Справа № 484/3105/25
Провадження № 2/484/1439/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого - судді Маржиної Т.В.,

за участю секретаря судового засідання - Чумак А.О.,

позивачки ОСОБА_1 , її представника - адвоката Болквадзе Б.М.,

представника відповідача Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_16.,

у відсутність представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Міністерства оборони України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ІНФОРМАЦІЯ_13, про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

04.06.2025 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Болквадзе Б.М. звернулася до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ІНФОРМАЦІЯ_13, про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, мотивуючи тим, що з вересня 2016 року вона проживала разом з ОСОБА_2 фактично як подружжя. Шлюб між ними не був зареєстрований, оскільки в цьому не було потреби. Вони разом проживали в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який спільно придбали в ОСОБА_3 , але не переоформили перехід права власності. Також вони разом займалися побутом, вели спільне селянське господарство, вирощували худобу, займалися городництвом, вирішували питання життєзабезпечення сім`ї, витрачаючи кошти на спільні цілі, робили ремонт в будинку, спільно проводили дозвілля, святкували дні народження та інші події. За період спільного проживання вона та ОСОБА_2 в шлюбі з іншими особами не перебували. Восени 2024 року ОСОБА_2 був призваний на військову службу до військової частини НОМЕР_1 , а 26.11.2024 року, під час виконання бойового завдання поблизу с. Новодмитрівка Покровського району Донецької області зник безвісти. За період проходження військової служби в ЗС України ОСОБА_2 на її картковий рахунок перераховував грошові кошти. Інших членів родини ОСОБА_2 не має, особи, які можуть бути спадкоємцями, відсутні, оскільки він з дитинства був сиротою. Встановлення факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу необхідно їй задля оформлення виплат грошового забезпечення військовополонених та зниклих безвісти. За таких обставин просила позов задовольнити та встановити вказаний вище факт.

Ухвалою суду від 12.06.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Сторонам роз`яснено порядок та строки подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, клопотань і доказів. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 надати суду витяг з послужного списку або довідку Форми-9 про склад сім`ї зниклого безвісти, а також анкету військовослужбовця, солдата військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зник безвісти 26.11.2024 року в районі с. Новодмитрівка Покровського району Донецької області. Зобов`язано позивача ОСОБА_1 до підготовчого засідання надати суду докази, якими вона має намір підтвердити факт відсутності інших родичів у ОСОБА_2 , зокрема, копії свідоцтв про смерть його батьків або рішення суду про позбавлення їх батьківських прав; інформацію про те, хто саме його виховував, якщо він був дитиною-сиротою або дитиною, позбавленою батьківського піклування, тощо; а також докази на підтвердження того факту, що ані вона, ані ОСОБА_2 не перебували у шлюбі з іншими особами у період з вересня 2016 року до 26.11.2024 року, а також у шлюбі між собою і, що такий шлюб, в разі його укладення, не був розірваний. Зобов`язано Первомайський відділ ДРАЦС у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надати суду інформацію про те, чи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з вересня 2016 року до 26.11.2024 року перебували у зареєстрованих шлюбах між собою або з іншими особами, а також, чи було зареєстроване розірвання шлюбу таких осіб, з наданням підтверджуючих документів.

17.06.2025 року від Первомайського відділу ДРАЦС у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшли витребувані докази.

24.06.2025 року від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Міністерства оборони України Тищенко М.С. надійшли письмові пояснення, в яких вона, пославшись на правові висновки, зазначені у постанові КЦС ВС від 17.01.2024 року у справі № 759/14906/18, зазначила, що самі по собі факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки, або спільна їх присутність на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, або факт реєстрації за такою адресою, при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Можливе проживання за однією адресою ніяким чином не підтверджує того факту, що між Позивачем та загиблим склалися і були усталені відносини, які притаманні подружжю. Сам лише факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю. Відповідно до ст. 21 СК України проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Позивач нічого не зазначає про родичів зниклого безвісти військовослужбовця, вказує лише, що ОСОБА_2 був сиротою, але не додає ніяких доказів стосовно їх відсутності. Таким чином не відомо чи перебуває зниклий безвісти ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, чи є в нього батьки, діти та інші родичі, які (після зникнення безвісти військовослужбовця) набувають право на отримання відповідних виплат, отже, у справі, ймовірно, наявний спір про право. Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти (далі Порядок № 884) визначено, що виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Порядком № 884 визначено, що для виплати грошового забезпечення дружині подається свідоцтво про шлюб. При цьому, даний Порядок не передбачає альтернативи підтвердження факту перебування у шлюбі, зокрема, рішенням суд про проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу. Тобто право на отримання грошового забезпечення має саме один із подружжя, відтак, факт спільного проживання Позивача та зниклого безвісти ОСОБА_2 не свідчить про те, що остання має офіційний статус дружини. Також позивачем не доведено та матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що між собою узгоджуються та доповнюють один одного, які б свідчили про спільне проживання Позивача та ОСОБА_2 як жінки та чоловіка, тобто наявність сім`ї, зокрема, що Позивач із ОСОБА_2 постійно спільно проживали, мали спільний бюджет внаслідок спільної праці, харчування, мали спільні витрати на купівлю майна спільного користування, брали участь в утриманні житла, ремонті, тобто відсутнє підтвердження реальності сімейних відносин, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовної заяви. За наведених обставин просила в задоволенні позову відмовити.

25.06.2025 року від представника відповідача Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_15. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що ОСОБА_2 проходив військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, особова справа на нього не складалася, а отже і витяг з послужного списку на солдата ОСОБА_2 у військовій частині відсутній. Щодо довідки «Форма-9 про склад сім`ї» зазначив, що чинним законодавством України не передбачено отримання такої довідки і також не визначено орган, який видає таку довідку. На військовослужбовця ОСОБА_2 у військовій частині НОМЕР_1 наявна обліково-послужна картка, копію якої надано на вимогу суду. Вважає, що у таких справах спір може виникнути лише між суб`єктами отримання одноразової грошової допомоги, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів. Відповідно, між заявницею та Міністерством оборони України такого спору бути не може, оскільки ця заінтересована особа не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги, тож у даній справі відсутній предмет спору, а тому є підстави для закриття провадження у справі. За таких обставин просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Ухвалою суду від 25.07.2025 року закрито підготовче провадження в наданій справі та призначено справу до судового розгляду по суті; зобов`язано позивача забезпечити явку свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в судове засідання.

03.10.2025 року від представника відповідача Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_16. надійшла заява, в якій він зазначив, що ОСОБА_1 зверталася до командування військової частини НОМЕР_1 щодо отримання витягу із послужного списку або форми-9, матеріалів службового розслідування, витягу із наказу про зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , витягу із журналу бойових дій, довідки форми-6 військовослужбовця солдата ОСОБА_2 . Крім того, додав, що особисте розпорядження на випадок смерті, полону або зникнення безвісті солдата ОСОБА_2 у військовій частині НОМЕР_1 відсутнє.

В судовому засіданні позивачка та її представник Болквадзе Б.М. позов підтримали, просили його задовольнити. Позивачка зазначила, що за період їх спільного проживання ОСОБА_2 в шлюбі ні з ким не перебував, інших родичів у нього не має, він сирота з дитинства. Також додала, що наразі на спадщину вона не претендує.

Представник відповідача Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_16. просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ІНФОРМАЦІЯ_13 належним чином повідомлена про розгляд справи, однак представник в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, наданих сторонами, з врахуванням позицій сторін, викладених у поданих ними заявах по суті справи, та в судовому засіданні, а також пояснення свідків, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до принципу диспозитивності, закріпленого у статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підстави вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі № 450/1686/17).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , солдат військової частини НОМЕР_1 , зник безвісти 26.11.2024 року під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Новодмитрівка Покровського району Донецької області, що підтверджується сповіщенням сім`ї № 850, виданим ІНФОРМАЦІЯ_3 від 05.12.2024 року на ім`я ОСОБА_1 /а.с.11/.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 17.01.2025 року за № 0000054 відкрито кримінальне провадження за ч.1 ст. 115 КК України за заявою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про те, що відповідно до сповіщення сім`ї № 850 від 05.12.2024 року, виданого начальником групи персоналу ІНФОРМАЦІЯ_4 , її співмешканець - солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , зник безвісти 26.11.2024 року під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Новодмитрівка Покровського району Донецької області. Букальний епітелій не відбирався, так як безвісно зниклий ОСОБА_2 будь - яких рідних братів, сестер, дядьків, тіток, батьків та дітей не має /а.с.21/.

Згідно з паспортом № НОМЕР_2 , виданим 10.09.2021 року органом 4814, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є уродженцем с. Лиса Гора Первомайського району Миколаївської області /а.с.9/.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Лиса Гора Первомайського району Миколаївської області, громадянин України, зареєстрований в АДРЕСА_1 з 17.07.2001 року по теперішній час, що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області про реєстрацію місця проживання особи № 1431/3 від 28.09.2021 року /а.с.10/.

Відповідно до відомостей паспорту НОМЕР_3 , виданого 05.12.2011 року Первомайським МВ УМВС України в Миколаївській області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка с. Рєчуло Каларашського району країни Молдова, з 30.09.2008 року зареєстрована в АДРЕСА_2 /а.с.5/.

З витягу з реєстру Мигіївської територіальної громади № 2023/002886115 від 10.04.2023 року вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована в АДРЕСА_1 /а.с.123/.

Актом про факт проживання за адресою: АДРЕСА_1 від 20.03.2025 року, складеним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованим та мешканцем АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрованою та мешканкою АДРЕСА_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрованим та мешканцем АДРЕСА_1 , встановлено, що ОСОБА_1 проживала однією сім`єю разом зі співмешканцем ОСОБА_2 з вересня 2016 року по день зникнення ОСОБА_2 - 26.11.2024 року, спільними зусиллями вони покращували житлові умови, проводили ремонт, вели особисте селянське господарство та мали спільний побут за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.12/.

За даними Лисогірського старостинського округу Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає в АДРЕСА_1 , разом з нею постійно з 2016 року проживав її співмешканець ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом вони вели особисте селянське господарство та мали спільний побут, що підтверджується довідками Виконавчого комітету Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області № 1084 від 09.12.2024 року, № 1083 від 09.12.2024 року та № 141 від 03.02.2025 року /а.с.13, 14, 124/.

З виписки з погосподарської книги № 7 на 2016-2023 роки Лисогірської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, виданої Виконавчим комітетом Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області № 466 від 26.05.2025 року, вбачається, що головою домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до членів родини входить співмешканка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дочка співмешканки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . Власником будинку є ОСОБА_9 , яка померла у 2008 році /а.с.20/.

Відповідно до розписки про отримання коштів від 22.10.2021 року ОСОБА_3 22.10.2021 року отримала від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 50 000 грн. за житловий будинок загальною площею 49,4 кв. м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 зобов`язується не продавати, не заставляти, не виставляти і не пропонувати на продаж вищевказаний житловий будинок. За цією розпискою ОСОБА_3 гроші від ОСОБА_1 у повному обсязі отримала, претензій не має /а.с.22/.

Однак належними доказами права власності особи на об`єкт нерухомого майна є інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно та/або виписка підтвердження чинності запису на об`єкт нерухомого майна з Бюро технічної інвентаризації. Тож надана розписка не є належним доказом щодо підтвердження права власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Також суду не надано рішення суду про визнання права власності за позивачкою та/або ОСОБА_2 на вказаний житловий будинок. Крім того, у суду відсутні докази, які б підтверджували право власності ОСОБА_3 на зазначений житловий будинок.

З виписок АТ «Ощадбанк» з карткового рахунку ОСОБА_1 за період з 01.09.2024 року по 30.10.2024 року вбачається, що ОСОБА_2 вісім разів здійснював перекази грошових коштів на рахунок ОСОБА_1 , сума кожної транзакції складає 500 грн. /а.с.15-17/.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Частинами першою та другою статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Разом з цим, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарство це сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.

Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 07.12.2020 року у справі № 295/14208/18-ц, від 03.03.2021 року у справі № 127/28507/15 належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зазначено, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22.08.2018 року у справі № 644/6274/16-ц та Верховним Судом у постановах від 09.01.2020 року у справі № 186/421/17; від 09.06.2021 року у справі № 346/5702/18 та від 01.09.2021 року у справі № 523/9720/17.

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання коштів, перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки самі по собі без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те що між сторонами склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15.08.2019 року у справі № 588/350/15, від 19.03.2020 року у справі № 303/2865/17, від 23.09.2021 року у справі № 204/6931/20, від 30.06.2022 року у справі № 694/1540/20, від 12.12.2019 року у справі № 490/4949/17).

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Факт спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не може бути встановлений лише показаннями свідків та наявністю спільних фотографій за відсутності інших доказів (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 04.12.2023 року у справі № 543/563/22).

Отже наведена судова практика свідчить про те, що питання щодо встановлення факту спільного проживання однією сім`єю вирішується у кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених обставин справи та поданих сторонами доказів.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність, допустимість і достатність таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

За положеннями частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Разом з тим встановлення судом факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є визнанням державою сімейних стосунків фізичних осіб і за своєю суттю є альтернативою зареєстрованого шлюбу, а отже такі відносини мають бути правомірними.

Однак відповідно до частини першої статті 25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі.

У постановах Верховного Суду від 18.07.2018 року у справі № 522/1252/14-ц (провадження № 61-11255св18), від 26.09.2018 року у справі № 244/4801/13-ц (провадження № 61-23286св18), від 25.04.2019 року у справі № 759/4596/18 (провадження № 61-3852св19), від 13.05.2024 року у справі № 727/8026/23 (провадження № 61-5139св24) визначено, що для встановлення факту спільного проживання необхідною умовою є, зокрема, неперебування осіб у будь якому іншому шлюбі.

Також у Постанові Верховного Суду від 08.12.2021 року у справі № 531/295/19 зазначено, що встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу можливе виключно за умови, що ані чоловік, ані жінка в цей період не перебували в зареєстрованому шлюбі з іншими особами.

Тлумачення наведених вище норм сімейного законодавства дає підстави стверджувати, що законодавець визначив пріоритетність зареєстрованого шлюбу, також визначений принцип одношлюбності і заборони на укладання шлюбу з особою, яка вже перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі.

Дана позиція також висвітлена Верховним Судом від 12.03.2025 року в справі № 336/1978/23 (провадження № 61-15936св24).

Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 2 від 12.12.2024 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , 07.10.2008 року у Лисогірській сільській раді Первомайського району зареєстровано шлюб, актовий запис № 17, прізвище нареченої після реєстрації шлюбу змінено на « ОСОБА_11 ». 02.07.2013 року Відділом ДРАЦС по Первомайському району реєстраційної служби Первомайського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області внесено відомості про розірвання зазначеного шлюбу, актовий запис № 9 /а.с.125 на звороті-128/.

З наданої суду Первомайським відділом ДРАЦС у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) інформації № 908/23.18-32 від 17.06.2025 року вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з вересня 2016 року до 26.11.2024 року в зареєстрованих шлюбах з іншими особами не перебували /а.с.33/.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила суду, що проживає в АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 її сусіди. Вона все життя жила з ОСОБА_2 на одній вулиці та спілкувалася по-сусідськи, а ОСОБА_1 знає не так давно, вони з ОСОБА_2 почали жити разом в його будинку з 2016 року і жили до часу його зникнення. Зазначила, що інших родичів у нього не має, його батьки давно померли, потім померли дід і баба, братів і сестер не було. ОСОБА_1 з ОСОБА_2 тримали худобу, птицю. ОСОБА_2 вважав ОСОБА_1 своєю цивільною дружиною. До того як вони почали жити разом, ОСОБА_1 жила в себе, а ОСОБА_2 жив сам. Вони разом придбали будинок у ОСОБА_3 перед війною, оскільки його будинок знаходиться дуже далеко. Спільних дітей у них не було. Діти ОСОБА_1 жили з ними в одному будинку, а потім виросли і поїхали.

Свідок ОСОБА_6 пояснив суду, що є сусідом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . ОСОБА_2 знає ще з дитинства, а ОСОБА_1 з 2016 року, коли вони з ОСОБА_2 почали разом проживати. Вони жили як чоловік та жінка, але в цивільному шлюбі. На початку війни придбали спільний житловий будинок, займалися господарством, птицею, худобою та городом. В гості вони як сусіди один до одного не ходили, лише бачилися в селі. Родичів у ОСОБА_2 не має. Батьки померли, братів, сестер та дітей у нього не було.

Від клопотання про допит свідка ОСОБА_4 позивачка відмовилася в судовому засіданні 22.09.2025 року, зазначивши, що його місцезнаходження невідомо.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з положеннями статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 та 2 статті 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достовірність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Частинами 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України передбачено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

З огляду на зазначене, кожен факт та обставини, що підлягають доказуванню під час розгляду цивільної справи, зокрема й щодо наявності перешкод у здійсненні користування майном, протиправної поведінки особи та її винуватості у завданні шкоди, має бути підтверджено повнотою зібраних доказів, а переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед судом, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку.

В підготовчому засіданні суд зобов`язував позивачку надати докази, якими вона має намір обґрунтовувати вимоги позовної заяви, представник позивачки в судовому засіданні зазначив, що вважає надано достатньо доказів для встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Однак покази свідків є недостатніми за своєю природою в разі, якщо відсутнє їх підтвердження іншими доказами.

Вищенаведеними доказами не підтверджується факт того, що відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мали ознаки, притаманні подружжю, хоча вони спільно проживали в будинку по АДРЕСА_1 , проте суду не надано жодних доказів на підтвердження того, що вони мали спільний бюджет, разом займалися особистим селянським господарством, брали участь в утриманні будинку та його ремонті, разом відпочивали, святкували урочисті події, купували продукти та речі побутового вжитку для спільного користування, оплачували комунальні послуги тощо, тобто відсутнє підтвердження реальності сімейних відносин.

Тож суду не надано доказів, сукупність яких беззаперечно б підтверджувала факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Крім того, частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 04.06.2010 року виконкомом Лисогірської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, вбачається, що ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_10 в с. Лиса Гора Первомайського району Миколаївської області, актовий запис № 43 /а.с.101, 124 на звороті/.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого 14.07.2008 року Лисогірською сільською радою Первомайського району Миколаївської області, ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_11 в с. Лиса Гора Первомайського району Миколаївської області, актовий запис № 39 /а.с.102, 125/.

Зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , виданого 04.05.2001 року Лисогірською сільською радою Первомайського району Миколаївської області, вбачається, що ОСОБА_13 помер ІНФОРМАЦІЯ_12 в с. Лиса Гора Первомайського району Миколаївської області, актовий запис № 37 /а.с.100/.

Відомості про мати ОСОБА_2 , його братів, сестер, дітей та інших родичів у суду відсутні. Дослідивши вищевказані свідоцтва про смерть, надані позивачкою, можна припустити, що ОСОБА_12 є батьком ОСОБА_2 , а ОСОБА_13 та ОСОБА_9 є його дідом та бабою, однак суду не надано свідоцтв про народження ОСОБА_2 та ОСОБА_12 , що б дозволило перевірити імена їх батьків.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 року відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до п.п.2 п.1 ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Згідно з п.1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Абзацом першим пункту 6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення.

Відповідно до абз.2 п.6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону).

Абзацом четвертим п.6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.

Згідно з абз.5 п.6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.

Відповідно до абз.6 п.6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплата грошового забезпечення особі (особам), визначеній (визначеним) в особистому розпорядженні на випадок полону, та особам, передбаченим цим пунктом, здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців у нейтральних державах або зникнення безвісти, їх звільнення з полону або визнання судом безвісно відсутніми чи оголошення судом померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини.

Відповідно до абз.9 п.6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзацах четвертому - п`ятому цього пункту, належні та не виплачені військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками, а також інтернованим у нейтральних державах або зниклим безвісти, суми грошового забезпечення після оголошення їх судом померлими включаються до складу спадщини.

Згідно з абз.2 п.4 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» батькам та неповнолітнім дітям, а також дітям - особам з інвалідністю з дитинства (незалежно від їх віку) військовослужбовців, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження військової служби, державою виплачується одноразова грошова компенсація в розмірі суми державного страхування військовослужбовців з урахуванням коефіцієнта індексації грошових доходів.

Абзацом восьмим п.6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абз.1 п.1 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України

від 30.11.2016 р. № 884

(в редакції постанови Кабінету Міністрів України

від 15.04.2025 р. № 449) (далі Порядок), цей Порядок визначає механізм виплати грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, Служби зовнішньої розвідки, розвідувального органу Міноборони, розвідувального органу Адміністрації Держприкордонслужби, Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти (далі - військовослужбовці), особі (особам), визначеній (визначеним) військовослужбовцем в особистому розпорядженні, складеному на випадок захоплення в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, про виплату грошового забезпечення особі (особам) за його вибором із зазначенням розмірів часток таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону), та особам, зазначеним в абзацах четвертому і п`ятому пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - визначені особи).

Абзацом першим пункту 3 Порядку встановлено, що виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, визначеним особам за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

Абзацом третім пункту 5 Порядку передбачено, що виплата визначеним особам грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) щодо військовослужбовців, зниклих безвісти, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або дати складення актового запису про смерть включно.

На солдата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведена обліково-послужна картка до військового квитка серії НОМЕР_7 /а.с.48/.

За таких обставин судом встановлено, що солдат ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 .

В демографічних даних на військовослужбовця солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відомостях про найближчих родичів зазначив ОСОБА_1 як дружину /а.с.47/.

Водночас відповідно до інформації наданої начальником відділу персоналу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_14 , солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , особисте розпорядження на випадок загибелі або захоплення в полон не складав /а.с.129/.

Отже Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України

від 30.11.2016 р. № 884, визначено умови отримання виплат грошового забезпечення військовослужбовців, зниклих безвісти, та вичерпний перелік осіб, яким надано право на отримання виплат грошового забезпечення військовослужбовців, зниклих безвісти.

Таким чином відсутні норми закону, які б надавали право особам, що спільно проживали як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу із військовослужбовцем, зниклим безвісти, на отримання виплат грошового забезпечення, а також в наданій справі відсутнє особисте розпорядження військовослужбовця ОСОБА_2 , складене на випадок зникнення безвісти, про виплату грошового забезпечення за його вибором ОСОБА_1 .

Главою 6 ЦПК України передбачений порядок розгляду судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення

Юридичні факти - це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Суд вправі розглядати справи про встановлення факту в разі, якщо цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку, в тому числі і встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Разом з тим, позиція представника відповідача військової частини НОМЕР_1 щодо відсутності спору в даній справі у зв`язку з тим, що спір у таких справах може виникнути лише між суб`єктами отримання грошової допомоги, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, й відповідно між позивачкою та Міністерством оборони України такого спору бути не може, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_13 не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги, є неспроможною, оскільки суд вважає, що за обставин викладених вище у справі наявний предмет спору.

Крім того, оскільки відповідно до абз.1 п.3 та абз.3 п.5 Порядку виплата зазначеного грошового забезпечення здійснюється визначеним особам за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) щодо військовослужбовців, зниклих безвісти, то саме між позивачкою та військовою частиною наявний спір з приводу питання, чи має право позивачка на отримання виплат такого характеру.

Враховуючи наведене, факт проживання позивачки однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 не має для неї юридичного значення, оскільки не породжує прав та обов`язків, задля забезпечення яких вона звернулася до суду з наданим позовом, оскільки такий факт не надасть їй право на отримання виплат грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 як такого, що зник безвісти.

Водночас суд зауважує, що рішення в наданій справі не перешкоджає зверненню позивачки до суду з такою самою вимогою, але з інших підстав, тобто у випадку, якщо факт, який вона просить встановити, дійсно буде мати юридичне значення в інших випадках, передбачених законом.

Суд, дослідивши наявні у справі письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 77-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ІНФОРМАЦІЯ_13, про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_8 , адреса: АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 .

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_9 , адреса: АДРЕСА_5 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ІНФОРМАЦІЯ_13, код ЄДРПОУ НОМЕР_10, адреса: АДРЕСА_6

Повний текст судового рішення виготовлено 15 жовтня 2025 року.

СУДДЯ: