Справа № 626/1721/25
Провадження № 2/626/684/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

06.10.2025 року м.Берестин

Берестинський районний суд Харківської області у складі:

головуючої судді Бєлостоцької О.В.,

при секретарі Івашкіній Т.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

30.05.2025 року позивач звернувся до Берестинського районного суду Харківської області із позовом, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № Р24.21839.005105415 від 04.04.2019 року у розмірі 131778 гривень 70 копійок та судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 2422 гривень 40 копійок.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що 04.04.2019 року між АТ «Ідея Банк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № Р24.21839.005105415. Відповідно до розділу 1 договору банк надає позичальнику кредит у розмірі 61253гривні 00 копійок, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами і платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно із Графіком платежів. Кредит надається строком на 48 місяців, погоджений розмір процентної ставки - 2% річних. Підписанням відповідного кредитного договору позичальник також приєднався до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (у редакції, що діяла станом на дату укладення договору, і яка розміщена за посиланням https://ideabank.ua/uk/about/public-contracts) та підтвердив свою обізнаність про Умови та Тарифи банку. На виконання умов вищевказаного договору АТ «Ідея Банк» свої зобов`язання по видачі відповідної суми кредиту виконав повністю.

Всупереч умов кредитного договору відповідач не здійснив своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам у строк, вказаний у договорі, чим суттєво порушив взяті на себе договірні зобов`язання.

25.07.2023 року між АТ «Ідея Банк» і ТОВ «СВЕА ФІНАНС» ( попередня назва - «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА») було укладено договір факторингу №01.02-31/23, на підставі якого позивач отримав право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором №P24.21839.005105415 від 04.04.2019 року.

Згідно розрахунку заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (попередня назва - «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА») за кредитним договором №P24.21839.005105415 від 04.04.2019 року станом на дату подачі позову, складає: заборгованість за основним боргом - 53 795 гривень 15 копійок, заборгованість за відсотками, - 3 763 гривні 29 копійок, заборгованість за іншими процентними платежами - 74 220 гривень 26 копійок, а всього - 131 778 гривень 70 копійок, які позивач просить стягнути з відповідачки ОСОБА_1 разом із витратами, пов`язаними із сплатою судового збору в розмірі 2422 гривні 40 копійок на його користь.

Ухвалою судді Берестинського районного суду Харківської області від 02.06.2025 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Берестинського районного суду Харківської області від 30.06.2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивача у позовній заяві зазначив, що просить розглянути справу за його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Билим О.М. в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив розглядати цивільну справу № 626/1721/25 у відсутність відповідачки та її представника.

Представник відповідача адвокат Билим О.М. надав письмові пояснення (а.с.70-72), в яких просив врахувати, що включення до суми заборгованості комісії в розмірі 74220 грн 26 коп є необгрунтованим, оскільки встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у спірних правовідносинах; положення п.1.4 кредитного договору № P24.21839.005105415 від 04.04.2019 року, яким встановлено щомісячну плату за обслуговування кредитної заборгованості, є нікчемним, що відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19.

З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 04.04.2019 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № P24.21839.005105415 відповідно до п.п. 1.1, 1.2, 1.3, 2.1 якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 61253 гривні 00 копійок, включаючи витрати на страховий платіж, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості ) згідно з умовами цього договору; строком на 48 місяців; за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 1,99% річних від залишкової суми кредиту; Позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 48 щомісячних внесках включно до 4 дня/числа кожного місяця, згідно Графіку щомісячних платежів. (а.с.6-9).

Відповідачем власноручно підписано кредитний договір № P24.21839.005105415 від 04.04.2019 року ( а.с.6-9) та Паспорт споживчого кредиту (а.с.11-12).

Як вбачається з п. 1.4 кредитного договору № P24.21839.005105415 від 04.04.2019 року, паспорту споживчого кредиту, сторони узгодили плату за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,95% щомісячно від початкової суми кредиту (а.с.11-12).

Згідно п.1.4 кредитного договору № P24.21839.005105415 від 04.04.2019 року плата за обслуговування кредиту банком включає в себе:

-надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо;

-надання інформації по рахунку позичальника з використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника;

-опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.

Позичальник оплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором (а.с.6-9).

04.04.2019 року АТ «Ідея Банк» перерахувало ОСОБА_1 в рахунок договору № P24.21839.005105415 від 04.04.2019 року 50823 грн 37 коп та 10420 грн 63коп, що підтверджується копіями ордеру-розпорядження № 1, 2 від 04.04.2019 року (а.с.18).

Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості за кредитним договором №P24.21839.005105415 від 04.04.2019 року станом на 25.07.2023 року заборгованість ОСОБА_1 становить: заборгованість за основним боргом у розмірі 53795,15грн; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками у розмірі 3763,29грн; заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями у розмірі 74220,26грн; загальна заборгованість становить 131778 грн 70 коп (а.с.24).

25.07.2023 року між АТ «Ідея банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено договір факторингу № 01.02-31/23, відповідно до умов якого АТ «Ідея банк» відступає ТОВ «Росвен Інвест Україна», а ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуває права вимоги за договорами від АТ «Ідея банк» та сплачує АТ «Ідея банк» за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору (а.с.27-31).

Згідно п.2.1 договір факторингу № 01.02-31/23 від 25.07.2023 року права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом та визначені в Реєстрі боржників, який є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до платіжної інструкції № 9217 від 26.07.2023 року ТОВ «Росвен Інвест Україна» проведено оплату на рахунок АТ «Ідея банк» у розмірі 11963508,00 гривень за договором факторингу № 01.02-31/23 від 25.07.2023 року (а.с.34).

Рішенням єдиного учасника ТОВ «Росвен Інвест Україна» № 1 від 25.03.2024 року змінено назву з ТОВ «Росвен Інвест Україна» на ТОВ «Свеа Фінанс» (а.с. 39).

За даними витягу з Реєстру боржників №1 до договору факторингу № 01.02-31/23 від 25.07.2023 року позивач набув право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором

№P24.21839.005105415 від 04.04.2019 року на загальну суму заборгованості в розмірі 131778 гривень 70 копійок (а.с.35-38 ).

За вказаних обставин, суд вважає встановленим факт переходу права вимоги до відповідача від АТ «Ідея Банк» до ТОВ «Свеа Фінанс».

Крім того, презумпція правомірності договору факторингу, передбачена статтею 204 ЦК України, також не спростована.

Таким чином, між сторонами склалися правовідносини з приводу виконання зобов`язання за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки.

У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Враховуючи, що відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором № P24.21839.005105415 від 04.04.2019 року в частині повернення кредитних коштів, позивачем доведено, що до нього на підставі договору факторингу № 01.02-31/23 від 25.07.2023 року перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за вказаним договором, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за договором кредиту № P24.21839.005105415 від 04.04.2019 року, яка складається із заборгованості за основним боргом в розмірі 53795гривень 15 копійок та заборгованості за відсотками в розмірі 3763 гривні 29 копійок, а всього - 57558 гривень 44 копійки.

Щодо стягнення заборгованості за обслуговування кредитної заборгованості - комісії суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини 2 статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Відповідно до частин 1-2, 5, 8 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, вказаним законом безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію пов`язану з наданням кредиту.

Водночас, наявність такої комісії вимагає зазначення в кредитному договорі переліку додаткових та супутніх фінансових послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням/поверненням кредиту, що надаються позичальнику, адже, само по собі надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку/фінансової установи, й виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20).

Відповідно до ч. 1, 2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до ч. 5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19 комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та 2 ст.11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому, до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч. 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що положення кредитного договору № Р24.21839.00510515 від 04.04.2019 року, пунктом 1.4 якого встановлено щомісячну плату за обслуговування кредитної заборгованості, є нікчемними відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.06.2019 року у справі № 916/3156/17 дійшла висновку, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Приймаючи до уваги наведене вище, позовні вимоги в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за іншими процентними платежами за обслуговування кредитної заборгованості (комісія) в розмірі 74 220 гривні 26 копійок задоволенню не підлягають.

Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача на підставі ст.141 ЦПК України слід стягнути понесені витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (43,7%) в розмірі 1058 гривень 59 копійок.

Керуючись ст.ст.4, 12, 76-81, 89, 137, 141, 258-259, 263-268, 274 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» (місцезнаходження: 03124, м.Київ, бульвар Вацлава Гавела, будинок 6; ідентифікаційний код в ) до ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» заборгованість за кредитним договором № Р24.21839.005105415 від 04.04.2019 року, яка складається із заборгованості за основним боргом 53795гривень 15 копійок, заборгованості за відсотками 3763 гривні 29 копійок, а всього у розмірі 57558 гривень 44 копійки.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1058 гривень 59 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 06 жовтня 2025 року.

Суддя