ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 545/6549/22

провадження № 61-4387св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору за первісним та зустрічним позовами - Служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області, в складі судді Потетія А. Г., від 20 серпня 2024 року, додаткове рішення Полтавського районного суду Полтавської області

від 10 вересня 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду, в складі колегії суддів: Дорош А. І., Лобова О. А., Триголова В. М., від 05 березня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.

2. Позов ОСОБА_1 мотивований тим, що він та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

3. Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області

від 08 квітня 2021 року шлюб між сторонами розірвано.

4. Позивач зазначає, що від народження дочка ОСОБА_4 проживає з ним.

5. Судовим наказом від 02 лютого 2021 року у справі № 554/785/21 було стягнуто з відповідачки аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 . Однак за період з 02 лютого 2021 року по 01 грудня 2022 року сума заборгованості відповідачки зі сплати аліментів на утримання дочки становить 74 501,75 грн.

6. Наголошує, що на час звернення до суду дочкою повністю опікується він, а матір практично не цікавиться її долею, не бере участі у її вихованні та забезпеченні, зловживає алкогольними напоями. Байдуже ставлення матері до дитини неодноразово ставало причиною сварок між сторонами, наслідком яких стало руйнування шлюбних відносин.

7. Посилаючись на те, що ним створені належні умови проживання та виховання дитини, він належним чином піклується про дочку, забезпечує її матеріально та займається її вихованням, ОСОБА_1 просив суд визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком.

8. У січні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини.

9. Зустрічний позов мотивований тим, що у грудні 2020 року, після сварки, ОСОБА_1 повідомив їй, щоб вона залишила його квартиру, що і було зроблено, оскільки вона не була зареєстрована в цій квартирі та права власності на це житло не мала.

10. Вказує, що з часу розірвання між сторонами шлюбу колишній чоловік усіляко чинить їй перешкоди у спілкуванні та вихованні спільної дитини. З грудня 2020 року вона приходить до помешкання відповідача для побачення та спілкування з дочкою, але у квартиру потрапити не може, відповідач забороняє їй бачитись з дочкою, фактично приховує дитину. З метою перешкоджання спілкуванню матері з дитиною ОСОБА_1 перестав водити дочку до дитячого садочку. Неодноразові виклики поліції позитивних результатів не дали.

11. Зазначає, що рішенням Шевченківського райвиконкому від 24 червня 2021 року № 173 було визначено порядок її участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_4 , а саме: за попередньою домовленістю з батьком дитини спілкуватися з донькою кожні перші та треті вихідні місяця з 09-00 суботи до 19-00 неділі та щоп`ятниці з 17-00 до 20-00 з правом перебування за місцем проживання матері, відвідування дитячих розважальних закладів, прогулянок по місту, враховуючи епідеміологічну ситуацію, не порушуючи режиму дитини, турбуючись про стан її здоров`я.

Однак і після прийняття цього рішення органом опіки та піклування ситуація не змінилась, відповідач усіляко перешкоджає їй та робить неможливими зустрічі матері з дочкою.

12. Звертає увагу, що ОСОБА_1 за родом своєї діяльності є водієм вантажівки («далекобійником»), часто відсутній вдома через тривалі рейси. Крім того, ОСОБА_1 є військовозобов`язаним та під час воєнного стану може бути в будь-який час призваний на військову службу.

13. Наголошує на відсутності з боку відповідача будь-яких доказів створення ним належних умов для проживання та виховання дитини.

14. Зауважує, що посилання позивача на зловживання нею алкогольними напоями та байдуже ставлення до дочки не відповідає дійсності та є наклепом. Вона має постійну роботу та житло і здатна забезпечити себе і свою дочку.

15. З огляду на викладене ОСОБА_2 просила суд визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

16. Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області

від 20 серпня 2024 року позов ОСОБА_1 та зустрічний позов

ОСОБА_2 задоволено частково.

Визначено місце проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по черзі у кожного з батьків, протягом двотижневих періодів, кожен з яких становить собою період тривалістю чотирнадцять календарних днів, який розпочинається о 18-00 в неділю будь-якого календарного тижня місяця, триває чотирнадцять календарних днів та закінчується о 18-00 у відповідну неділю календарного тижня місяця.

17. Вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував, що:

- на час вирішення спору дитина проживає з батьком,

- висновок органу опіки та піклування від 13 лютого 2024 року № 25 про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 з матір`ю, а також наведені у висновку обставини щодо тривалого проживання дитини з батьком, забезпечення її всім необхідним, та міцного психоемоційного зв`язку між донькою та батьком,

- показання свідків,

з огляду на рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини, враховуючи її інтереси та відсутність підстав вважати, що спілкування дитини з батьком чи матір`ю суперечить її інтересам, суд вважав за можливе визначити місце проживання дитини почергово у кожного з батьків.

18. Додатковим рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 10 вересня 2024 року вирішено питання розподілу судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 536,80 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 496,20 грн.

Суд вважав, що судовий збір необхідно розподілити пропорційно до задоволених вимог, а розмір витрат на професійну правничу допомоги в сумі 10 000 грн, які ОСОБА_2 просить стягнути з ОСОБА_1 , відповідає критеріям реальності та розумності цих витрат з огляду на конкретні обставини справи.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

19. Постановою Полтавського апеляційного суду від 05 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задоволено.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області року від 20 серпня 2024 року та додаткове рішення цього ж суду від 10 вересня 2024 року скасовано і ухвалено нове судове рішення, яким позов

ОСОБА_2 задоволено. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з її матір`ю ОСОБА_2 за адресою:

АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2 684 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн, а усього 7 684 грн.

20. Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вказав, що із визначеним районним судом почерговим місцем проживання дитини жоден із батьків не згоден, стверджуючи, що фактично спір між ними не вирішений.

Водночас суд першої інстанції під час розгляду справи достовірно встановив, що ОСОБА_1 чинив і чинить ОСОБА_2 перешкоди у спілкуванні з дитиною, рішення виконавчого комітету Шевченківської районної в м. Полтаві ради від 24 червня 2021 року № 173 про визначення порядку участі матері у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою не виконує.

21. Апеляційний суд врахував тривале невиконання

ОСОБА_1 рішення органу опіки та піклування від 24 червня 2021 року № 173, зокрема й після пред`явлення позову у цій справі, що негативно впливає на інтереси дитини, яка тривалий час без поважних причин у зв`язку з поведінкою батька розлучена з матір`ю. Крім того районний суд не мотивував відхилення висновку органу опіки та піклування від 13 лютого 2024 року

№ 25 про доцільність визначення місця проживання малолітньої

ОСОБА_3 разом з матір`ю.

22. Апеляційний суд також звернув увагу, що ОСОБА_2 після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 не втратила інтерес до дитини, не є байдужою до її життя, ініціювала питання щодо ухвалення органом опіки та піклування рішення щодо порядку її участі у вихованні та спілкуванні з дочкою, неодноразово зверталась до органів поліції із заявами про невиконання ОСОБА_1 рішення органу опіки та піклування від 24 червня 2021 року № 173.

ОСОБА_2 працевлаштована, має стабільний дохід, орендує безстроково житло, а виключних обставин щодо її особи чи її негативної поведінки матеріали справи не містять.

23. Керуючись найкращими інтересами дитини, з огляду на фактичні обставини конкретної справи, зокрема, перешкоджання батьком матері дитини у спілкуванні з нею, тривале зростання дочки без матері у зв`язку з винною поведінкою батька; враховуючи, що ОСОБА_1 не реагує на вжиті до нього заходи (надходження до поліції заяв ОСОБА_2 , надання ним пояснень, притягнення до адміністративної відповідальності тощо) з приводу фактів перешкоджання матері у спілкуванні з дитиною, свою поведінку та ставлення до спірного питання не змінив, продовжує аналогічні дії, апеляційний суд дійшов висновку про визначення місця проживання малолітньої

ОСОБА_3 разом з матір`ю.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

24. У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, додаткове рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, ухваливши нове судове рішення про задоволення первісного позову та відмову в задоволені зустрічного позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

25. У квітні 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Полтавського районного суду Полтавської області

від 20 серпня 2024 року, додаткове рішення цього суду від 10 вересня 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 05 березня 2025 року.

26. Ухвалою Верховного Суду від 06 травня 2025 року відкрито касаційне провадження, витребувано із суду першої інстанції матеріали справи, які у травні 2025 року надійшли до Верховного Суду.

27. Ухвалою Верховного Суду від 01 жовтня 2025 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

28. Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 05 вересня 2018 року у справі № 752/22028/16, від 03 жовтня 2018 року у справі № 756/12322/16,

від 15 січня 2020 року у справі № 148/1555/17, від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19, від 13 червня 2022 року у справі № 766/17903/19, від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20, від 26 січня 2023 року у справі № 164/812/21 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

29. Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій під час вирішення спору не встановили найкращих інтересів дитини. Зокрема суди не з`ясували погляди дитини на можливу зміну місця проживання, не встановили як зміна місця проживання дитини зі сталого середовища з батьком, в якому вона проживала все життя від народження, вплине на дитину, чи потрібно їй буде змінювати місце навчання, чи здатна відповідачка виконувати материнські обов`язки та чи будуть відповідати зміни в житті дитини якнайкращим її інтересам. Вважає, що суди розглянули справу з огляду на особисті характеристики батьків, їхні взаємовідносини один з одним, проте не аргументували чому ухвалені рішення будуть відповідати інтересам дитини.

Доводи особи, яка подала відзив касаційну скаргу

30. У червні 2025 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат

Пелих Н. М., подала відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити скаргу без задоволення, а оскаржену постанову апеляційного суду - без змін.

31. Ухвалою Верховного Суду від 05 червня 2025 року продовжено ОСОБА_2 строк на подання відзиву.

32. Відзив мотивований тим, що оскаржена постанова апеляційного суду є запорукою відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з матір`ю і таке відновлення повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з матір`ю.

33. Вказує, що ОСОБА_2 дізналась про стягнення з неї аліментів лише після пред`явлення цього позову, після чого зібравши відповідну суму коштів, одразу погасила заборгованість.

34. Зазначає, що для захисту своїх інтересів шляхом подання відзиву до суду касаційної інстанції ОСОБА_2 понесла витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8 000 грн.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

35. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, у період якого ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дочка ОСОБА_3 .

36. Судовим наказом Октябрського районного суду м. Полтави від 02 лютого 2021 року із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі

1/4 частини з усіх видів заробітку.

37. У виконавчому провадженні з 02 лютого 2021 року по 01 грудня 2022 року сума заборгованості зі сплати аліментів склала 74 501,75 грн.

38. Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області

від 08 квітня 2021 року у справі № 545/342/22 шлюб між сторонами розірвано.

39. Рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної в м. Полтаві ради від 24 червня 2021 року №173 визначено порядок участі

ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_4 , 2017 року народження, а саме: за попередньою домовленістю з батьком дитини спілкуватися з донькою кожні перші та треті вихідні місяця з 09-00 год суботи до 19-00 год неділі, та щоп`ятниці з 17-00 год до 20-00 год з правом перебування за місцем проживання матері, відвідування дитячих розважальних закладів, прогулянок по місту, враховуючи епідеміологічну ситуацію, не порушуючи режиму дитини, турбуючись про стан її здоров`я.

40. Судами встановлено, що з метою виконання вказаного рішення органу опіки та піклування, ОСОБА_2 , заздалегідь повідомляючи батька дитини, неодноразово намагалася побачитися з дочкою, проте

ОСОБА_1 перешкоджав таким діям.

41. З приводу цих дій ОСОБА_1 , позивачка за зустрічним позовом неодноразово зверталась до Служби у справах дітей та правоохоронних органів, що підтверджено зокрема такими документами: заява

ОСОБА_2 до Служби у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної в м. Полтаві ради від 20 квітня 2021 року щодо встановлення графіку побачень з дитиною; талон-повідомлення єдиного обліку від 19 грудня 2022 року № 28345, що 19 грудня 2022 року про реєстрацію заяви щодо перешкоджання ОСОБА_1 спілкуванню з дитиною; лист Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області від 04 серпня 2021 року

№ 6470/115/101/01-2021, в якому зафіксовано факти перешкоджання ОСОБА_1 зустрічам ОСОБА_2 з дочкою; лист Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області від 11 січня 2023 року № 250/115/101/01-2023, в якому зафіксовано факти перешкоджання ОСОБА_1 зустрічам ОСОБА_2 з дочкою та звернуто увагу, що в діях

ОСОБА_1 вбачаються ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 184 КУпАП; лист Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області від 30 грудня 2022 року № 9501/115/101/01-2022, в якому зафіксовано факти перешкоджання ОСОБА_1 зустрічам ОСОБА_2 з дочкою та звернуто увагу, що в діях

ОСОБА_1 вбачаються ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 184 КУпАП; лист ГУНП в Полтавській області від 05 січня 2023 року № К-326 щодо розгляду звернень

ОСОБА_2 від 23 липня 2021 року, 28 липня 2021 року, 30 липня 2021 року, 31 грудня 2021 року щодо фактів перешкоджання ОСОБА_1 зустрічам ОСОБА_2 з дочкою; лист Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області від 03 лютого 2023 року № 8781/115/101/01-2023 щодо розгляду звернення ОСОБА_2 від 21 січня 2023 року, в якому зафіксовано факти перешкоджання ОСОБА_1 зустрічам ОСОБА_2 з дочкою та звернуто увагу, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 184 КУпАП; лист Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області від 10 лютого 2023 року № 1043/115/101/01-2023 щодо розгляду звернення

ОСОБА_2 від 03 лютого 2023 року, в якому зафіксовано факти перешкоджання ОСОБА_1 зустрічам ОСОБА_2 з дочкою та звернуто увагу, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 184 КУпАП; лист Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області від 21 лютого 2023 року № 1365/115/101/01-2023 щодо розгляду звернення

ОСОБА_2 від 03 лютого 2023 року, в якому зафіксовано факти перешкоджання ОСОБА_1 зустрічам ОСОБА_2 з дочкою та повідомлено про передачу матеріалів до органу опіки та піклування Шевченківської районної у м. Полтаві ради для вирішення питання щодо складення адміністративного протоколу за частиною п`ятою статті 184 КУпАП.

42. Згідно з висновком виконавчого комітету Шевченківської районної у

м. Полтаві ради від 13 лютого 2024 року № 25 орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 разом з матір`ю.

43. Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що останні три роки проживає по сусідству з ОСОБА_6 , у них спільний двір. ОСОБА_2 приходила до нього та коли нікого не було вдома, стукала у ворота. У дворі гавкала собака і ОСОБА_2 викликала поліцію. Був випадок, коли ОСОБА_7 кричала на дітей свідка, у зв`язку з чим та зверталась до поліції. Вказує, що їй особисто ОСОБА_4 повідомляла, що не хоче зустрічатись з мамою. Стверджує, що спільно із ОСОБА_8 проживає матір ОСОБА_2 (баба ОСОБА_4 ), яка піклується про онуку і доглядає за нею, коли ОСОБА_8 на роботі.

44. Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що є старшою дочкою ОСОБА_2 , однак вони не спілкуються. ОСОБА_4 проживає у ОСОБА_10 , у них гарні відносини як батька та доньки.

45. Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що є матір`ю ОСОБА_2 . Зазначила, що після народження ОСОБА_4 сторони приблизно рік проживали разом. Однак після сварки ОСОБА_8 та ОСОБА_7 перестали жити разом і ОСОБА_4 залишилась проживати з батьком. Після смерті у

2023 році матері, ОСОБА_8 попросив її переїхати жити до них, що вона і зробила. У ОСОБА_8 з ОСОБА_4 гарні відносини, а матір ОСОБА_4 бачити не хоче. Коли ОСОБА_8 на роботі, то вона доглядає онуку.

46. Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що є рідною сестрою ОСОБА_10 . Охарактеризувала ОСОБА_2 з негативної сторони, як таку, що влаштовувала конфлікти в сім`ї, неодноразово кричала на ОСОБА_3. Були випадки, коли викликали поліцію через агресивну поведінку ОСОБА_13 , яка, наскільки їй відомо, вживала антидепресанти. Коли ОСОБА_7 проживала з ОСОБА_4 , то остання мала алергічні проблеми зі шкірою і погане харчування, а під час проживання дитини з батьком, її здоров`я покращилось.

47. Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 пояснили, що товаришують з ОСОБА_16 . Вони не були свідками конфліктів між ОСОБА_8 та ОСОБА_17 , але зі слів ОСОБА_13 їм відомо, що батько ОСОБА_4 перешкоджає їхнім побаченням. Охарактеризували ОСОБА_18 як відповідальну людину та гарну матір.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

48. Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

49. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

50. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

51. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором)

між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися

з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

52. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

53. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

54. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

55. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

56. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті

27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року зі змінами, схваленими резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року

№ 50/155, ратифікованої постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-X11 (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

57. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

58. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (частина перша статті 160 СК України).

59. Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько,

які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

60. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини).

61. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

62. У параграфі 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня

2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

63. Аналіз наведених вище норм права, прецедентної практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

64. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

65. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

66. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

67. Такий висновок є усталеним у практиці Верховного Суду (див., зокрема: постанову Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі

№ 402/428/16-ц, постанови Верховного Суду: від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17, від 02 листопада 2020 року у справі

№ 552/2947/19, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17,

від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 23 вересня 2021 року у справі № 223/306/20,

від 01 березня 2023 року у справі № 643/16285/20, від 22 травня 2024 року у справі № 757/13109/21-ц ).

68. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

69. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста

статті 19 СК України).

70. У справі, яка переглядається, суди встановили, що після розірвання у 2021 році між сторонами шлюбу їхня дочка ОСОБА_4 проживала з батьком.

Батько та мати дитини, мають бажання її виховувати та піклуватися про неї, не зловживають спиртними напоями чи наркотичними засобами, мають стабільний дохід та можливість створити належні умови для виховання та розвитку дочки, працевлаштовані.

Підстав вважати, що спілкування дитини з батьком чи матір`ю суперечитиме інтересам малолітньої ОСОБА_4 судами не встановлено.

71. Орган опіки та піклування у своєму висновку від 13 лютого 2024 року

№ 25 вказав на доцільність визначення місця проживання дитини з матір`ю, з огляду зокрема на те, що батько вчиняє перешкоди у спілкуванні матері з дочкою.

72. Посилаючись на рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини, суд першої інстанції вважав, що спільна фізична опіка у спосіб почергового проживання дитини у кожного з батьків сприятиме поверненню матері у життя і виховання дочки, яка потребує як материнського, так і батьківського виховання.

73. Однак жоден із батьків не погодився із визначеним судом першої інстанції порядком почергового проживання дитини, посилаючись зокрема на наявність тривалого конфлікту між сторонами.

74. Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд врахував конкретні обставини справи, позиції батьків, а також органу опіки та піклування щодо неможливості на цей час визначення почергового проживання дитини, через наявний конфлікт між батьками та відсутність конструктивної поведінки з боку батька під час вирішення питань, які стосуються спілкування матері з дочкою.

75. При цьому апеляційний суд встановив, що ОСОБА_2 намагається налагодити спілкування з дитиною, є небайдужою до її долі, зверталась до поліції та органу опіки та піклування для визначення способів її участі у вихованні дитини. Натомість ОСОБА_1 систематично перешкоджає матері у спілкування з дочкою, рішення органу опіки та піклування не виконує.

76. Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду про те, що тривале невиконання ОСОБА_1 рішення органу опіки та піклування

від 24 червня 2021 року №173, у тому числі і після пред`явлення позову у цій справі, свідчить про вчинення батьком дій всупереч інтересам дитини, яка має право на безперешкодне спілкування з обома батьками.

77. Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2019 року у справі

№ 377/128/18 вказав, що «поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків. Найкращі інтереси дитини є предметом основного піклування батьків. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Визначаючи місце проживання дитини з матір`ю, суди попередніх інстанцій в контексті першочергового врахування саме інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, дотрималися норм матеріального права, зокрема, врахували, що батько самовільно забрав сина з дитячого садочка, та не надавав можливості зустрічатися та спілкуватися позивачці з сином, що суперечить сімейним цінностям, які полягають в повазі один до одного та як найкращому вихованні дитини, ураховуючи інтереси дитини».

78. Встановивши фактичні обставини, які мають значення для вирішення справи, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 з матір`ю з огляду на те, що батько перешкоджає матері у спілкуванні з дочкою, позбавляючи її як належної опіки і виховання з боку матері, так і порушує їх право на прямі контакти, що суперечить найкращим інтересам дитини.

79. Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12 січня

2022 року у справі № 663/724/19.

80. Вирішуючи спір, апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 не реагує на вжиті до нього заходи з приводу фактів перешкоджання матері у спілкуванні з дитиною, свою поведінку та ставлення до спірного питання не змінив, продовжує аналогічні дії.

81. В матеріалах справи наявна постанова Октябрського районного суду

м. Полтави від 12 квітня 2023 року у справі № 554/978/23, якою

ОСОБА_1 визнано винуватим у вчинення адміністративного правопорушення передбаченого частиною п`ятою статті 184 КУпАП (невиконання рішення органу опіки та піклування щодо визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини).

82. Крім того апеляційний суд правильно врахував висновок органу опіки та піклування від 13 лютого 2024 року № 25 про доцільність визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 з матір`ю.

83. Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я, стан розвитку дочки, незалежно від того, з ким вона буде проживати.

84. Визначення місця проживання ОСОБА_3 з матір`ю не позбавляє батька дитини батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.

85. Щодо доводів заявника про те, що дитина не бажає спілкуватись з матір`ю колегія суддів враховує вік дитини, відсутність об`єктивних доказів негативного впливу матері на дочку та вважає, що вказана позиція дитини зумовлена передовсім тривалим періодом її відчуження від матері і не може розглядатися як «право вето» при вирішенні питання визначення місця проживання дитини.

86. Висновки апеляційного суду не суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 05 вересня 2018 року у справі № 752/22028/16, від 03 жовтня 2018 року у справі № 756/12322/16, від 15 січня 2020 року у справі № 148/1555/17, від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19, від 13 червня 2022 року у справі № 766/17903/19, від 14 вересня 2022 року у справі

№ 466/1017/20, від 26 січня 2023 року у справі № 164/812/21, на які посилається заявник у касаційній скарзі.

87. Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija

v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

88. Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, значною мірою зводяться до незгоди зі встановленими судом обставинами та переоцінкою доказів, в той час як встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі

№ 373/2054/16-ц).

89. В межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховним Судом не встановлено підстав для висновку, що апеляційний суд ухвалив оскаржене судове рішення із неправильним застосуванням норм матеріального права або із порушенням норм процесуального права.

90. Відповідно до першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального прав. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

91. Оскільки рішення Полтавського районного суду Полтавської області

від 20 серпня 2024 року та додаткове рішення цього суду від 10 вересня

2024 року обґрунтовано скасовано апеляційним судом, повторне їх скасування ще й Верховним Судом не вимагається.

Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат

92. За змістом частин першої-другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема витрати на професійну правничу допомогу, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

93. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

94. Витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт

1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).

95. У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Пелих Н. М., зазначає, що для захисту своїх інтересів шляхом подання відзиву до суду касаційної інстанції ОСОБА_2 звернулась за професійною правничою допомогою, витрати на яку становлять 8 000 грн.

96. Адвокат Пелих Н. М. надала докази понесення ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції, а саме:

- договір про надання правничої допомоги від 05 березня 2025 року, відповідно до якого адвокат клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надати клієнту правничу (правову) допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, що полягає у наданні консультацій, написанні процесуальних документів, представництві інтересів при розгляді у Верховному Суді справи № 545/6549/22;

- ордер серії ВІ № 1302554 про надання адвокатом Пелих Н. М. правничої допомоги ОСОБА_2 на підставі договору про надання правничої допомоги від 05 березня 2025 року;

- акт виконаних робіт (наданих послуг) до договору про надання правової допомоги від 05 березня 2025 року, відповідно до якого: надання усних консультацій, роз`яснення з правових питань що стосується предмета спору (1 год.) - 1 000 грн; вивчення та аналіз процесуальних документів, матеріалів справи (3 год.) - 3 000 грн; підготовка та написання відзиву на касаційну скаргу (4 год.) - 4 000 грн, а всього - 8 000 грн;

- рахунок-фактуру № 1 від 19 червня 2025 року та квитанцію від 19 червня 2025 року про сплату ОСОБА_2 адвокату Пелих Н. М. 8 000 грн.

97. Колегія суддів дійшла висновку, що заява про компенсацію витрат

ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції підлягає частковому задоволенню на суму 5 000 грн, що відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, з урахуванням складності справи та необхідних процесуальних дій.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Постанову Полтавського апеляційного суду від 05 березня 2025 року залишити без змін.

3. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5 000 грн на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович