його довірителя, подав Відзив на позов.

Відповідач ОСОБА_3 до суду не з`явилась, причини неявок не повідомляла.

Третя особа до суду не з`явилась.

02.08.2022р. позов залишено без руху.

30.08.2022р. відкрито провадження у справі.

28.09.2022р. витребувано докази, закрито підготовче провадження.

10.11.2022р. повернуто до стадії підготовчого провадження за клопотанням сторін, залучено третю особу.

19.01.2023р. витребувано докази.

04.05.2023р. витребувано докази, вирішено питання про виклик свідків, закрито підготовче провадження.

13.02.2024р. призначено експертизу.

14.03.2024р. поновлено провадження для розгляду клопотання експерта.

08.05.2024р. призначено експертизу, витребувано медичну документацію.

22.10.2024р. поновлено провадження для розгляду клопотання експерта.

18.11.2024р. витребувано медичну документацію, зупинено провадження до проведення експертизи.

06.03.2025р. поновлено провадження після надходження справи після експертизи.

В судовому засіданні свідки:

ОСОБА_5 пояснив, що відповідач ОСОБА_1 його батько, ОСОБА_4 його дідусь. ОСОБА_4 та ОСОБА_2 проживали більше 25 років як чоловік та жінка однією сім`єю. ОСОБА_2 дуже часто возила ОСОБА_4 на лікування у зв`язку з зором, здавати аналізи. ОСОБА_4 видаляли хрусталик, закачували щось туди, потім одне око бачило 25%, інше око не бачило. ОСОБА_4 був в поганому стані, постійно боліла голова, був лежачий, за ним піклувалась ОСОБА_2 . На початку спільного життя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 за спільні кошти започаткували магазин на проспекті Південному. В 2018-2019 році на ногах операції ОСОБА_4 робили операції та він не ходив вже, і ОСОБА_2 займалась всіма фінансовими питаннями, і керувала і бухгалтером була. Останній раз бачив ОСОБА_4 за два тижні до того як його поклали в лікарню з ковідом. По телефону за два дні до смерті ОСОБА_4 балакав, після того ОСОБА_4 не балакав був на штучному диханні апарат підключений. ОСОБА_1 з ОСОБА_4 періодично спілкувались, були в поганих відносинах, ОСОБА_1 після виходу з місць позбавлення волі постійно просив гроші у ОСОБА_4 . До сусідів з палочкою іноді ОСОБА_4 ходив іноді, або з допомогою позивачки. На вокзал ОСОБА_4 свідок возив, ОСОБА_4 в потязі сам їхав, а в місці призначення на вокзалі зустрічали лікарі та везли в лікарню з потягу. Причину смерті написали пневмонію. За два дні до смерті казав свідку що важко дихати, боліло серце.

ОСОБА_6 пояснила, що ОСОБА_1 її колишній чоловік. Підтвердила, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю як чоловік та жінка. З ними як з дідусем і бабусею, жив син свідка ОСОБА_5 поки був неповнолітнім. ОСОБА_4 та ОСОБА_2 займались підприємницькою діяльністю, разом придбали магазини. Стан здоров`я ОСОБА_4 був поганий зір, захворювання очей, робили багато операцій, одне око погано бачило інше око не бачило, за ним доглядала ОСОБА_2 . В 2020 році ОСОБА_4 був лежачий, за ним доглядала ОСОБА_2 . ОСОБА_4 майже не ходив, останній раз свідок бачила ОСОБА_4 за 6 місяців до смерті та він сам з дивану не підіймався, лежав,- а ОСОБА_2 носила ОСОБА_4 все; пізніше спілкувалась свідок з ОСОБА_4 в основному по телефону до його смерті. Джерело доходу ОСОБА_4 та ОСОБА_2 були продуктові магазини, разом відкривали магазини.

ОСОБА_7 пояснив, що він сусід ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з 1999 року, підтвердив, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю як чоловік та жінка по момент смерті ОСОБА_4 . У ОСОБА_4 та ОСОБА_2 були продуктові магазини, займались підприємницькою діяльністю. У 2000х роках у ОСОБА_4 було онко, пізніше ОСОБА_2 возила ОСОБА_4 в м.Одесу на лікування через хвороби очей. Останні 4 роки дуже поганий стан здоров`я у ОСОБА_4 . Самостійно ОСОБА_4 не міг ходити в магазин. До лікарні потрапили одночасно ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з ковідом, обоє були в реанімації, але ОСОБА_4 помер.

ОСОБА_8 пояснила суду, що вона була сусідкою ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Підтвердила, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю як чоловік та жінка по момент смерті ОСОБА_4 , свідок вважала, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 були законними чоловіком та жінкою. ОСОБА_4 хворів, ОСОБА_2 за ним доглядала. ОСОБА_4 останній час до смерті вже нікуди не виїзджав, не виходив через хвороби. У ОСОБА_4 був магазин, подробиць не знає.

ОСОБА_9 пояснив суду, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю як чоловік та жінка з 90х років по момент смерті ОСОБА_4 . ОСОБА_4 хворів, ОСОБА_2 його доглядала. Давно до смерті не бачив, останній раз на скамейці бачив, на автомобілі давно до смерті не бачив, щоб ОСОБА_4 на автомобілі їздив. В гостях у ОСОБА_4 свідок ніколи не був.

ОСОБА_10 пояснила суду, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю як чоловік та жінка з 90х років по момент смерті ОСОБА_4 . Жили ОСОБА_4 та ОСОБА_2 разом, з ними жив син ОСОБА_2 . Останні роки життя ОСОБА_4 сильно хворів, багато операцій, на очах, на животі желчний видалили, по чоловічій лінії операції. На машині ОСОБА_4 їздив до операцій на очах. ОСОБА_4 сам в магазин не ходив.

ОСОБА_11 суду пояснила, що працювала в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_3 », який належав ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Підтвердила, що знала їх з 96 року та ОСОБА_4 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю як чоловік та жінка. Останні 5 років життя ОСОБА_4 дуже хворів та за ним доглядала ОСОБА_2 . Проблеми у ОСОБА_4 з очами, з ногами були, онко захворювання, він майже не ходив, за ним доглядала ОСОБА_2 . Був випадок, що ОСОБА_4 через стан здоров`я не зміг поставити на місце стакан, та стакан впав. В лікарні ОСОБА_4 вже майже виздоровів від ковіду, але йому зателефонував син ОСОБА_12 , та через погану новину у ОСОБА_4 погіршився стан здоров`я, та він помер. Свідок приїзджала, як до клієнтів, оскільки займалась одежею, підшивала брюки тощо. В місяць декілька разів була вдома у ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ОСОБА_4 їв самостійно, ОСОБА_2 накривала на стіл. Самостійно ОСОБА_4 останні роки до смерті не міг виходити, сам не міг в магазин ходити.

ОСОБА_13 , суду пояснила, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 її знайомі. Підтвердила, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю як чоловік та жінка з більше 25 років по момент смерті ОСОБА_4 . Останні 5 років до смерті ОСОБА_4 сильно хворів, була аденома, рак простати, очні хвороби, робились операції, один глаз погано бачив на інший він не бачив, та за ним весь час доглядала ОСОБА_2 . ОСОБА_4 та ОСОБА_2 займались підприємницькою діяльністю, гаражі, магазини. Свідок часто, 2 рази на місяць була вдома у них. Останній раз свідок бачила ОСОБА_4 перед тим, як ОСОБА_4 потрапив у лікарню з повідом ОСОБА_2 забезпечувала сім`ю, займалась побутом. ОСОБА_4 лежав, ОСОБА_2 за ним доглядала, він не працював. До ковіду їжу приймав після операції, ОСОБА_2 його годувала з ложки, потім він сам приймав їжу. ОСОБА_4 був пенсіонером. В м. Одесу ОСОБА_4 сам їздив, ОСОБА_2 його відправляла, це приблизно 2017-2018роки. Джерело доходів останні 5 років підприємництво, ОСОБА_2 займалась.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

У відповідності до положень ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права.

Також ст. 4 ЦПК України гарантовано право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно правового змісту положень ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».

Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати наявність у сукупності ознак, що притаманні наведеному визначенню. При цьому, слід зауважити, що таке проживання не є підставою для виникнення у чоловіка і жінки прав та обов`язків подружжя (ч. 2 ст. 21 СК України). Отже, чоловік і жінка, які спільно проживають без шлюбу, можуть складати сім`ю, але статусу подружжя не набувають.

При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у поняття домогосподарства, закріпленому у ст. 1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення» від 19 жовтня 2000 року. Цим законом визначено, що домогосподарство - сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв.

ОСОБА_4 проживав за адресою АДРЕСА_1 , без реєстрації з 1997 року по 30.10.2021р., разом з ОСОБА_2 (а.с.70,71,184,185 т1).

Позивач та ОСОБА_4 проживали однією сім`єю як чоловік та жінка, про що надано спільні фотографії ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с.45-48,236-238 т1, а.с.7-13 т2), в судовому засіданні свідки підтвердили, що на фото позивач та ОСОБА_4 . Також надано витяг з книги ОСОБА_14 з пам`ятним написом автора позивачу та ОСОБА_4 (а.с.49-52 т1).

12.03.1997р. ОСОБА_15 подарував ОСОБА_2 будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16,193 т1).

Положення Кодексу законів про шлюб та сім`ю України не містили норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зазначене положення передбачене статтею 74 СК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року.

Тому встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період до 01 січня 2004 року законом не передбачено. Крім того не підлягають встановленню факти проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період перебування однієї із сторін в офіційному шлюбі.

Враховуючи, що рішення про розірвання шлюбу ОСОБА_4 набрало законної сили 11.06.2007р, свідки підтвердили суду, що з 11.06.2007р. ОСОБА_4 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, дана позовна вимога підлягає задоволенню, а факт підлягає встановленню.

Автомобіль ГАЗ 31105 НОМЕР_1 зареєстрований на ОСОБА_4 27.10.2010р. (а.с.36,202 т1)

Відповідно до статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

згідно із ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цьогоКодексу.

Тобто при за стосуванні ст. 74 СК України, слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

В правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 08 червня 2016 року у справі № 6-2253цс15 зазначено, що за правилами статті 74 СК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні ст. 74СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Згідно із частиною четвертою статті 368ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Крім того, для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року (справа № 6-148цс12).

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

З наведеного положення випливає ознака подружніх відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї, наявність усталених відносини, що притаманні подружжю, спільне проживання.

Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-1026цс15 від 23.09.2015 року, яка має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Враховуючи, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , що вони вели спільний бюджет, спільне господарство, разом приймали участь у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї, наявність усталених відносин, що притаманні подружжю та спільне проживання, у період придбання спірного майна, - суд вважає доведеним, що вказане рухоме майно належало їм на праві спільної сумісної власності, та дана позовна вимога підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 60 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, а особистої приватної власності кожного з подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкування.

ОСОБА_15 розірвав шлюб з ОСОБА_2 15.11.2001р. (а.с.180 т1).

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 01.06.2007р. розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , рішення набрало законної сили 11.06.2007р. (а.с.182 т1). Згідно копії позову про розірвання шлюбу, причиною подання позову було те, що на момент подання позову ОСОБА_4 та ОСОБА_3 більше 11 років розірвали фактичні шлюбні відносини та не поновлювали їх (а.с.183 т1). ОСОБА_4 розірвав шлюб з ОСОБА_3 , про що 10.07.2007р. зроблено актовий запис №156 (а.с.181 т1, а.с.176 т2).

ОСОБА_4 проживав за адресою АДРЕСА_1 , без реєстрації з 1997 року по 30.10.2021р., разом з ОСОБА_2 (а.с.70,71,184,185 т1).

Позивач та ОСОБА_4 проживали однією сім`єю як чоловік та жінка, про що надано спільні фотографії ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с.45-48,236-238 т1, а.с.7-13 т2), в судовому засіданні свідки підтвердили, що на фото позивач та ОСОБА_4 . Також надано витяг з книги ОСОБА_14 з пам`ятним написом автора позивачу та ОСОБА_4 (а.с.49-52 т1).

Нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_2 зареєстрована за ОСОБА_4 в 2005 році (а.с.194,195 т1, а.с. 31 т2).

Враховуючи, що свідки пояснювали, що з 90х років ОСОБА_4 проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 , тобто не проживав та не вів спільне господарство, спільний бюджет з ОСОБА_3 , враховуючи досліджені в судовому засіданні письмові докази, пояснення сторін, суд вважає встановленим, що вказане нежитлове приміщення є особистою власністю ОСОБА_4 та не є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Право на визначення частки померлого витікає з поняття спадкування, яким відповідно до ст. 1216 ЦК України, є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.14,15,178,179 т1).

Після смерті ОСОБА_4 залишилось спадкове майно, відкрито заведено справу (а.с. 37,38, 39, 42,97,98,194-206 т1, а.с. 31 т2),

ОСОБА_4 11.09.2002р. склав заповіт, яким заповідав ОСОБА_2 квартиру по АДРЕСА_2 , а ОСОБА_1 квартиру по АДРЕСА_6 (а.с.40,191 т1).

ОСОБА_4 08.04.2003р. склав заповіт, яким ОСОБА_1 заповів квартиру по АДРЕСА_7 (а.с.41,192 т1).

По спадковій справі №51/2021 відкритій 16.11.2021р. після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , станом на 08.02.2023р. жодних нотаріальних дій не вчинялось (а.с.146 т1).

16.02.2023р. постановою нотаріуса позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , оскільки за спадщиною звернувся також спадкоємець ОСОБА_1 . Оскільки майно нежитлове приміщення АДРЕСА_2 набуте спадкодавцем у період шлюбу з ОСОБА_3 та неможливістю виділити частку у спільному майні подружжя, що належала померлому, нотаріусом було відмовлено (а.с.229 т1).

Враховуючи, що суд дійшов висновку, що вказане нежитлове приміщення є особистою власністю спадкодавця, та спадкодавець склав на позивача заповіт на вказане нерухоме майно, - суд вважає позов в даній частині підлягає задоволенню, а за позивачем слід визнати право власності на вказане нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4

ОСОБА_2 є ФОП (а.с.174 т1), надано відомості з ДРФО станом на 03.11.2022р. (а.с.188 т1). ОСОБА_2 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 (а.с.175 т1). ОСОБА_2 є пенсіонером та отримує пенсію за віком (а.с.186-187 т 1).

ОСОБА_4 був зареєстрований як ФОП (а.с.181 т2). ОСОБА_4 був пенсіонером та отримував пенсію за віком (а.с. 197 т2).

Нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_8 станом на 2006 рік перебувало у власності ОСОБА_2 (а.с.55,56 т2). Між ФОП ОСОБА_16 та ТОВ «Алло» було укладено договір оренди приміщення по АДРЕСА_8 - 19.08.2015р. 01.08.2018р., 09.07.2021р. (а.с.64-73 т2)

За ритуальні послуги з поховання ОСОБА_4 було сплачено 24500грн (а.с.43,189т1), поминальний обід 1390 грн, 3570 грн (а.с.44т1), позивач замовляла пам`ятник гранітний 15500 грн (а.с.190 т1).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок двобічної пневмонії (а.с.14,15,178,179 т1).

ОСОБА_4 в 2016-2017рр., 2019 році перебував на стаціонарному лікуванні (а.с.18,19 т1).

ОСОБА_4 в 2012, 2013,2014,2016,2017, 2018 році проходив обстеження та лікування у Інституті очних хвороб (а.с.20-28,35,208-224 т1).

В 2019 році у ОСОБА_4 було виявлено об`ємне утворення правого легень, на фоні двосторонньої пневмонії. Пневмосклероз, аортокадіосклероз. Остеохондроз та деформуючий спондилез на фоні скаліозу. В жовтні 2019 року та в 2020 році КТ ознаки запальні зміни нижньої долі правої легені (очагова пневмонія) (а.с.29,30,31,32,33,226,227 т1).

Відповідно Виписного епікризу ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні мікрохірургії очей міської лікарні з 18.08.2010р. по 30.08.2010р. (а.с.207 т1)

Відповідно Виписки з медичної карти стаціонарного хворого №360 ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні з 08.04.2019р. по 19.04.2019р. з приводу ІХС, стенокардія напруги ІІІ ф.клас, Постінфарктний, дифузійний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба ІІІ ст. 1 ст ризик (а.с.225 т1)

Відповідно до Висновку експерта №49 від 17.05.2024р., згідно аналізу наданої медичної документації з боку органів зору встановлені захворювання: кератопатія, афакія, субатрофія правого очного яблука, силіконова на тампонада віт реальної порожнини, увеіт, офтальмогіпотонія, опероване відшарування сітківки правого ока, артифакія, деструкція скловидного тіла, вторинна катаракта лівого ока. При встановлених тяжких захворюваннях органів зору протипоказана праця з 2013 року, пов`язана з фізичним навантаженням, перегрівом, струсом, положенням тіла з нахилом. З боку інших органів також встановлені тяжкі хвороби: ішемічна хвороба серця, стенокардія напруги, дифузний та післяінфарктний кардіосклероз, аорто кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІІ ступеню І стадії ризик 4, хронічний геморой 4 стадії, хронічний цистит, хронічний пієлонефрит, доброякісна гіперплазія простати, двобічна пневмонія, корона вірусна хвороба, яка під час перебігу захворювання призвела до розвитку гострого респіраторного дистрес-синдрому, набряку легень та головного мозку, що й призвело до настання смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 . Встановлені захворювання серцево-судинної системи, органів дихання та передміхурової залози також є протипоказання до будь-якого фізичного навантаження, тобто ОСОБА_4 не міг працювати на час лікування захворювань з 2010 року. Вищевказане свідчить, що після встановлення вищевказаних тяжких захворювань ОСОБА_4 з 2010р. потребував стороннього нагляду та допомоги. Визначення ступеню безпорадного стану ОСОБА_4 , по представленій медичній документації, більш конкретно неможливо, через недостатність даних про спостереження за його станом здоров`я (а.с.215 -225 т2).

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Враховуючи, що судом встановлено факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , суд вважає можливим визнати ОСОБА_2 спадкоємцем четвертої черги за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 .

Документи надані 21.05.2025р. від імені ОСОБА_3 не приймаються судом, оскільки згідно Доповідної (а.с.234 т2) подані ОСОБА_17 без довіреності, тобто неможливо пересвідчитись чи дійсно дані документи (а.с.235-240т2) підписані та подані ОСОБА_3 . В даному випадку суд вважає дані документи недопустимим доказом.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями цієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

За змістом наведеної норми при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинен довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця у безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

З таких же висновків виходив Верховний Суд у постановах від 18 лютого 2019 року в справі № 569/18047/17-ц (провадження № 61-40302св18),від 09 жовтня 2019 року у справі №552/8452/17 (провадження№61-48561св18), від 17 вересня 2020 року у справі № 755/14155/16-ц (провадження №61-23350св19), 02 грудня 2020 року у справі № 592/1045/18-ц (провадження № 61-820св20), від 27 серпня 2020 року в справі № 266/2391/16 (провадження № 61-1300св20),від 01 березня 2021 року у справі № 233/5990/18 (провадження № 61-19232св19).

Позивачем не доведено наявність зазначених вище юридичних фактів у їх сукупності, що є його процесуальним обов`язком у силу статтей 12, 81 ЦПК України.

Суду не доведено безпорадний стан спадкодавця, покази свідків були неоднозначні з цього приводу та вказували, що до потрапляння в лікарню з ковідом ОСОБА_4 самостійно приймав їжу, міг себе обслуговувати; ступінь безпорадного стану експерти визначити не змогли. Щодо утримання, матеріального забезпечення спадкодавця позивачем, - матеріали справи підтверджують, що спадкодавець був пенсіонером та отримував пенсію, крім того мав нерухоме майно яке було в оренді та отримувався прибуток, те що позивач займалась оформленням оренди та отриманням прибутків з майна спадкодавця не спростовує наявність самостійних доходів спадкодавця.

Позовна вимога про зміну черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування не підлягає задоволенню.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини«Проніна проти України» №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10,12, 13, 19, 76, 80, 81, 83, 89, 141, 263-265, 268, 273, 274, 277, 279 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В

Позов задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 11.06.2007р. по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 включно, за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , транспортний засіб ГАЗ 31105, 2008р.в., р.н. НОМЕР_1 , легковий седан В, VIN (кузова, рами) НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на нежитлове приміщення вбудоване в 1 поверх 4-ри поверхового житлового будинку, загальною площею 53,2 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом.

Визнати ОСОБА_2 спадкоємцем четвертої черги за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_9 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_3 .

Третя особа Приватний нотаріус Рукавіцин Ігор Анатолійович, м. Кривий Ріг, пр. Металургів, 18, прим.26.

Дата складення та проголошення рішення 17.10.2025р.

Суддя: В.В.Мазуренко