Справа № 216/5749/22
провадження 2/216/178/25
РІШЕННЯ

іменем України

23 вересня 2025 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі: головуючого судді Кузнецова Р.О.,

за участю секретаря судового засідання Шакули Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду у м. Кривому Розі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя,-

встановив:

У грудні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 16.12.2017 сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі. За час сумісного життя у шлюбі сторонами було придбано спільне майно, а саме: земельна ділянка, кадастровий номер :08:360:0104, площею 0,0457 га, із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіль «BMW Х5», 2018 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Вказане майно зареєстровано за відповідачем. Нормами Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Ніяких договорів щодо вказаного майна між сторонами укладено не було, тому майно належить у рівних частках кожному. Оскільки у добровільному порядку вирішити питання поділу спільного майна не надається можливим, позивач просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частку земельної ділянки та на 1/2 частку автомобіля.

19.12.2024 винесено розпорядження щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, в зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_4 з посади судді Центрально-Міського райсуду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області на підставі ухваленого 03 грудня 2024 року рішення Вищої Ради Правосуддя. Відповідно до протоколу від 19 грудня 2024 року цивільну справу ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя було розподілено судді Кузнецову Р.О.

22.04.2025 представник позивача, адвокат Штефан Д.Ю., надав до суду уточнену позовну заяву, в якій просив визнати за позивачем право власності на 1/2 частку земельної ділянки та стягнути з відповідача половину вартості автомобіля «BMW Х5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у розмірі 707549,75 грн.

На підставі ухвали суду від 22.04.2025 залучено до участі у справі в якості третьої особи - ОСОБА_3 .

Позивач та його представник, належним чином повідомлені про день, час та місце проведення судового засідання, у судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили.

Відповідач та її представник, належним чином повідомлені про день, час та місце проведення судового засідання, у судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили.

Третя особа, належним чином повідомлена про день, час та місце проведення судового засідання, у судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила, письмові пояснення щодо предмета позову не надала.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, визнавши їх достатніми для ухвалення рішення у справі, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому, згідно з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 16.12.2017 сторони по справі зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 12.10.2022.

На підставі рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.12.2022 шлюб між сторонами по справі розірвано. Рішення набрало законної сили 30.03.2023.

За час шлюбу, а саме, 28.09.2018 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 1543, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Чорною О.С., подружжям було придбано земельну ділянку, кадастровий номер :08:360:0104, площею 0,0457 га, із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №314402407 від 07.11.2022.

Крім цього, згідно з відповіддю ТСЦ МВС №1248 №31/4-1248-53 від 14.01.2023 встановлено, що 07.10.2022 в ТСЦ МВС №1242 на підставі договору №1242/2022/3445021 від 07.10.2022 транспортний засіб «BMW Х5», 2018 року випуску, VIN НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , було перереєстровано на ОСОБА_3 .

Згідно з висновком судової транспортно-товарознавчої експертизи по визначенню ринкової вартості №75/23 від 22.05.2023 ринкова вартість транспортний засіб «BMW Х5», 2018 року випуску, VIN НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 1415099,50 грн.

Аналізуючи норми права, на які посилались сторони у справі, а також норми права, які слід застосувати, мотиви їх застосування суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з постановою Пленуму ВС України від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Згідно з ч. 2 ст. 60 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Частиною першою статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 72 СК України).

Зазначені норми Закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц.

Згідно зі статтею 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

У цій справі позивач звернувся до суду з позовом про поділ майна подружжя, в якому просив у порядку поділу майна визнати за ним право власності на 1/2 частку земельної ділянки, за адресою: АДРЕСА_1 , а також стягнути з відповідача грошову компенсацію за 1/2 частку транспортного засобу «BMW Х5», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідач та її представник відзив на позов не надали.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20 викладено правову позицію, щодо застосування норм права у справах за позовом про грошову компенсацію за частку у спільному майні подружжя.

За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України).Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (частина перша статті 60 СК України).

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України).

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України).

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України).

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України).

Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні.

Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі (близькі за змістом висновки висловлені, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2020 року у справі №210/4854/15-ц, від 24 березня 2021 року у справі №501/2211/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 лютого 2020 року у справі №235/5146/16-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 червня 2020 року у справі №487/6195/16-ц і від 9 червня 2021 року у справі №760/789/19).

Враховуючи встановлені у справі обставини, в контексті наведених норм законодавства, яке регулює вказані правовідносини, суд вважає вимоги позивача в повній мірі доведеними належними та допустимими доказами, тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Поряд з цим, уточнюючи позовні вимоги позивач зазначив, що орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які останній поніс складається з судового збору у розмірі 1984,80 грн, а також витрат на висновок експерта у розмірі 5000,00 грн.

Так, однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Після закінчення розгляду справи витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи, підлягають розподілу судом на загальних підставах, визначених статтею 141 ЦПК.

Згідно з ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Дослідивши надані позивачем документи та докази, судом встановлено, що на замовлення позивача у цій справі було проведено судову транспортно-товарознавчу експертизу по визначенню ринкової вартості транспортного засобу, оформлене Висновком №75/23 від 22.05.2023, на проведення якої позивачем було витрачено грошові кошти у розмірі 5000,00 грн, що підтверджується рахунком-фактурою та квитанцією про оплату послуг експерта.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати на проведення оцінки вартості транспортного засобу в розмірі 5000,00 грн.

Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати у справі у вигляді судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 1984,80 грн.

На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 60, 65, 68, 70, 71 СК України, ст.ст. 330, 365, 369 ЦК України, ст.ст. 5-8, 12-19, 23, 89, 128, 141, 258-259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України суд,-

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку земельної ділянки, кадастровий номер :08:360:0104, площею 0,0457 га за адресою: АДРЕСА_1 .

Виділити у власність ОСОБА_2 транспортний засіб «BMW Х5», 2018 року випуску, VIN НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки транспортного засобу «BMW Х5», 2018 року випуску, VIN НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , в сумі 707549,75 грн (сімсот сім тисяч п`ятсот сорок дев`ять гривень 75 копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;

- відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ;

- третя особа: ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Суддя Р.О.КУЗНЕЦОВ