Справа № 352/1196/24
Провадження № 2-др/352/18/25
08 жовтня 2025 рокум. Івано-Франківськ
Тисменицький районний суд Івано-Франківської області
у складі: головуючого судді Струтинського Р. Р.
з участю секретаря Гребінника В. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву представника відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Благодир Сергія Миколайовича про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів,
Представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Благодир С. М. 24.09.2025 подав заяву про ухвалення додаткового рішення, посилаючись на те, що рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 23.09.2025 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів. У рамках розгляду даної справи відповідачка ОСОБА_1 понесла витрати на правову (правничу) допомогу на загальну суму 7000 грн. Просив стягнути вказану суму з позивачки ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .
Представник відповідачки -адвокат Благодир С. М. у судове засідання не з`явився, в поданій суду заяві просив заяву розглянути у відсутності сторони відповідачки.
Представник позивачки ОСОБА_2 адвокат Боднарчук А. М. подав суду клопотання про зменшення витрат на професійну правничу (правову) допомогу, мотивуючи, що представником відповідачки документально не доведено витрати в розмірі 7000 грн, а також така сума є неспівмірною із складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг. Не заперечував щодо часткового задоволення заяви у розмірі 3000 грн.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом установлено наступне.
Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 23.09.2025 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів.

У відповідності до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За змістом ч.1 та п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 141 ЦПК України визначено розподіл судових витрат між сторонами та передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до частин 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц.

При стягненні витрат на правову допомогу слід ураховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (див. mutatismutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/WestAllianceLimited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20).

Наявність договірних відносин між адвокатом Благодир С. М. та відповідачкою ОСОБА_1 підтверджуються копією ордера про надання правничої (правової) допомоги (а.с.102), копією попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат на суму 15000 грн (а.с.104), копією договору про надання правової допомоги від 16.05.2024 (а.с.111-112), копією тарифів юридичних та консультаційних послуг адвоката Благодира С. М. від 16.05.2024 (а.с.113), копією квитанції серії ВГ №0000565 на суму 5000 грн (а.с.114).

Отже, з поданих стороною відповідачки ОСОБА_1 документів підтверджено понесені останньою витрати на суму 5000 грн, дані витрати складаються з: вивчення інформації та матеріалів наданих замовником, надання усної консультації, складання адвокатського запиту, збір інформації та доказів по справі, підготовка відзиву на позовну заяву, виготовлення копій документів, відправлення відзиву, а також витрати у розмірі 1600 грн за участь адвоката в судових засіданнях.

При цьому суд зазначає, що в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2020 року (справа №648/1102/19), суд дійшов висновку, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Саме такою є правова позиція Верховного Суду, висловлена: Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

Зазначена правова позиціє є незмінною, вона безпосередньо передбачена положеннями пункту 1 частини другої статті 137, частини восьмої статті 141 ЦПК України.

На підтвердження витрат відповідачки ОСОБА_1 на суму 400 грн, суду не надано належних підтверджуючих доказів таких витрат, відтак стягненню з позивачки не підлягають.

Ураховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, враховуючи заяву представника позивачки Надкерничної Г. Р. про зменшення судових витрат на правничу допомогу, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 4000 грн, та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в розмірі 4000 грн.

Керуючись ст.137, 141, 270 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

заяву представника відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Благодир Сергія Миколайовича про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі, задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 (чотири тисячі) грн.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне додаткове рішення складено 10.10.2025.

Суддя Руслан СТРУТИНСЬКИЙ