Справа № 627/1043/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року с-ще Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Каліберди В.А.,

з участю секретаря судових засідань - Коломієць Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Краснокутськ Богодухівського району Харківської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Краснокутська селищна рада Богодухівського району Харківської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу

ВСТАНОВИВ:

До Краснокутського районного суду Харківської області 31.10.2025 звернулася ОСОБА_1 із заявою, в якій просить встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , правовстановлюючого документу - свідоцтва про право власності на житло, виданого 04 лютого 1994 року Краснокутським районним комітетом приватизації Краснокутської районної Ради народних депутатів Харківської області на квартиру АДРЕСА_1 на ім`я « ОСОБА_1 », « ОСОБА_2 ».

В обґрунтування заяви заявник зазначила, що їй, ОСОБА_1 та чоловіку ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право власності на житло від 04 лютого 1994 року, виданого на підставі розпорядження № 327-ж Краснокутським районним комітетом приватизації Краснокутської районної Ради народних депутатів Харківської області.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заявниця являється спадкоємицею за законом після смерті чоловіка.

Спадщиною виступає квартира АДРЕСА_1 .

При зверненні до нотаріуса щодо оформлення спадщини нотаріусом були виявлені помилки у написанні прізвища у свідоцтві про право власності на житло, а саме прізвище співвласника вказане ОСОБА_3 , а згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_4 . У зв`язку з цим, державний нотаріус Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області 22 жовтня 2025 року винесла постанову №406/01-16 про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Також прізвище заявниці згідно паспорту громадянина України « ОСОБА_5 », а у свідоцтві про право власності на житло « ОСОБА_6 ». Зазначила, що такого роду помилка викликана можливо тим, що при проведенні приватизації вочевидь було не правильно зроблено переклад прізвища з російської « ОСОБА_6 », « ОСОБА_6 » на українську мову « ОСОБА_5 », « ОСОБА_5 », саме тому в свідоцтві про право власності на житло від 04 лютого 1994 року прізвище власників квартири зазначено « ОСОБА_6 », « ОСОБА_6 ».

Оскільки встановлення даного факту має для заявниці юридичне значення, а можливість внести зміни в документ у позасудовому порядку не можливо, вказаний юридичний факт підлягає встановленню у судовому порядку.

Ухвалою Краснокутського районного суду Харківської області від 03 листопада 2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду у порядку окремого провадження.

Ухвалою суду від 20 листопада 2025 року клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів та допит свідків задоволено. Витребувано інформацію у Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області щодо функціонування органу приватизації.

18.12.2025 року на виконання ухвали суду надійшла витребувана інформація з Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області.

У судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 підтримала заявлену вимогу та прохала задовольнити у повному обсязі. Пояснила, що через розбіжності у написанні прізвища заявниці та її чоловіка у свідоцтві про право власності на квартиру з паспортом ОСОБА_1 та свідоцтвом про смерть ОСОБА_2 вона не може оформити спадкові права. Встановлення факту належності правовстановлюючого документу має для заявниці юридичне значення, оскільки необхідне для реалізації права на оформлення спадщини. Окрім того, подала заяву про завершення розгляду цивільної справи №627/1043/25 у її відсутність у зв`язку з похилим віком та станом здоров`я, заявлені вимоги підтримує повністю.

Представник заінтересованої особи Краснокутської селищної ради у судове засідання не прибула, засобами системи «Електронний суд» надала заяву про розгляд справи №627/1043/25 без участі представника Краснокутської селищної ради за наявними в матеріалах справи документами, проти задоволення заяви не заперечують та покладаються при винесенні рішення на розсуд суду.

Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши доводи заяви, письмові докази, подані заяви сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права, як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 04 лютого 1994 року Краснокутським районним комітетом приватизації Краснокутської районної Ради народних депутатів Харківської області на підставі розпорядження №327-ж від 04 лютого 1994 року, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

З довідки КП «Краснокутське бюро технічної інвентаризації» за № 438 від 02.09.2025 року вбачається, що на квартиру АДРЕСА_1 станом на 31.12.2012 року зареєстровано право приватної спільної сумісної власності за ОСОБА_7 , ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Краснокутським районним комітетом приватизації Краснокутської районної Ради народних депутатів Харківської області. Реєстраційний номер: книга 27 номер запису 2962.

Згідно Витягу з Реєстру Краснокутської територіальної громади № 2025/012807513 та відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за № 2428 від 14.08.2025, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована з 20.01.1993 року за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до паспорта громадянина України № НОМЕР_1 , виданого 24.05.2021, орган, що видав 6344, прізвище заявниці « ОСОБА_8 », ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Чоловік ОСОБА_1 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 66 років в смт Краснокутськ Краснокутського району Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Краснокутським відділом РАГС 01 грудня 2000 року.

Факт, що ОСОБА_2 являється чоловіком ОСОБА_1 , підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 02.12.1958 року, свідоцтвом про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 , виданого повторно 17.05.1954 року.

Заявниця ОСОБА_1 має намір успадкувати належну чоловікові ОСОБА_2 частину квартири АДРЕСА_1 , відповідно до цього звернулася із заявою до Краснокутської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане нерухоме майно.

Однак, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №406/01-16 від 22 жовтня 2025 року державний нотаріус Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області, виконуючий обов`язки державного нотаріуса Краснокутської державної нотаріальної контори, відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , у зв`язку з розбіжністю прізвищ в документах на право власності на майно померлого.

Краснокутською селищною радою Богодухівського району Харківської області на виконання ухвали суду від 20.11.2025 про витребування доказів надано інформацію, що на даний час Краснокутський районний комітет приватизації не функціонує.

В судовому засіданні було допитано свідків.

Свідок ОСОБА_9 повідомила суду, що являється донькою заявниці ОСОБА_1 . Вказала, що у свідоцтві про право власності на квартиру прізвище батьків зазначене невірно « ОСОБА_6 », « ОСОБА_6 », оскільки її дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 », а також прізвище батьків « ОСОБА_5 », « ОСОБА_5 ». Вказала, що розбіжності у написанні прізвищ можливо сталося при перекладі прізвища батьків з російської мови згідно даних паспорту УРСР. Підтвердила той факт, що правовстановлюючий документ свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 належить її батькам ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що із родиною ОСОБА_1 знайомі з 1990 року, дружать сім`ями, добре знала покійного чоловіка заявниці - ОСОБА_2 . Вказала, що їхнє прізвище « ОСОБА_5 ». Розбіжності у написанні прізвищ заявниці та її чоловіка у документі на квартиру можливо сталися під час перекладу прізвища з російської мови.

Вирішуючи справу по суті, суд враховує наступні норми закону.

Відповідно до ч. 1ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожна особа має право на судовий захист.

Положеннями статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У ч. 1 ст. 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Можна зробити висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте, не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 встановлено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Як роз`яснено в п. 12 постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати доказ про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

За правовими позиціями Верховного Суду щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Для заявниці встановлення факту належності правовстановлюючого документу - свідоцтва про право власності на житло, виданого на ім`я « ОСОБА_1 », « ОСОБА_2 » має юридичне значення, оскільки необхідне для оформлення спадщини. Без встановлення вказаного факту ОСОБА_1 позбавлена можливості отримати спадщину.

Таким чином, заявник скористалася своїм правом на звернення до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та надала про це відповідні докази.

Підстав для суду вважати про наявність спору про право немає.

Аналізуючи вище наведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення заяви, так-як надані заявником документи містять розбіжності, які усунути у позасудовому порядку немає можливості, оскільки орган, який видав 04 лютого 1994 року свідоцтво про право власності на квартиру, з відповіді Краснокутської селищної ради на даний час не функціонує.

Виходячи з наданих доказів, суд дійшов висновку, що заява обґрунтована і підлягає задоволенню.

Під час подання заяви заявницею був сплачений судовий збір у розмірі 605,60 грн.

З урахуванням предмету заяви, відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Керуючись ст.259, 265, 293, 315, 316, 318, 319, 352, 354 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Краснокутська селищна рада Богодухівського району Харківської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу - задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , правовстановлюючого документу - свідоцтва про право власності на житло, виданого 04 лютого 1994 року Краснокутським районним комітетом приватизації Краснокутської районної Ради народних депутатів Харківської області, на квартиру АДРЕСА_1 на ім`я « ОСОБА_1 », « ОСОБА_2 ».

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України.

Заявник - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 .

Заінтересована особа Краснокутська селищна рада Богодухівського району Харківської області, адреса місцезнаходження: вул. Охтирська, буд. 1, с-ще Краснокутськ Богодухівського району Харківської області, 62002, .

Суддя Каліберда В. А.