Справа № 158/1295/24 Головуючий у 1 інстанції: Корецька В. В.
Провадження № 22-ц/802/1103/25 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Шевчук Л. Я.,

суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,

секретар с/з Черняк О. В.,

з участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, Ківерцівська міська рада, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 , подану представником ОСОБА_3 , на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 25 липня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, який обґрунтований тим, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,09 га з кадастровим номером :01:001:5981, яка розташована на АДРЕСА_1 .

Позивач також зазначав, його сусідка відповідачка у цій справі ОСОБА_5 облаштувала частину своїх надвірних будівель на його земельній ділянці, чим порушує його право вільно володіти своїм нерухомим майном.

В добровільному порядку відповідачка ОСОБА_5 відмовляється усунути йому перешкоди у користуванні своїм нерухомим майном.

Покликаючись на зазначені обставини, позивач ОСОБА_1 просив суд зобов`язати відповідачку ОСОБА_4 усунути перешкоди у здійсненні його права на користування, володіння та розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером :01:001:5981 шляхом знесення частини капітальної споруди хліва, частини дерев`яної вбиральні та частину огорожі, які розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:5981 на АДРЕСА_1 .

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 25 липня 2025 року у цій справі позов задоволено.

Ухвалено зобов?язати ОСОБА_5 усунути перешкоди у здійсненні права ОСОБА_1 на користування, володіння та розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером :01:001:5981 шляхом знесення частини капітальної споруди хліва, частини дерев?яної вбиральні та частини огорожі, які знаходяться на земельній ділянці на АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із ухваленим судовим рішенням, відповідачка ОСОБА_5 через свого представника адвоката Веремчука В. В. подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

У судовому засіданні представник відповідача адвокат Веремчук В. В. апеляційну скаргу підтримав, просив апеляційну скаргу задовольнити, позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Крупінська Н. Л. апеляційну скаргу заперечили, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідачка ОСОБА_5 у судове засідання не з?явилася, хоча у встановленому законом порядку була повідомлена про час та місце розгляду справи, а тому апеляційний суд розглянув справу у її відсутності.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачка ОСОБА_5 зайняла належну позивачу ОСОБА_1 частину земельної ділянки шляхом розміщення на ній частини капітальної споруди, частини дерев?яної вбиральні та огорожі, чим чинить перешкоди позивачу у користуванні своєю власною земельною ділянкою.

Такі висновки суду не відповідають обставинам справи і зроблені з порушенням вимог закону.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 15, частина 1 статті 16 ЦК України).

Порушення права пов?язане з позбавленням його суб?єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Такі висновки зроблені у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23).

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови у позові (постанова Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновлює порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Згідно із частиною 1 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до статей 124, 125, 126 ЗК України, обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність у зазначеної особи таких документів свідчить про самовільне зайняття земельної ділянки.

Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону.

Згідно з частиною 2 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У своїй позовній заяві ОСОБА_1 просив суд зобов?язати відповідачку ОСОБА_5 за її рахунок усунути перешкоди у здійсненні його права на користування, володіння та розпорядження земельною ділянкою, яка розташована на АДРЕСА_1 , шляхом знесення частини капітальної споруди хліва, частини дерев?яної вбиральні та частини огорожі, які розміщені на земельній ділянці позивача ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог та підтвердження порушених своїх прав ОСОБА_1 покликався на те, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,09 га і домоволодіння, які знаходяться на АДРЕСА_1 . Відповідачці ОСОБА_5 на праві власності належить земельна ділянка і домоволодіння на АДРЕСА_1 . Їх земельні ділянки межують між собою.

Позивач ОСОБА_1 також зазначав, що відповідачка ОСОБА_5 на його земельній ділянці розмістила своє нерухоме майно, чим створює йому перешкоди у користуванні своїм нерухомим майном.

До своєї позовної заяви ОСОБА_1 додав кадастровий план земельної ділянки з кадастровим номером :001:5981, належної йому на праві власності (т. 1, а. с. 11, 12), а також план сучасного використання щодо суміжних земельних ділянок позивача ОСОБА_1 та відповідачки ОСОБА_5 (т. 1, а. с. 8).

Державна реєстрація права власності ОСОБА_1 на зазначену земельну ділянку відбулася 14 серпня 2017 року, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (т. 1, а. с. 12).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності державна реєстрація права власності позивача ОСОБА_1 на житловий будинок загальною площею 172,9 кв. м, який знаходиться на АДРЕСА_1 , зареєстровано 11 червня 2019 року (т. 1, а. с. 14).

Згідно з поданим позивачем ОСОБА_1 планом сучасного використання частина нерухомого майна відповідачки ОСОБА_5 знаходиться на земельній ділянці позивача ОСОБА_1 .

Проте будь-яких інших доказів на підтвердження того, що відповідачка ОСОБА_5 облаштувала на його земельній ділянці своє нерухоме майно, позивач ОСОБА_1 суду не надав, хоча відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За матеріалами справи судом встановлено, що 18 лютого 1991 року представником районного архітектора на підставі рішення Ківерцівської міської ради народних депутатів від 07 червня 1991 року був складений акт про винос в натуру меж земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку в містах, селищах міського типу і селах, згідно з яким в присутності забудовника ОСОБА_6 було проведено виніс в натурі (на місцевості) межі земельної ділянки для будівництва житлового будинку в АДРЕСА_2 , площа земельної ділянки 600 кв. м (т. 1, а. с. 68, 69).

Згідно з актом прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку і господарських будівель від 29 липня 1991 року житловий будинок і господарські будівлі сарай літня кухня гараж, сарай, розташовані в АДРЕСА_3 , були прийняті в експлуатацію. ОСОБА_7 (т. 1, а. с. 83, 84).

05 грудня 1992 року був складений акт про винос в натуру меж земельної ділянки під будівництво індивідуального жилого будинку в містах, селищах міського типу і селах в присутності забудовника ОСОБА_1 , згідно з яким були винесені в натурі межі земельної ділянки площею 600 кв. м для будівництва індивідуального жилого будинку в АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 95).

26 серпня 1999 року приватним нотаріусом Ківерцівського районного нотаріального округу видано свідоцтво про право власності, яким посвідчено, що в спільному сумісному майні подружжя ОСОБА_6 (чоловік відповідачки ОСОБА_5 ) та ОСОБА_8 право власності належить ОСОБА_9 1/2 частка та ОСОБА_5 1/2 частка. Спільне сумісне майно складається із цілого житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_2 , що записаний на ім?я ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого виконкомом Ківерцівської міської ради 29 липня 1999 року (т. 1, а. с. 63).

26 серпня 1999 року ОСОБА_10 (даритель) і ОСОБА_11 (обдарована) уклали між собою нотаріально посвідчений договір дарування, за умовами якого даритель подарував, а обдарована прийняла в дар 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд, який знаходиться в АДРЕСА_2 . Цілий житловий будинок А-2 дерев?яний обкладений цеглою житловою площею 92,6 кв. м. Біля будинку розташовані надвірні будівлі і споруди: сарай Б-1, сарай-гараж-літня кухня В-1 (т. 1, а. с. 65).

Таким чином, станом на 1999 рік відповідачка ОСОБА_5 набула право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який розташований у АДРЕСА_2 . Зазначений житловий будинок був прийнятий в експлуатацію разом з надвірними будівлями і спорудами.

При цьому позивач ОСОБА_1 не заявляв суду клопотання про призначення по справі судової земельно технічної експертизи і не надав суду доказів на підтвердження того, що надвірні споруди відповідачки ОСОБА_5 розташовані на його земельній ділянці.

За таких обставин суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність порушеного права позивача ОСОБА_1 відповідачкою ОСОБА_12 .

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що із-за невідповідності висновків суду встановленим обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, порушення норм процесуального права рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 , подану представником ОСОБА_3 , задовольнити.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 25 липня 2025 року у цій справі скасувати і ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, Ківерцівська міська рада, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді