УХВАЛА

20 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 369/7083/17

провадження № 61-12623ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя - доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Тізул Олег Іванович, на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 травня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Святошинського районного суду Київської області

від 30 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Хотівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, приведення її у придатний для використання стан шляхом знесення огорожі,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 звернулися до суду

з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Хотівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області (далі - Хотівська сільська рада), про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, приведення її у придатний для використання стан шляхом знесення огорожі.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 30 травня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року, позов ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 задоволено. Зобов`язано ОСОБА_1 повернути ОСОБА_3 , ОСОБА_5 частину самовільно зайнятої земельної ділянки, загальною площею 0, 2496 га, кадастровий номер :02:003:0008, яка знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 , на задній межі земельної ділянки на 1, 05 м на площу 22,29 кв. м. Зобов`язано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_3 , ОСОБА_5 частину самовільно зайнятої земельної ділянки, загальною площею 0,2496 га, кадастровий номер :02:003:0008, яка знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 , впродовж всієї ділянки в середньому на 1,0 м на площу 98,39 кв. м. Зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_2 привести у придатний для використання стан земельну ділянку, яка належить на праві власності ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , загальною площею 0,2496 га, кадастровий номер :02:003:0008, яка знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 , шляхом знесення огорожі за рахунок відповідачів. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 21 квітня 2021 року касаційну скаргу

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року залишено без змін.

У липні 2021 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до Києво-Святошинського районного суду Київської області з заявою про перегляд рішення суду першої інстанції за нововиявленими обставинами, в якій просили скасувати за нововиявленими обставинами рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі № 369/7083/17 від 30 травня 2019 року; викликати в судове засідання і допитати в якості свідків осіб, які можуть підтвердити те, що тільки 14 липня 2021 року заявникам стало відомо, що вказані свідки можуть підтвердити той факт, що огорожа, яку згідно рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 травня

2019 року, вони повинні знести, була побудована не відповідачами,

а позивачами; у задоволенні позову ОСОБА_3 , ОСОБА_5 відмовити в повному обсязі.

Заява мотивована тим, що після ухвалення рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 травня 2019 року заявникам стали відомі обставини, які є істотними для вищевказаної справи та обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі їм на час розгляду вищевказаної справи, а саме експертом Українського незалежного інституту судових експертиз ОСОБА_6 у висновку від 14 липня 2021 року встановлено, що фактичні межі земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0008 не відповідають координатам поворотних точок меж, яка належить ОСОБА_3 , згідно державного акту на право власності на землю, серія ЯА № 384829.

Зазначили, що тільки 14 липня 2021 року заявникам стало відомо, що є свідки, які можуть підтвердити той факт, що огорожа, яку згідно рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 травня 2019 року, заявники повинні знести, була побудована не заявниками, а вищевказаними позивачами.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 16 вересня 2024 року замінено позивача ОСОБА_5 на його правонаступника ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , законним представником якого є ОСОБА_7 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) у цивільній справі № 369/7083/17, у зв`язку із смертю

ОСОБА_5 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 05 травня 2025 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2025 року, у задоволенні заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Святошинського районного суду Київської області від 30 травня 2019 року

у справі № 369/7083/17 відмовлено.

10 жовтня 2025 року через підсистему Електронний суд представник

ОСОБА_1 - адвокат Тізул О. І. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 05 травня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду

від 08 жовтня 2025 року у справі № 369/7083/17.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами під час розгляду заяви порушено норми процесуального права, оскільки суди не дослідили зібрані у справі докази та не з`ясували обставини, що мають важливе значення для вирішення справи по суті.

З огляду на зазначене, просив скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 травня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2025 року та направити справу № 369/7083/17 для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Колегія суддів встановила, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування судами норм права при вирішенні питання про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування.

Главою 3 Розділу V ЦПК України передбачено перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Тлумачення пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України свідчить, що нововиявленими обставинами є обставини, які: існували на час розгляду справи, не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; є істотними для розгляду справи, тобто належать до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Обставини, які вважаються нововиявленими, повинні одночасно відповідати цим вимогам.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Процесуальні недоліки розгляду справи не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 752/4995/17 (провадження № 14-41цс21) вказано, що процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Тобто перегляд справи у зв`язку

з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України нововиявленими є обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі; обґрунтовують вимоги або заперечення сторін; можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені, коли суд ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення; стали відомими тільки після його ухвалення, що узгоджується з позицією Верховного Суду викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 127/10129/17.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі

№ 9901/819/18 (провадження № 11-430заі20), зазначено, що не

є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи. Крім того, судове рішення не можна переглядати у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені частиною другою статті 423 ЦПК України, відсутні, а також якщо обставини, визначені частиною другою статті 423 ЦПК України, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

Не належать до нововиявлених нові обставини, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, новий доказ або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювали суди під час розгляду справи .

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якимипідтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним,

й вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Звертаючись до суду із заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 посилалися на висновок експерта Українського незалежного інституту судових експертиз № 190/06-2021

від 14 липня 2021 року про проведення земельно-технічної експертизи, який виконаний на підставі заяви ОСОБА_1 , та на наявність свідків, які б могли підтвердити обставини зазначені у висновку експерта.

Суди встановили, що при розгляді справи № 369/7083/17 по суті судами трьох інстанцій був врахований висновок експерта Київської незалежної судово-експертної установи за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи ОСОБА_8 від 31 серпня 2018 року, якому суди надали належну правову оцінку. Відповідачі в ході розгляду справи вказували на неналежність і необ`єктивність цього доказу, проте не заявляли клопотання про призначення повторної, або ж додаткової експертизи, не надали доказів, які б спростовували висновки судового експерта щодо порушення відповідачами меж земельних ділянок позивачів.

Верховний Суд погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанції, які надавши належну оцінку доводам заявника та врахувавши всі обставини справи, дійшли правильного висновку, що звернення відповідача ОСОБА_1 до експертної установи та одержання висновку експерта № 190/06-2021 від 14 липня 2021 року після ухвалення рішення та перегляду справи судами апеляційної та касаційної інстанцій, вказує на вчинення заявником дій на отримання нового доказу, а не виявлення нововиявленої обставини, що також стосується показів свідків, які є новими доказами і не можуть вважатися нововиявленими обставинами у розумінні статті 423 ЦПК України

Крім того, суди вірно зазначили, що заявниками не були наведені обставини, які вказували на неможливість отримання та подання цих доказів в ході розгляду справи по суті.

Таким чином, встановивши, що обставини, на які посилалися ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не є нововиявленими, суд першої інстанції з висновками якого погодився апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про відмову

у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до не згоди із ухваленими судовими рішеннями судом першої, апеляційної та касаційної інстанції, що також не

є підставою для перегляду справи за нововиявленими обставинами.

При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд

з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення

від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що правильне застосовування апеляційним судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування судами норм права при вирішенні питання про відмову у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинамиє очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 2, 4, 81, 389, 394, 423 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Тізул Олег Іванович, на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 травня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду

від 08 жовтня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Святошинського районного суду Київської області від 30 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Хотівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, приведення її у придатний для використання стан шляхом знесення огорожі.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара