Справа №504/1926/23
Провадження №2/504/522/25
Доброславський районний суд Одеської області
13.10.2025с-ще Доброслав
Доброславський районний суд Одеської області у складі:
Головуючого судді - Барвенка В.К.,
секретаря Ориник М.В., -
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 5, с-ще. Доброслав, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Чорноморської селищної ради Одеського району Одеської області, про усунення перешкод в участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, -
ВСТАНОВИВ:
У травні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, яким просив суд
Зобов`язати ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , не чинити перешкод ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , у спілкуванні з дитиною малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визначити порядок та спосіб участі у вихованні та спілкуванні ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , з дитиною малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення систематичних зустрічей щотижнево: - кожної суботи з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. Неділі (наступного дня), на нейтральній території або на території батька без присутності матері ОСОБА_2 із супроводом батька дитини з місця проживання дитини на побачення з батьком, та повернення дитини за місцем її проживання.
Визначити, що до терміну «побачення з дитиною» входять також відвідування дитячих розважальних закладів, парків, стадіонів, культурно- масових та розважальних закладів, тощо.
Проведення спільного із дитиною відпочинку під час літнього періоду (червень- серпень) строком на 45 днів, з попереднім обговоренням та домовленістю між батьками, щодо особливостей такого відпочинку, з урахуванням стану здоров`я дитини.
На період воєнного стану спілкування із сином засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, з урахуванням навчального процесу та режиму дня дитини, визначити в період часу з 16:00 год до 21:00 год, кожного вівторка, четверга, неділі.
Встановити можливість зустрічей та спілкування ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , з дитиною малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не менше трьох годин протягом дня у дні народження дитини та батька, у дні релігійних та офіційних свят (новий рік, Різдво Христове, Великдень, Трійця, День Незалежності України та у інші офіційні свята) за місцем проживання дитини, за місцем дитячих розваг та відпочинку або на іншій узгодженій території, із урахуванням стану здоров`я дитини, її бажання, інтересів та потреб.
На обгрунтування свого позову ОСОБА_1 зазначив, що від шлюбу між ним та ОСОБА_2 народжений син- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Шлюб між подружжям рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12.11.2020 року розірваний.
Після розірвання шлюбу дитина проживала разом із відповідачкою за адресою: АДРЕСА_1 .
Як стверджує пан ОСОБА_1 , - відповідач- ОСОБА_2 чинить перешкоди у спілкуванні батька з дитиною.
Позивач вказує, що з метою встановлення графіку побачень з дитиною, звертався до служби у справах дітей Чорноморської селищної ради, однак йому було повідомлено, що дитина разом із мамою перебувають за межами України, тому надати відповідний висновок не представляється можливим.
Представник позивача подав заяву про розгляд справи у свою відсутність, доводи позову повністю підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідачка за місцем реєстраційного обліку відсутня.
Судом встановлено, що згідно інформації, яка зібрана та надана суду органом опіки та піклування Чорноморської селищної ради Одеського району Одеської області, ОСОБА_2 разом із сином ОСОБА_3 перебувають у Великій Британії.
Представник органу опіки в судовому засіданні не заперечував проти ухвалення заочного рішення, послався на неможливість надання висновку органом опіки через вказані вище обставини, проти задоволення позову не заперечував.
Отже рішення ухвалюється у заочному порядку.
Вислухавши пояснення представнику органу опіки, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку:
Судом встановлено, від шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народжений син- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Шлюб між подружжям рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12.11.2020 року розірваний.
Після розірвання шлюбу дитина проживала разом із відповідачкою за адресою: АДРЕСА_1 .
Як стверджує пан ОСОБА_1 , - відповідач- ОСОБА_2 чинить перешкоди у спілкуванні батька з дитиною, забрала дитину за кордон та не повідомляє контактів дитини.
Судом встановлено, що з метою встановлення графіку побачень з дитиною, звертався до служби у справах дітей Чорноморської селищної ради, однак йому було повідомлено, що дитина разом із мамою перебувають за межами України, тому надати відповідний висновок не представляється можливим.
Так, передбачена частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися.
У разі, якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами.
Якщо з тих чи інших причин орган опіки та піклування відмовиться надати свій висновок у справі, де за приписами частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України надання ним такого висновку є обов`язковим, ця обставина не означає неможливості розгляду та вирішення спору.
Протилежний підхід є рівнозначним відмові у доступу до правосуддя і означав би порушення положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зазначений підхід має загальний характер і є цілком справедливим для випадків, коли не було отримано письмового висновку органу опіки та піклування при розгляді справ, де участь органу опіки та піклування є обов`язковою, з огляду на неможливість надати такий висновок, зокрема, у зв`язку із перебуванням дитини за межами країни, перебуванням дитини на непідконтрольній території, неможливості встановити місце фактичного перебування дитини з одним із батьків тощо.
Отже, суд вважає застосовним у цій справі вказаний правовий висновок ВС.
Таким чином, відсутність висновку органу опіки не є безумовною підставою для неможливості розгляду справи за встановлених судом обставин.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 не обліку у психіатра не перебуває, має дохід та постійне місце роботи, до кримінальної відповідальності не притягувався.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13).
Ухвалюючи рішення в справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.
При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.
Таким чином, оскільки судом встановлені обставини чинення певних перешкод відповідачкою позивачу у спілкуванні з дитиною, її вихованні, суд вважає, що позовні вимоги в частині усунення перешкод перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з сином підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання графіку та способу спілкування батька з сином, його вихованні, суд виходить з наступного:
За змістом ст. ст. 3, 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, у тому числі коли дитина розлучається з одним з батьків, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Суд враховує вік та потреби дитини, її очевидного перебування у навчальному закладі, а також необхідність застосування режиму сну, режиму відпочинку, власне свого особистого часу дитини, режиму харчування.
Суд звертає увагу, що при з`ясуванні думки дитини в цивільному судочинстві, варто зважати на те, що оцінка дитиною поведінки своїх батьків, життєвих обставин може бути необ`єктивною та зумовленою різними важелями впливу життєвих обставин.
У зв`язку з цим, законодавець передбачив право суду постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (ч. 3 ст. 171 СК України).
Судом встановлено, що дитина перебуває за кордоном під піклуванням матері, що, очеевидно сковує дитину думкою матері у висловленні свого власного побажання спілкуватись з батьком.
Судом не встановлено обставин, що батько негативно впливає на сина, і що поведінка батька і його ставлення до сина становила для дитини загрози її життю, фізичному та психічному здоров`ю.
Покладення думки дитини, яка не хоче зустрічатися з батьком лише через охололі почуття до батька, вплив матері, не можуть в даному випадку мати прямої дії на рішення суду, оскільки пов`язування зустрічі батька з сином лише з наявністю бажання на це у самих дітей, фактично перетворять рішення суду на ілюзорне, тобто таке, що не забезпечить реального захисту інтересів, як самого батька так і дитини, яка виходячи з найкращих інтересів дитини, потребує турботи і любові свого батька, що сприятиме її позитивному і повноцінному розвитку.
Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який одночасно становить спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.
У справі, що розглядається, предметом позову є встановлення порядку участі батька у вихованні сина та спілкуванні з ним.
При цьому тлумачення частини другої статті 159 СК України дає підстави для висновку, що саме на суд покладено обов`язок з визначення конкретних способів участі одного з батьків у вихованні дитини, періодичності побачень з дитиною, можливості їх спільного відпочинку, місця та тривалості спілкування батьків з дитиною.
Суд вважає доцільним визначити порядок та спосіб участі у вихованні та спілкуванні ОСОБА_1 з дитиною малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення систематичних зустрічей щотижнево: - кожної суботи з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. неділі (наступного дня), на нейтральній території або на території батька без присутності матері ОСОБА_2 із супроводом батька дитини з місця проживання дитини на побачення з батьком, та повернення дитини за місцем її проживання.
Визначити, що до терміну «побачення з дитиною» входять також/але не виключно відвідування дитячих розважальних закладів, парків, стадіонів, культурно- масових та розважальних закладів, тощо.
Проведення спільного із дитиною відпочинку під час літнього періоду (червень- серпень) строком на 45 днів, з попереднім обговоренням та домовленістю між батьками, щодо особливостей такого відпочинку, з урахуванням стану здоров`я дитини.
На період воєнного стану спілкування із сином засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, з урахуванням навчального процесу та режиму дня дитини, визначити в період часу з 16:00 год до 21:00 год, кожного вівторка, четверга, неділі.
Встановити можливість зустрічей та спілкування ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , з дитиною малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не менше трьох годин протягом дня у дні народження дитини та батька, у дні релігійних та офіційних свят (новий рік, Різдво Христове, Великдень, Трійця, День Незалежності України та у інші офіційні свята) за місцем проживання дитини, за місцем дитячих розваг та відпочинку або на іншій узгодженій території, із урахуванням стану здоров`я дитини, її бажання, інтересів та потреб.
Суд вважає, що такий порядок участі у вихованні сина спрятиме участі батька у належному навчанні сина, не порушить нормальний розпорядок життя дитини.
Водночас, суд вважає необхідним звернути увагу на те, що відповідачка не позбавлена можливості у разі зміни обставин, які б підтверджували наявність негативного впливу контакту позивача і дитини у визначеному судом порядку на нормальний розвиток сина, порушення його інтересів, на звернення до суду з відповідним позовом про зміну встановленого способу участі позивача у вихованні сина.
Особисті стосунки сторін жодним чином не можуть впливати на рішення суду в цій частині вимог позову.
Суд, безумовно враховує, що дитина комфортніше почуває себе у звичній обстановці із мамою, що цілком відповідає способу життя дитини, зокрема, дитина проживає із мамою, більший час опікується та виховується дитина саме мамою.
Однак, на переконання суду, цей факт не може мати наслідком унеможливлення перебування дитини в іншій середі суспільства, серед інших родичів (батька, бабусь, діда), тощо, оскільки тим самим, на переконання суду, буде мати місце істотний вплив на самовизначеність сина, не виключено що і негативний.
Отже, суд дійшов до висновку, що спілкування батька із сином у визначений судом час має відбуватись без участі матері дітей, оскільки участь матері в цих спілкуваннях може привести до виникнення конфліктних ситуацій, та істотного впливу на психоемоційний стан дитини.
Суд, виходячи з найвищих інтересів дитини, вважає необхідним роз`яснити сторонам, що при зустрічах з дитиною не потрібно травмувати дитячу психіку, не з`ясовувати стосунки в її присутності, не налаштовувати один проти одного.
Більш того, суд нагадує, що дитина повинні розвиватися фізично, морально та духовно, а не перетворюватися на предмет маніпуляції між батьками та їх родичами.
Встановлений порядок спілкування буде достатнім і відповідати принципу розумності, справедливості, збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, пріоритетному інтересу кожної дитини, підтримку зв`язків з родичами, сприяти батькам брати участь у вихованні синів.
У подальшому, в разі зміни обставин, пов`язаних із віком та станом здоров`я дітей, сторони не позбавлені можливості встановлення іншого способу участі батька у вихованні сина, зокрема щодо збільшення/зменшення часу і днів побачень, зміни місця зустрічей та спільного відпочинку з дітьми тощо.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4-13, 76-89, 142, 258-273 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , задовольнити.
Зобов`язати ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , не чинити перешкод ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , у спілкуванні з дитиною малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визначити порядок та спосіб участі у вихованні та спілкуванні ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , з дитиною малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення систематичних зустрічей щотижнево: - кожної суботи з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. Неділі (наступного дня), на нейтральній території або на території батька без присутності матері ОСОБА_2 із супроводом батька дитини з місця проживання дитини на побачення з батьком, та повернення дитини за місцем її проживання.
Визначити, що до терміну «побачення з дитиною» входять також/але не виключно відвідування дитячих розважальних закладів, парків, стадіонів, культурно- масових та розважальних закладів, тощо.
Проведення спільного із дитиною відпочинку під час літнього періоду (червень- серпень) строком на 45 днів, з попереднім обговоренням та домовленістю між батьками, щодо особливостей такого відпочинку, з урахуванням стану здоров`я дитини.
На період воєнного стану спілкування із сином засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, з урахуванням навчального процесу та режиму дня дитини, визначити в період часу з 16:00 год до 21:00 год, кожного вівторка, четверга, неділі.
Встановити можливість зустрічей та спілкування ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , з дитиною малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не менше трьох годин протягом дня у дні народження дитини та батька, у дні релігійних та офіційних свят (новий рік, Різдво Христове, Великдень, Трійця, День Незалежності України та у інші офіційні свята) за місцем проживання дитини, за місцем дитячих розваг та відпочинку або на іншій узгодженій території, із урахуванням стану здоров`я дитини, її бажання, інтересів та потреб.
Роз`яснити сторонам, що при зустрічах з дітьми не потрібно травмувати дитячу психіку, не з`ясовувати стосунки в присутності дитини, не налаштовувати дитину один проти одного, не втягувати дитину у конфлікт лояльності.
Роз`яснити, що дитина повинні розвиватися фізично, морально та духовно, а не перетворюватися на предмет маніпуляції між батьками та їх родичами.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя В. К. Барвенко