15.10.2025
УХВАЛА

Іменем України

14 жовтня 2025 року Холодногірський районний суд м.Харкова в складі:

головуючого судді Грінчук О.П.,

за участю секретаря Панової М.І.,

представника заявника Врагової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали скарги адвоката Врагової Ірини Іванівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на дії та рішення державних виконавців Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

в с т а н о в и в:

До суду надійшла вказана скарга на дії та рішення державних виконавців Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Євсюкова О.В. та Рудича Д.В., вчинені під час виконання виконавчих листів у справі №642/1448/24, виконавче провадження №78984641, в якій просила визнати неправомірними дії державних виконавців, а також визнати незаконними та скасувати постанови державних виконавців у вказаному виконавчому провадженні: про відкриття виконавчого провадження від 02.09.2025, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 02.09.2025, про стягнення виконавчого збору від 02.09.2025, про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 02.09.2025, про розшук майна боржника від 04.09.2025, про арешт коштів боржника від 04.09.2025.

В обгрунтування скарги зазначено, що рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 02.09.2024 року були задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначено ОСОБА_2 способи участі у вихованні дитини. Постановою Харківського апеляційного суду від 20 травня 2025 року змінено рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 02.09.2024 в частині способів участі батька у вихованні дитини. 02.09.2025 ОСОБА_1 отримала через веб-портал «Дія» постанову про відкриття виконавчого провадження №78984641 від 02.09.2025, постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 02.09.2025, постанову про стягнення виконавчого збору від 02.09.2025, постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 02.09.2025 та 04.09.2025 - постанову про розшук майна боржника від 04.09.2025 і постанову про арешт коштів боржника від 04.09.2025.

Заявник вважає, що вказані постанови винесені з грубим порушенням законодавства України та порушують права неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 та її матері, зокрема, арешт було накладено на гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а саме в Приватбанк, який використовується також і для отримання аліментів на неповнолітню дитину. Вказала, що державними виконавцями не з`ясовані факти добровільного виконання рішення суду та тієї обставини, що ОСОБА_1 ніяким чином не перешкоджає спілкуванню дитини з батьком. Постанова про розшук майна боржника від 04.09.2025 є також, на думку заявниці, незаконною, оскільки підставою видачі виконавчого листа був немайновий спір та ніяких майнових питань не вирішувалось, право власності на будь - які речі, або позбавлення права власності також не визначалось. На підставі викладеного, представник заявниці звернулась до суду із вказаною скаргою.

Ухвалою суду від 22.09.2025 скаргу прийнято до розгляду.

02.10.2025 до суду від державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Харкові Євсюкова О.В. надійшли пояснення, в яких він заперечує проти скарги, вказуючи, що постанови у виконавчому провадженні №78984641 ним винесено згідно норм ЗУ «Про виконавче провадження». Вказаний виконавчий лист №642/1448/24 підлягав прийняттю до виконання, на підставі ст. 3 ЗУ «Про виконавче провадження», в якій наведено перелік виконавчих документів, які підлягають примусовому виконанню. Також 19.09.2025 до відділу надійшла заява стягувача про те, що рішення суду з боку ОСОБА_1 не виконується. Крім того, витрати виконавчого провадження, виконавчий збір та його розмір передбачено також ЗУ «Про виконавче провадження», в тому числі, щодо вимог немайнового характеру. Також вказав, що накладаючи арешт на грошові кошти/рахунки, йому невідомо про призначення такого рахунку, а тому у випадку, якщо арешт накладено на рахунки, на які заборонено законом накладати арешт, про це повинен повідомити банк, в якому такий рахунок відкритий та до якого було направлено постанову про арешт коштів. Щодо винесення постанови про розшук майна боржника, державний виконавець вказав, що така постанова винесена, з метою задоволення вимог про стягнення виконавчого збору, витрат та штрафу. Також державний виконавець вважає, що скаржником порушено строк звернення до суду зі скаргою, а також, що скарга на постанови про стягнення виконавчого збору повинні розглядатись адміністративним судом.

06.10.2025 від представника стягувача, адвоката Янукян Л.Х., надійшов відзив на скаргу, відповідно до якого вона просила відмовити в задоволенні скарги з тих підстав, що виконавчий лист №642/1448/24 виконується представником органу державної влади, а саме виконавчої служби, відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема, ЗУ «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень. Тому представник вважає, що скаржником взагалі не обгрунтовано порушення її прав виконанням рішення суду, яке набрало законної сили та підлягає обов`язковому виконанню.

Представник скаржника в судовому засіданні вимоги скарги підтримала та просила задовольнити.

Представник стягувача та відділу виконавчої служби надали заяви про розгляд скарги без їх участі.

Вислухавши представника скаржника, суд дійшов до наступного висновку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 02.09.2024 були задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначено позивачу способи участі у вихованні дитини.

Постановою Харківського апеляційного суду від 20 травня 2025 року рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 02.09.2024 року змінено в частині способів спілкування батька з дитиною.

Виконавчий лист №642/1448/24 пред`явлений ОСОБА_5 до примусового виконання.

02.09.2025 державним виконавцем Шевченківського ВДВС у м. Харкові СМУ Міністерства юстиції Рудичем Д.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №78984641 з виконання виконавчого листа 642/1448/24.

02.09.2025 державним виконавцем Шевченківського ВДВС у м. Харкові СМУ Міністерства юстиції Рудичем Д.В. винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №78984641 (303 грн.)

02.09.2025 державним виконавцем Шевченківського ВДВС у м. Харкові СМУ Міністерства юстиції Євсюковим О.В. винесено постанову про стягнення виконавчого збору і в/п №78984641 (16000 грн.).

02.09.2025 про визначення розміру додаткових витрат в/п.

04.09.2025 про арешт коштів боржника, які містяться на рахунках/електронних гаманцях боржника, у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 16 303 грн.

04.09.2025 про розшук майна боржника автомобілів Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_1 , Toyota, д.н.з. НОМЕР_2 .

Відповідно до ч.1 ст. 447 ЦПК України визначено, що судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Статтею 447-1 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Скарга подається стороною виконавчого провадження до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Скарга подається в письмовій формі і підписується стороною виконавчого провадження, її представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. (ч.ч. 1, 2 ст. 448 ЦПК України)

Згідно з п. а ч.1 ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Оскаржувані постанови винесені державними виконавцями 02.09.2025 та 04.09.2025. Першочергово скаржниця звернулась до суду зі скаргою 12.09.2025. Вказана скарга ухвалою суду від 16.09.2025 повернута скаржнику без розгляду, у зв`язку з ненаданням доказів направлення її копії іншим учасникам провадження.

Після чого, скаржник повторно звернулась до суду зі скаргою 19.09.2025, яка ухвалою суду від 22.09.2025 прийнята до розгляду.

Враховуючи викладене, суд вважає, що порушення строків звернення до суду зі скаргою відсутні, у даному випадку. Крім того, судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Щодо вимог скарги по суті.

Положеннями ст. 3 ЗУ «Про виконавче провадження» наведено перелік виконавчих документів, які підлягають примусовому виконанню.

Статтею 4 Закону визначено підставі, коли виконавчий документ повертається стягувачу без прийняття до виконання.

Матвєєв П. зазначає, що рішення суду ОСОБА_1 не виконується, а тому він має право на пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Державний виконавець, перевіривши виконавчий лист, обгрунтовано дійшов висновку про те, що він підлягає прийняттю до примусового виконання, враховуючи, що рішення суду набрало законної сили, підстав для його повернення немає, та відкрив виконавче провадження №78984641.

Згідно зі ст. 42 ЗУ «Про виконавчий збір», кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ЗУ «Про виконавче провадження», Виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відтак, винесення постанов про виконавчий збір та витрати виконавчого провадження здійснено державним виконавцем в межах його повноважень у відповідності до вимог закону.

Крім того, згідно з положеннями ч.ч. 1, 2, 3 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Тому суд вважає, що накладення арешту на грошові кошти, які містяться на рахунках боржника, в межах суми витрат виконавчого провадження та виконавчого збору, відповідає положенням ч.3 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження». При цьому, вказана норма закону не містить розмежування можливості накладення арешту на кошти та рахунки боржника, в залежності від майнового чи немайнового характеру вимог стягувача.

Посилання скаржника на те, що на її банківський рахунок надходять аліменти на дитину, а тому на вказаний рахунок заборонено накладати арешт, суд не бере до уваги, враховуючи, що скаржником не заявлялось вимог про скасування арешту з наведених підстав та з наданням доказів на їх підтвердження, а судом перевіряється, згідно вимог скарги, саме правомірність винесення державним виконавцем постанови про арешт коштів боржника.

При цьому, в постанові від 04.09.2025 про арешт коштів державним виконавцем роз`яснено банківським установам, що арешт накладається на кошти на банківських рахунках за виключенням таких рахунків, які належать до рахунків зі спеціальним режимом. Вказана постанова державного виконавця банком виконана, про наявність заборони арешту рахунку не повідомлено.

Крім цього, скаржником не надано суду доказів про спеціальний режим банківського рахунку.

Таким чином, суд не вбачає неправомірності в діях державного виконавця щодо винесення постанови про арешт коштів.

Одночасно, суд вважає, що постанова державного виконавця про розшук майна боржника - автомобілів Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_1 , Toyota, д.н.з. НОМЕР_2 , є неправомірною, враховуючи, що розмір виконавчого збору та витрат виконавчого провадження 16 303 грн., однак, відсутні відомості про вартість транспортних засобів та про співмірність таких сум. Окрім цього, в постанові від 04.09.2025 про розшук майна зазначено, що розшук транспортних засобів оголошується з метою повного виконання рішення суду, що не узгоджується з положеннями виконавчого листа №642/1448/24.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина 1 статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі викладеного, суд вважає вимоги скарги такими, що підлягають частковому задоволенню, а саме в частині визнання дій державного виконавця щодо винесення постанови про розшук майна боржника неправомірними, а тому така постанова підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 2, 4, 10-13, 260-261, 447-451 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Скаргу адвоката Врагової Ірини Іванівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на дії та рішення державних виконавців Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задовольнити частково.

Визнати дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Євсюкова О.В. в частині винесення постанови від 04.09.2025 у виконавчому провадженні №78984641 про розшук майна боржника - неправомірними.

Скасувати постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Євсюкова О.В. від 04.09.2025 у виконавчому провадженні №78984641 про розшук майна боржника.

В іншій частині вимог відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 15.10.2025.

Головуючий