Виноградівський районний суд Закарпатської області
_______________________________________________________________________________________________ Справа № 299/2618/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.10.2025 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Левка Т.Ю., секретар судового засідання Онисько С.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Берегівського районного нотаріального округу Закарпатської області Богаш Наталія Яношівна, про визнання права власності на спадкове майно за заповітом,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бровді І.А., звернулася до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Берегівського районного нотаріального округу Закарпатської області Богаш Н.Я., про визнання права власності на спадкове майно за заповітом.

Вимоги позову мотивовано тим, що 22 лютого 2005 року спадкодавець ОСОБА_3 , 1932 року народження, мешканка АДРЕСА_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий 29 серпня 2007 року Виноградівським РВ УМВС України в Закарпатській області, КПП НОМЕР_2

ІНФОРМАЦІЯ_2 , у віці 82 роки померла бабуся позивачки, спадкодавець ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що виконкомом Великоком`ятівської сільської ради Виноградівського району, Закарпатської області видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 від 30 січня 2015 року.

Після смерті бабусі спадкодавця, спадкоємець за заповітом позивачка ОСОБА_1 звернулась із заявою до приватного нотаріуса про відкриття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті бабусі ОСОБА_3 02 травня 2025 року, за результатами звернення позивачки, приватним нотаріусом Богаш Н.Я. зареєстровано спадкову справу № 74017571 від 02 травня 2025 року, про що видано Витяг про реєстрацію у спадковому реєстрі за № 81029482.

02 травня 2025 року, приватним нотаріусом Богаш Н.Я. позивачу видано лист відмову за № 02-14/90 від 02.05.2025 згідно якого вбачається, що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом видати не можна через відсутність правовстановлюючих документів на нерухоме майно - житловий будинок із надвірними спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 . Внаслідок цього, позивачка змушена звернутися до суду з позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за заповітом.

Відповідач ОСОБА_2 із заявою на відкриття спадщини не звертався.

Позивачка та її представник про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином своєчасно, в судове засідання не з"явилися, однак представник позивачки подав до суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задовольнити.

Відповідач про день, час та місце розгляду справи будучи повідомленим належним чином своєчасно, в судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, вимогши позивачки визнає повністю та не заперечує проти їх задоволення.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла бабуся позивачки, спадкодавець ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що виконкомом Великоком`ятівської сільської ради Виноградівського району, Закарпатської області видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 від 30 січня 2015 року.

На випадок своєї смерті за життя 22 лютого 2005 року спадкодавець ОСОБА_3 , 1932 року народження, мешканка АДРЕСА_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий 29 серпня 2007 року Виноградівським РВ УМВС України в Закарпатській області, КПП НОМЕР_2 .

Заповіт заповідачем не змінено і не скасовано.

Таким чином позивачка є єдиним спадкоємцем за заповітом.

Відповідач, онук спадкодавця, як спадкоємець за законом на спадщину не претендує.

Після смерті спадкодавця залишилася спадщина, а саме: житловий будинок із надвірними спорудами в АДРЕСА_1 , на який не виготовлено правовстановлюючі документи та який рахується за спадкодавцем ОСОБА_3 відповідно до довідки № 20.4-07/770 від 07.10.2024, що видана в.о. старости с. Великоком`ятівського старостинського округу Виноградівської міської ради.

Суд констатує, що позивачка після смерті своєї бабусі, як спадкоємець за заповітом спадщину прийняла на підставі ст. 1269 ЦК України, оскільки звернулась із заявою до приватного нотаріуса про відкриття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті бабусі ОСОБА_3 02 травня 2025 року.

За результатами звернення позивачки, приватним нотаріусом Богаш Н.Я. зареєстровано спадкову справу № 74017571 від 02 травня 2025 року, про що видано Витяг про реєстрацію у спадковому реєстрі за № 81029482.

В п.3.1 Узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.

Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. 02 травня 2025 року, приватним нотаріусом Богаш Н.Я. позивачу видано лист відмову за № 02-14/90 від 02.05.2025 згідно якого вбачається, що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом видати не можна через відсутність правовстановлюючих документів на нерухоме майно у спадкодавця.

Разом з цим спадкодавець за життя не вчинила передбачених чинним законодавством дій щодо державної реєстрації належного їй житлового будинку.

Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У відповідності до ч. 1 ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Майно спадкодавця ОСОБА_3 , відповідно до технічного паспорту складається із житлового будинку із надвірними спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та відповідно до технічного паспорту складається із житлового будинку, що позначений під літерою А площею 89,2 м2; літньої кухні, що позначена під літерою Б площею 26,8 м2, Сарай позначений під літерою В площею 13,6 м2, сарай позначений під літерою Г, площею 16,2 м2 ; Вбиральня позначена під літерою Д площею 1,6 м2 ; під літерою Е позначений свинарник площею 17,7 м2 ; під літерою Д розміщений Гараж який має площу 24,0 м2 ; під номером 1 позначені ворота довжиною 8,2 м, під номером 2 позначена огорожа довжиною 27,2 м.

Згідно архівних даних КП « Виноградівське РБТІ» станом на 01.01.2013 р. на житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 правовстановлюючі документи не оформлені.

Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачкою та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачкою на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 18, 81, 223, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 5, 16, 328, 392, 1216, 1220, 1222, 1223, 1261, 1268 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задоволити.

Визнати право власності у порядку спадкування за заповітом за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий 29 серпня 2007 року Виноградівським РВ УМВС України в Закарпатській області, КПП НОМЕР_2 , на житловий будинок із надвірними спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 та складається із житлового будинку, що позначений під літерою А площею 89,2 м2; літньої кухні, що позначена під літерою Б площею 26,8 м2, Сарай позначений під літерою В площею 13,6 м2, сарай позначений під літерою Г, площею 16,2 м2 ; Вбиральня позначена під літерою Д площею 1,6 м2 ; під літерою Е позначений свинарник площею 17,7 м2 ; під літерою Д розміщений Гараж який має площу 24,0 м2 ; під номером 1 позначені ворота довжиною 8,2 м, під номером 2 позначена огорожа довжиною 27,2 м.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13.10.2025.

ГоловуючийЛевко Т. Ю.