Справа № 545/3424/25
провадження 2/527/1240/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року м. Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Свістєльнік Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Мороз Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Глобине цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який подано представником позивача адвокатом Євсюковим Федором Борисовичем до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНЧЕР» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

05 серпня 2025 року представник позивача звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом до відповідача про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 11 серпня 2025 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНЧЕР» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення моральної шкоди було передано на розгляд до Глобинського районного суду Полтавської області.

Ухвалою від 02 вересня 2025 провадження у даній цивільній справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено справу до судового розгляду.

В обґрунтування позову представник зазначив, що 10 січня 2023 року позивач був прийнятий на роботу в Товариство з обмеженою відповідальністю «Інчер» на посаду оператора заправних станцій 3 розряду. Згідно з наказом від 16.06.2025 року № 252 Позивача звільнено з роботи 16.06.2025 року за згодою сторін на підставі п.1 статті 36 КЗпП України. У день звільнення Позивача, з ним не проведено повний розрахунок по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, а саме: не виплачено заробітну плату за листопад 2024 року: нараховано 11650,77 грн, з них до виплати 9262,36 грн, виплачено 15.01.2025 року 3000,00 грн, не виплачено 6262,36 грн; за грудень 2024 року: нараховано 12990,75, до виплати 9872,96 грн; за січень 2025 року: нараховано 11963,70 грн, до виплати 9092,40 грн; за лютий 2025 року: нараховано 9611,30 грн, до виплати 7304,59 грн; за березень 2025 року: нараховано 6234,91, з них до виплати 4768,17 грн, виплачено 28.03.2025 року 652,02 грн, не виплачено 4116,15 грн; за квітень 2025 року: нараховано 12842,87 грн, з них до виплати 9802,93 грн, виплачено 21.04.2025 року 1 630,05 грн, не виплачено 8172,88 грн. Загальна заборгованість Відповідача перед Позивачем по нарахованій і невиплаченій заробітній платі до утримання податків і обов`язкових платежів, станом на 16.06.2025 року складає 60012,23 грн , що до виплати становить 44821,34 грн. Позивач вважає, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 117 КЗпП України, є підстави для стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 17.06.2025 року, але не більше ніж за шість місяців, моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн та витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного, представник прохає стягнути з ТОВ «Інчер» на користь позивача нараховану але не виплачену заробітну плату у розмірі 60012,23 грн, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день прийняття рішення у справі включно, моральну шкоду у розмірі 20000 грн, сплачений судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, подав до суду заяву про розгляд справи за їх з позивачем відсутності. Вказав, що на задоволенні позовних вимог наполягає.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_1 з 10 січня 2023 року по 16 червня 2025 року працював на посаді оператора заправних станцій 3 розряду АЗС за переведенням в ТОВ «ІНЧЕР», що підтверджено копією трудової книжки (а.с.11-13).

Як вбачається з форми ОК-5 з Пенсійного фонду України, ОСОБА_1 за листопад 2024 року по квітень 2025 року була нарахована заробітна плата у розмірі 65294,31, з них, за листопада 2024 року позивачеві було виплачено 3000 грн, за березень 2025 року 652,02 грн, за квітень 2025 року 1630,05 грн, а отже, загальна заборгованість по виплаті заробітної плати становить 60012,23 грн (а.с.14-16).

Відповідно довідки, яка видана ТОВ «Інчер» за вих. № 336/1 від 09.06.2025 року, ОСОБА_1 дійсно працює в ТОВ «Інчер» на посаді оператора заправних станцій 3 р. з 10 січня 2023 року по теперішній час. На 30.04.2025 року загальна заборгованість по заробітній платі складає 44821,34, нараховано заробітної плати у розмірі 65294,30 грн (а.с.20).

Як вбачається з довідки ТОВ «Інчер» за вих. № 336/2 від 09.06.2025, ОСОБА_1 нарахована заробітна плата за березень-квітень 2025 року у розмірі 19077,78 грн. Середньогодинна заробітна плата складає 52 грн 04 коп. Середня заробітна плата складає 8586 грн 60 коп (а.с.23 на звороті).

Частиною 1 статті 47 КЗпП України передбачено обов`язок роботодавця провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Враховуючи те, що ні в день звільнення, ні на дату ухвалення даного рішення відповідач не виплатив позивачу всі суми, що належать йому від підприємства, як передбачено ч. 1 ст. 116 КЗпП, тому вимоги позивача про стягнення на його користь заборгованості із заробітної плати є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При цьому будь-яких доказів на доведення тих обставин, що невиплата заробітної плати сталась не з вини роботодавця, відповідачем суду не надано.

Щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день прийняття рішення у справі включно, суд зазначає наступне.

За ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями ст.ст.117,237-1цього Кодексу роз`яснив, що за ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно ст. 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з абз. 1 п. 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Як вбачається з довідки ТОВ «Інчер» від 09.06.2025 року, середньогоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 52,04 грн (а.с.23 на звороті).

З огляду на це середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 буде складати 416,32 грн з розрахунку: 52,04 грн (середньогодинна заробітна плата) х 8 год (кількість робочих годин у дні) = 416,32 грн.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що у зв`язку з невиплатою відповідачем усіх належних позивачу при звільненні сум, а також їх невиплатою на дату ухвалення рішення у даній справі, роботодавець зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 17.06.2025 (з наступного дня за датою звільнення) по 16.10.2025 включно (по дату ухвалення рішення у даній справі), що в межах шестимісячного строку, передбаченого ст. 117 КЗпП.

Загальний розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню, становить 36636,16 грн: 416,32 грн (середньоденна заробітна плата) х 88 робочих днів (10 днів у червні 2025 року, 23 дня у липні 2025 року, 21 день у серпні 2025 року, 22 дні у вересні 2025 року, 12 днів у жовтні 2025 року) = 36636,16 грн.

Відповідно до п. 3 Розділу ІІІ постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору. Суми нарахованої заробітної плати за підсумками роботи за певний період враховуються … без виключення сум відрахування на податки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.12.2021 в справі №9901/407/19 вказано, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислюється без віднімання сум податків і зборів. Податки і збори із присудженої за рішенням суду суми заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із цієї суми при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів.

На підставі викладеного суд уважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 36636,16 грн, що вказані без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то слід зазначити наступне.

Згідно із ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Захист порушеного права у сфері трудових правовідносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли у результаті душевних страждань, яких зазнала особа у зв`язку із посяганням на її трудові права та інтереси.

У відповідності до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода серед іншого полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Як встановлено із змісту позовної заяви, позивач заподіяння йому моральної шкоди обґрунтовує тим, що позивач зазнав душевних страждань, втратив спокій та нормальні життєві зв`язки, зазнав моральних страждань у результаті тривалого періоду невпевненості, та як наслідок, погіршення стану здоров`я. Перелічені негативні фактори, пов`язані з довготривалою відсутністю коштів для нормального існування через затримки виплат по нарахованій заробітній платі, починаючи з листопада 2024 року, на переконання позивача, спричинили поступове погіршення стану здоров`я його серця, що призвело до стаціонарного лікування позивача в період з 19.03.2025 року до 28.03.2025 року включно в кардіологічному відділенні КНП «Глобинська міська лікарня» Глобинської міської ради з діагнозом «Фібриляція передсердь нормо тахісистолічний варіант (без відновлення без відновлення синусового ритму). Дилатація лівого передсердя. Аневризма МПП без ознак перфорації. СНІ. Гідроперикард з незначною кількістю рідини. Вузловий зоб. Аутоімунний тіреоїдит». Додаткових моральних страждань позивачу спричиняє факт неможливості належним чином утримувати і доглядати малолітню дитину з інвалідністю віком до 18 років, якій, у зв`язку з встановленими діагнозами, необхідно забезпечувати поїздки до віддалених реабілітаційних центрів та закладів розвитку, що протягом тривалого часу неможливо здійснювати через брак коштів у зв`язку з невиплатою нарахованої заробітної плати. Моральну шкоду позивач оцінює в 20000 грн.

Однак, суд вважає розмір моральної шкоди значно завищеним, виходячи з характеру зазначеного правопорушення. Виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, в сумі 3000 грн.

Щодо стягнення судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення кошти по сплаті судового збору за вимогою про стягнення моральної шкоди в розмірі 968,96 грн.

Оскільки ціна позову становила 20000 грн., а вимогу про відшкодування моральної шкоди задоволено частково на суму 3000,00 грн., тобто на 15% (3000 х 100 : 20000), а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 145 гривень 34 копійки (968,96 х 15% : 100) судового збору.

Також згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у сумі 1211,20 грн за вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Згідно ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до положень ч. 1, 2 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України)

Розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

На підтвердження факту надання адвокатом Євсюковим Ф.Б. правничої допомоги ОСОБА_1 а також вартості наданих послуг, суду договір № 22/05/2025 про надання правничої допомоги від 22.05.2025, який укладено між позивачем та його представником, та додаткова угода до договору про надання правової (правничої) допомоги № 22/05/2025 від 22.05.2025 від 15.07.2025, відповідно до п. 2.1. за надання правничої (правової допомоги), визначеної в п. 1.2. даної додаткової угоди клієнт оплачує адвокату винагороду (гонорар) у фіксованому розмірі: - 5000 грн за складання та подачу до суду позовної заяви; - 15000,00 грн за здійснення представництва інтересів клієнта та юридичного супровадження справи на стадії її розгляду судом першої інстанції, а всього 20000 грн (а.с.29-32).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Заперечень щодо заявленого розміру витрат на правничу допомогу до суду не надходило.

Таким чином, суд вважає, що витрати в розмірі 20000,00 грн відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також не суперечить принципу розподілу таких витрат, а тому підлягають стягненню з відповідача.

Суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць (п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України).

Керуючись ст. 2-13, 76-81, 141, 259, 263-265, 352, 430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , який подано представником позивача адвокатом Євсюковим Федором Борисовичем до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНЧЕР» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНЧЕР» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 60012,23 грн (шістдесят тисяч дванадцять гривень 23 копійки) та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.06.2025 по 16.10.2025 включно у сумі 36636,16 грн (тридцять шість тисяч шістсот тридцять шість гривень 16 копійок), що вказані без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНЧЕР» на користь ОСОБА_1 3000 (три тисячі) гривень у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНЧЕР» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 145,34 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 20000 грн, а всього 20145,34 (двадцять тисяч сто сорок п`ять гривень 34 копійки).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНЧЕР» на користь держави судовий збір у сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Допустити негайне виконання рішення у частині стягнення заробітної плати за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Повне найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 );

Представник позивача: Євсюков Федір Борисович (адреса: АДРЕСА_2 );

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНЧЕР» (адреса: 39600, Полтавська область, м. Кременчук, вул. Халаменюка, буд. 8, оф. 526, ).

Суддя Ю. М. Свістєльнік