Провадження № 2/557/435/2025
Справа № 557/1000/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року селище Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області в складі

головуючого судді Тишкуна П.В.

за участі секретаря судового засідання Гуменюк Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Гоща в порядку спрощеного позовного провадження (з викликом сторін) цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд капітал»» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В :

1. Суть спору.

ТОВ «Сандфорд капітал» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості в розмірі 52337,72 грн., що складається з:

- заборгованості за основним боргом в сумі 37720,12 грн.;- заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 12529,83 грн.,- інфляційні витрати в сумі 1778,01 грн. та 309,76 грн. - три проценти річних, а також стягнути судові витрати: витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422,40 грн., на оплату послуг поштового зв`язку в сумі відповідно до розрахункового документа про оплату послуг поштового зв`язку; на оплату професійної правничої допомоги адвоката в сумі 7 200 грн.

Стислий виклад позицій учасників справи.

В обґрунтування позову представник ТОВ «Сандфорд капітал» зазначає, що 10.12.2018 між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №Z02.00208.00462670, який був підписаний позичальником власноручно. Від імені банку договір був підписаний з використанням аналога власноручного підпису уповноваженої особи та відтиску печатки банку, відтворених за допомогою технічного пристрою відповідно до публічної оферти ПАТ «Ідея Банк» про акцепт якої позичальник надав письмову заяву. Згідно умов даного договору відповідач отримав грошові кошти в сумі 41841,00 грн. на власні потреби, строком на 36 місяців зі сплатою процентів в розмірі 10 % річних. Кредит надається шляхом перерахування коштів на банківський поточний рахунок позичальника. Позичальник зобов`язався повернути кредит разом з процентами та іншими платежами, згідно з умовами договору.

ПАТ «Ідея Банк» повністю виконало свої зобов`язання за договором перед відповідачем, перерахувавши на його поточний банківський рахунок грошові кошти в сумі 41841,00 грн., з яких був сплачений страховий платіж. Проте відповідач свої зобов`язання виконав лише частково, сплативши лише частину належних коштів. Останній платіж було проведено 28.02.2020 року. Строк на який було надано кредит сплив і станом на 10.12.2021 року за договором виникла заборгованість у розмірі 50249,95 грн. Станом на 16.11.2023 року розмір такої не змінився.

16.11.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «СОНАТІ» укладений договір факторингу №16/11-23, відповідно до умов та додатків якого, фактор набув право вимоги до боржників за первинними договорами, серед яких і право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № №Z02.00208.00462670 від 10.12.2018.

29.12.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» уклало з ТОВ «Санфорд капітал» договір факторингу №29/12-23, за умовами якого ТОВ «Санфорд капітал» набуло право вимоги і є поточним кредитором щодо заборгованості боржників за первинними договорами.

Відповідно до Додатку №2 «Друкований реєстр Боржників» до договору факторингу №29/12-23 від 29.12.2023 року до ТОВ «Санфорд капітал» перейшло і право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № Z02.00208.00462670 від 10.12.2018.

Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №Z02.00208.00462670 від 10.12.2018, сформованої первісним кредитором (АТ «Ідея Банк»), станом на 16.11.2023 заборгованість боржника/позичальника становить 50249,95 грн., що складається з: - заборгованості за основним боргом в сумі 37720,12 грн.;- заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 12529,83 грн.

Всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ «Санфорд капітал» права грошової вимоги, здійснювались безпосередньо ПАТ «Ідея Банк» станом на день відступлення права вимоги - 16.11.2023. Позивач та ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» не здійснювали жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювали.

Також, оскільки відповідачем були порушені умови договору, позивач вважає, що він має нести відповідальність передбачену ст.625 ЦК України і сплатити заборгованість з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми за період з наступного дня з дати закінчення строку дії кредитного договору 11.12.2021 і до 23.02.2022 включно у розмірі: інфляційні витрати в сумі 1778,01 грн.; - три проценти річних в сумі -309,76 грн.

27.08.2025 від представника відповідача адвоката Зражевського О.В. надійшов відзив на позовну заяву, у якому у задоволенні позову ТОВ «Санфорд капітал» просив відмовити в повному обсязі. Зокрема зазначив, що позивачем не додано до позовної заяви будь якого первісного документу, який підтверджує факт отримання коштів ОСОБА_1 за кредитним договором, не надано належних доказів, як на підтвердження проведеного позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, а також на підтвердження переходу до позивача права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.

Також представник вважає, що відшкодування заявлених представником позивача витрат у розмірі обумовленого сторонами угодою є завищеним та необґрунтованим, а також неспівмірними з витраченим часом та обсягом виконаних робіт.

2. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Гощанського районного суду від 13.06.2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Протокольною ухвалою 20.08.2025 судове засідання відкладено.

Інші процесуальні дії по справі судом не здійснювалися.

Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) з повідомленням сторін.

Представник позивача ТзОВ «Санфорд капітал» в судове засідання не з`явився, письмово просив суд провести розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач та його представник -адвокат Зражевський О.В. в судове засідання не з`явилися. Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, у задоволенні позову просив відмовити.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст.89 ЦПК України, прийшов до наступних висновків.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1.ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1.ст.13 ЦПК України).

3. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

Судом встановлено, що10.12.2018 між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №Z02.00208.004626701, який був підписаний власноручно позичальником і відповідно до умов якого, відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпечення, повернення, строковості, платності були надані кредитні кошти в розмірі 41841,00 грн.

Одночасно з укладенням кредитного договору відповідач уклав з ТОВ «СК «Форте Лайф» договір добровільного страхування життя від 10.12.2018 року. Розмір страхового внеску за цим договором страхування становить 5925,98 грн.

Відповідно до п.1.7 кредитного договору банк відкриває позичальнику банківський поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривні в рамках пакету послуг 2620_Стартовий_ПР,що обслуговується на умовах Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Згідно з п. 1.2 кредитного договору сторони погодили, що строк кредитування становить 36 місяців.

Відповідно до п.1.3. кредитного договору позичальник за користування кредитом сплачує банку проценти у розмірі 10% річних від залишку суми кредиту.

До позовної заяви позивачем додано власноручно підписані відповідачем ОСОБА_1 : заяву-анкету, яка містить всі особисті дані відповідача, Паспорт споживчого кредиту, який містить інформацію щодо основних умов кредитування з урахуванням побажань споживача та щодо реальної процентної ставки і орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача, додаток до Паспорту споживчого кредиту- графік щомісячних платежів за кредитним договором, а також заяву споживача про акцепт публічної оферти «Ідея Банк», підписанням якої ОСОБА_1 підтвердив бажання акцептувати Публічну оферту Банку на укладення Договору про використання аналогу власноручного підпису та відтиску печатки Банку, яка розміщена на його сайту.

Факт перерахування коштів на рахунок позичальника та на рахунок страхової компанії підтверджується ордерами-розпорядженнями №1 про видачу кредиту від 10.12.2018 та ордером-розпорядженням №2 про сплату страхового платежу від 10.12.2018.

З дослідженої в судовому засіданні довідки-розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № Z02.00208.00462670 від 10.12.2018, складеної первісним кредитом АТ «Ідея Банк», станом на 16.11.2023 заборгованість боржника/позичальника становить: заборгованість за основним боргом - 37720,12 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками -12529,83 грн., а також до суми заборгованості включено заборгованість за комісіями. Позивач зазначає про заборгованість в сумі 50249,95 грн., що складається лише із заборгованості за основним боргом та заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками.

Судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли між позивачем ТОВ «Санфорд Капітал» та відповідачем ОСОБА_1 є відносини, які пов`язані із укладанням кредитних договорів, отриманням на їх виконання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах встановлених договорами, а також їх поверненням та сплатою процентів за користування ними (кредитні правовідносини).

Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Статтею 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ч.1ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.1056 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України ( положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Судом встановлено, що відповідач користувався кредитними коштами та частково здійснював повернення суми кредиту з процентними платежами, що вбачається з виписки від 16.11.2023, але припинив надавати своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом.

Згідно виписки по рахунку Позичальника за весь строк з моменту укладення Кредитного договору до 16.11.2023, ОСОБА_1 сплатив Банку лише 17534,49 грн. Останній платіж проведено 28.02.2020 року.

Жодних доказів на спростування вказаного розміру заборгованості, як і доказів сплати такого боргу, відповідачем до суду не надано. Контррозрахунку щодо позовних вимог відповідач до суду також не надав.

Таким чином, суд вважає доведеним вказаний розмір заборгованості, що був допущений відповідачем за Договором кредиту № Z02.00208.00462670 від 10.12.2018.

16.11.2023 між АТ «Ідея Банк» (клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» (фактор) був укладений договір факторингу №16/11-23. Пунктом 5.4. договору факторингу №16/11-23 передбачено, що фактор може відступити або передати всі або будь-які права та/або зобов`язання за цим договором третім особам, які згідно з законодавством мають на це право.

Користуючись даним правом Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» (клієнт) 29.12.2023 року уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «Санфорд капітал» (фактор) договір факторингу №29/12-23. Згідно з п.2.1. цього договору клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до друкованого реєстру боржників до вказаного договору факторингу серед інших, до ТОВ «Санфорд капітал» перейшло і право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № Z02.00208.004626701 від 10.12.2018.

Всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ «Санфорд капітал» права грошової вимоги, здійснювались безпосередньо AT «Ідея Банк» станом на день відступлення права вимоги 16.11.2023 року. ТОВ «Санфорд капітал» та ТОВ «ФК «СОНАТІ» не здійснювали жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювали.

Статтею 512 ЦК України визначені підстави заміни кредитора у зобов`язанні. За однією з таких підстав кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передавання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України).

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора в зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010 зазначено, що ст.204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину: вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Твердження представника відповідача про те, що відсутні докази, які б засвідчували факт набуття позивачем прав вимоги за кредитним договором, не заслуговують, оскільки долучені позивачем до позовної заяви договори факторингу, витяги з реєстрів прав вимог та акти прийому-передачі, є належним доказами того, що право вимоги за Договором № Z02.00208.004626701 від 10.12.2018 укладеного між первісним кредитором ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 у встановленому законом порядку перейшло до позивача ТОВ «Санфорд капітал».

Щодо вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 інфляційних втрат та трьох процентів річних суд зазначає наступне.

Згідно із положеннями статей 525, 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц, № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).

У постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, зробила висновок про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежать від основного зобов`язання і поділяє його долю.

Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Подібний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 07.02.2018 по справі № 910/11249/17.

З огляду на те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, враховуючи приписи п. 18 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України, на наявну суму заборгованості позивачем, у відповідності до ст. 625 ЦК України, за період з 11.12.2021 по 23.02.2022 нараховано суму інфляційних втрат у розмірі 1778,01 грн. та три проценти річних у розмірі 309,76 грн.

Відповідно до ч. 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із частинами 1, 7 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008, принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19).

З прохальної частин позовної заяви встановлено, що позивач просить стягнути з відповідача витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 7 200,00 грн.

01.04.2024 між ТОВ «Санфорд капітал», в особі директора Маринича Р.Ф., та АО «АЛЬЯНС ДЛС», в особі керуючого партнера Маслюженка М.П., укладено Договір про надання правничої допомоги №1/04.

Згідно Акту приймання-передачі послуг з правничої допомоги №5 від 05.05.2025 зазначено, що вартість наданих послуг складає 7 200,00 грн.

З огляду на вищевикладене, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, ціни позову, складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності вчинення відповідних дій адвокатом, значимості таких дій у справі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 5000,00 грн.

При подачі позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №1568 від 11.06.2025, який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Окрім того, зі списку згрупованих відправлень від 11.06.2025 та відповідної квитанції вбачається, що ТОВ «Санфорд капітал» на виконання вимог ст.ст. 43, 177 ЦПК України направило на поштову адресу відповідача пакет документів: позовну заяву з додатками. Плата за пересилання документів з урахуванням ПДВ становить 75 грн.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Оскільки надіслання позовної заяви з додатками відповідачу є обов`язком позивача у разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї, в електронній формі через електронний кабінет, то суд знаходить, що витрати позивача на пересилання позивачу позовної заяви з додатками в сумі 45 грн є процесуальними витратами, які відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в користь позивача.

Враховуючи те, що судом було задоволено позов в частині вимог до відповідача ОСОБА_1 , понесені ним витрати на професійну правову допомоги, суд покладає на відповідача.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-265,354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд капітал» заборгованість за кредитним договором № Z02.00208.004626701 від 10 грудня 2018 року у розмірі 52337 (п`ятдесят дві тисячі триста тридцять сім) грн. 72 коп., з яких: 37720 (тридцять сім тисяч сімсот двадцять) грн. 12 коп. заборгованість за основним боргом, 12529 ( дванадцять тисяч п`ятсот двадцять дев`ять) грн. 83 коп., інфляційні витрати - 1778 (одна тисяча сімсот сімдесят вісім) грн. 01 коп. та 309 (триста дев`ять) грн. 76 коп. - три проценти річних.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд капітал» судовий збір у розмірі 2422 ( дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. та 5000 (п`ять тисяч ) грн. витрат на професійну правову допомогу та 75 (сімдесят п`ять) грн 00 коп. витрат, пов`язаних із вчиненням інших процесуальних дій.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Санфорд Капітал", місцезнаходження: вул. Сімферопольська, буд.21, 5-й поверх, приміщення 68, 69, м. Дніпро, Дніпропетровська область, .

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Тишкун П.В