Справа № 157/1430/25
Провадження №2-о/157/94/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Антонюк О.В.,

з участю секретаря судового засідання Солошик Д.В.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи Карпік В.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Приватне акціонерне товариство «Волиньобленерго», Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут», Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», про встановлення факту, що має юридичне значення,

встановив:

Заявник ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою шляхом подання її через систему «Електронний суд» (заінтересовані особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», Приватне акціонерне товариство «Волиньобленерго», ОСОБА_2 ), в якій просить встановити факт його ( ОСОБА_1 ) постійного проживання та користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , як члена сім`ї власниці ОСОБА_2 , а також визнати його законним користувачем та побутовим споживачем житлово-комунальних послуг у цьому будинку. В обгрунтування заяви зазначає, що що є сином ОСОБА_2 , власниці житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . З 2018 року він постійно та безперервно проживає в цьому будинку, виконуючи всі обов`язки щодо його утримання. Право на його проживання у зазначеному будинку підтверджено рішенням Волинського апеляційного суду від 01.07.2024 у справі №157/648/20, яке набрало законної сили. Це рішення є беззаперечним доказом того, що він є законним користувачем житлового приміщення. Протягом усього часу проживання він фактично користувався комунальними послугами та регулярно сплачував їхню вартість, що підтверджується численними квитанціями, які додаються до цієї заяви. Він звернувся до заінтересованих осіб, Приватного акціонерного товариства «Волиньобленерго» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» з проханням укласти з ним договори про надання комунальних послуг, але отримав відмову. Постачальники послуг мотивують свою позицію відсутністю у нього права власності на будинок, незважаючи на наявність судового рішення, яке підтверджує його право користування. Ця ситуація створює правову невизначеність і порушує його права як добросовісного споживача. Оскільки у його випадку це право підтверджене судовим рішенням, але відсутнє окреме встановлення юридичного факту, подає цю заяву до суду. Встановлення факту проживання в будинку як члена сім`ї власника та законного користувача та побутового споживача комунальних послуг має для нього юридичне значення, оскільки це є необхідною передумовою для укладення договорів на постачання житлово-комунальних послуг. Без укладення договорів він та його сім`я позбавлені можливості отримувати необхідні комунальні послуги, що порушує його права, передбачені ст. 405 ЦК України та ст. 156 ЖК України. Відповідно до ч. 1 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження призначене для розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України та ст. 156 Житлового кодексу України надають членам сім`ї власника право користування житлом нарівні з власником. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» не вимагає права власності як єдиної умови для укладення договору, а визначає споживачем особу, яка отримує або має намір отримати послугу. Таким чином, у цій справі відсутній спір про право власності, а є лише необхідність у правовому підтвердженні його статусу як користувача, що дозволить йому повноцінно реалізувати його право на отримання комунальних послуг. Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог. Окреме провадження, визначене статтею 293 ЦПК України, є різновидом судового провадження, в якому розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для захисту прав, свобод та інтересів особи. Заявники, подаючи заяви в порядку окремого провадження, не мають на меті вирішити спір про право. У його справі відсутній спір про право власності на житло. Право власності на будинок належить його матері, ОСОБА_2 , і цей факт ніким не оспорюється. Заінтересовані особи, постачальники комунальних послуг, також не заперечують його право власності, оскільки він його не заявляв. Спір про право виникає тоді, коли права однієї особи заперечуються, не визнаються або порушуються іншою особою. У даному випадку, його право на проживання в будинку, яке є підставою для укладення договорів, було остаточно підтверджено рішенням Волинського апеляційного суду від 01.07.2024 року. Таким чином, питання його статусу як законного користувача вже не є предметом спору. Метою цієї заяви є не вирішення спору, а лише встановлення юридичного факту - підтвердження його статусу як користувача, що має конкретне значення: надання йому можливості повноцінно реалізувати його право на отримання комунальних послуг. Це право випливає з його законного проживання, а не з права власності. Встановлення цього факту дозволить йому укласти необхідні договори, що є кінцевою метою, і усуне бюрократичну перешкоду, яку створюють постачальники послуг.

Ухвалою судді від 14 серпня 2025 року заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та у справі відкрито провадження, постановлено розглядати справу у порядку окремого провадження.

Ухвалою суду від 29 вересня 2025 року до участі у справі залучено як заінтересованих осіб Товариство з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут», Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України».

Заявник ОСОБА_1 у судовому засіданні заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, підтримав з викладених у ній підстав і пояснив, що встановлення факту проживання в зазначеному житловому будинку необхідно йому для укладення договорів на комунальні послуги. Він надавав постачальникам комунальних послуг копію постанови апеляційного суду, яким відмовлено ОСОБА_2 у його виселені, проте вони відмовляють в укладені догорів на комунальні послуги. Він користується житловим будинком на законних підставах, спору про визнання його користувачем немає.

Представник заінтересованої особи Приватного акціонерного товариства «Волиньобленерго» Карпік В.Ф. у судовому засіданні проти задоволення заяви заперечила і пояснила, що посилання заявника на постанову апеляційного суду є безпідставними, оскільки у цій постанові не зазначено, що ОСОБА_1 є законним користувачем зазначеного житлового будинку. На сьогоднішній день є договори на постачання та розподіл електричної енергії, що укладені з власником цього житлового будинку ОСОБА_2 , яка надала для цього всі необхідні документи. Навіть у випадку визнання ОСОБА_1 законним користувачем зазначеного житлового будинку, підстав укладати з ним договори на постачання та розподіл електричної енергії не буде, оскільки за цією адресою вже є укладені договори. ПрАТ «Волиньобленерго» не заперечує, що ОСОБА_1 проживає у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , однак заперечує щодо надання послуг по розподілу електричної енергії останньому, оскільки у розумінні закону він не є споживачем таких послуг.

Заінтересована особа ОСОБА_2 , представники заінтересованих осіб Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут», Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, причину неявки не повідомили.

Заслухавши пояснення заявника та представника заінтересованої особи Карпік В.Ф., з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що заяву належить залишити без розгляду, зважаючи на таке.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з частинами першою, другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі N 320/948/18 (провадження N 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі N 752/20365/16-ц, від 05 грудня 2019 року у справі N 750/9847/18, від 03 лютого 2021 року у справі N 644/9753/19, від 16 червня 2021 року у справі N 643/6447/19/19, від 08 вересня 2021 року у справі N 641/5187/20.

Як вбачається із змісту заяви ОСОБА_1 та його пояснень у судовому засіданні встановлення факту його ( ОСОБА_1 ) постійного проживання та користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , як члена сім`ї власниці ОСОБА_2 , а також визнання його законним користувачем та побутовим споживачем житлово-комунальних послуг у цьому будинку необхідно йому для отримання комунальних послуг, а саме послуг з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Відповідно до пунктів 3.1.6, 3.1.9 глави 3.1 розділу ІІІ Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312, визначено, що постачання електричної енергії споживачу здійснюється, зокрема, якщо споживач є стороною діючих договорів про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії та про постачання електричної енергії споживачу.

Відповідно до цих Правил для укладення договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії споживач звертається до відповідного оператора системи розподілу, з письмовою заявою та надає, зокрема, такі документи: 1) заяву про укладення відповідного договору із зазначенням місцезнаходження об`єкта та реквізитів заявника та наявності паспорта точки розподілу/передачі; 2) для фізичних осіб: копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера або реєстраційного номера картки платника податків або копію паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади і мають відмітку у паспорті); 3) копію документа, яким визначено право власності чи користування на об`єкт (приміщення), або копію документа, що підтверджує право власності чи користування на земельну ділянку або її частину (у разі відсутності на відповідній земельній ділянці об`єкта).

Згідно з п. 2.1.8. глави 2.1 розділу ІІ Правил переважне право на укладення такого договору має право особа (спадкоємець), яка проживає за адресою місцезнаходження об`єкта побутового споживача, та надасть документальне підтвердження місця реєстрації або довідку органів місцевого самоврядування про місце фактичного проживання за адресою місцезнаходження об`єкта побутового споживача.

Укладення договору про постачання електричної енергії або договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг відбувається шляхом приєднання споживача до договору на умовах обраної споживачем комерційної пропозиції, для чого споживач подає такому електропостачальнику заяву-приєднання. Разом із заявою-приєднанням споживач також надає: 1) копію паспорта (для фізичних осіб) або витяг, або довідку, або копію виписки з ЄДР (для юридичних осіб) споживача; 2) документ, що посвідчує право на представництво інтересів особи у випадку подання заяви представником (для фізичних осіб), або документ, що посвідчує право особи діяти від імені юридичної особи (для юридичних осіб); 3) копія документа, що підтверджує право власності чи користування об`єктом; 4) паспорт точки розподілу/передачі об`єкта (площадки вимірювання).

Порядок укладання договорів з розподілу природного газу здійснюється відповідно до Закону України «Про ринок природного газу», Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2494, та Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2498.

Для укладення договору розподілу природного газу споживач повинен надати заяву-приєднання, документ, що підтверджує право власності або користування об`єктом (наприклад, свідоцтво про право власності або договір оренди), та документ, що посвідчує особу (паспорт/ID-картка, РНОКПП/ІПН).

Згідно з Правилами постачання природного газу для укладення договору постачання природного газу споживач має надати постачальнику такі документи: заяву про укладення договору, в якій зазначити свій персональний ЕІС-код та очікувані об`єми (обсяги) споживання природного газу на період дії договору; належним чином завірену копію документа, яким визначено право власності чи користування на об`єкт споживача; копії документів на право укладання договору, які посвідчують статус юридичної особи чи фізичної особи - підприємця та уповноваженої особи на підписання договору, та копію документа про взяття на облік у контролюючих органах.

Таким чином, для укладення догорів на постачання та розподіл природного газу, електричної енергії споживачу, поряд з іншим, належить подати копію документа, що підтверджує право власності чи користування об`єктом, документальне підтвердження місця реєстрації або довідку органів місцевого самоврядування про місце фактичного проживання за адресою місцезнаходження об`єкта побутового споживача тощо.

Як пояснив у судовому засіданні заявник, він надавав, зокрема, довідку органу місцевого самоврядування про місце фактичного проживання, однак йому було відмовлено у наданні послуг з газопостачання та електропостачання.

Документального підтвердження місця реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , він надати не може, оскільки його місце проживання зареєстроване за іншою адресою, і, крім того, власник цього житлового будинку ОСОБА_2 , яка є його матір`ю, не надасть згоди на реєстрацію його місця проживання за цією адресою.

Наведене свідчить про те, що у цьому конкретному випадку має місце спір про право, зокрема, право на проживання у житлі за адресою: АДРЕСА_1 , і право на отримання за цією адресою комунальних послуг.

Постанова Волинського апеляційного суду від 01 липня 2024 року, згідно з якою предметом позову було усунення перешкод шляхом виселення, не спростовує висновок суду про наявність вищезазначеного спору про право.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Таким чином, суд дійшов висновку, що встановлення факту постійного проживання та користування житловим будинком і визнання заявника законним користувачем та побутовим споживачем житлово-комунальних послуг у цьому будинку пов`язане з вирішенням спору про право, у зв`язку з чим заяву ОСОБА_1 належить залишити без розгляду.

При цьому заявнику ОСОБА_1 належить роз`яснити право на звернення до суду на загальних підставах у порядку позовного провадження.

Керуючись ст. ст. 260, 261, 293, 294, 315, 352, 353 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи Приватне акціонерне товариство «Волиньобленерго», Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут», Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», про встановлення факту, що має юридичне значення, на підставі ч. 4 ст. 315 ЦПК України залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що він має право звернутися в суд з позовом на загальних підставах.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за вебадресою сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет: https://km.vl.court.gov.ua/sud0304/gromadyanam/csz/.

Дата складення повного судового рішення 20 жовтня 2025 року.

Головуючий: О.В. Антонюк