Справа № 737/743/25
Проваждення № 2/737/321/25
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

13 жовтня 2025 року с-ще Куликівка

Куликівський районний суд Чернігівської області у складі

головуючого суддіКоренькова А.А.
секретаря судового засіданняЧередниченка С.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін справу № 737/743/25
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»
представник позивачаУсенко Михайло Ігорович
доОСОБА_1
простягнення заборгованості
учасники справи та представники:не з`явилися

в с т а н о в и в :

20 серпня 2025 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовом ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 3729821 від 25.02.2021 в розмірі 11480 грн. 00 коп. та судових витрат.

Свої вимоги мотивує тим, що 25.02.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №3729821, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 3 500 грн 00 коп., а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Договір укладено відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами Договору. Всупереч умов кредитного договору відповідач не виконав зобов`язання - не вносив платежі передбачені умовами кредитного договору внаслідок чого утворилася заборгованість.

Станом на дату подання позову заборгованість відповідача перед позивачем становить 11 480 грн 00 коп, а саме: заборгованість за тілом кредиту - 3 500 грн 00 коп.; заборгованість за відсотками - 7 980 грн 00 коп.

21.09.2021 ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір факторингу № ККАУ-21092021, згідно з яким ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «Авентус Україна», у тому числі до ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит № 3729821.

Невиконання відповідачем своїх зобов`язань за укладеним кредитним договором стало підставою для пред`явлення позову.

Ухвалою суду 21.08.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Відповідач подав відзив, в якому позов не визнає, посилається на відсутність доказів перерахування позивачем коштів на банківську картку відповідача на виконання умов кредитного договору №3729821, вказує на відсутність доказів підписання кредитного договору відповідачем. Зазначає, що позивачем пропущений строк позовної давності, а заявлені до стягнення штрафні санкції за своїм розміром є надмірними, непропорційними та такими що порушують принцип справедливості. Також відповідачем надані заперечення на заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в яких вказує, що позивачем в обґрунтування понесених витрат на правову допомогу надано договір про надання правничої допомоги, укладений з адвокатським об`єднанням, співвласником якого є генеральний директор юридичної особи, яка є позивачем в цій справі. На думку відповідача вказане свідчить про наявність конфлікту інтересів і ставить під сумнів реальність витрат. Також вказує на те, що позивачем не надано доказів здійснення витрат на правничу допомогу (платіжних доручень, квитанцій про оплату, банківських виписок тощо), що є підставою для відмови у стягнення цих витрат. Також зауважує, що враховуючи характер позову, який є типовим та не потребує значних зусиль для складання, заявлена позивачем до відшкодування вартість витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірною складності справи та має бути зменшена.

11.09.2025 від позивача надійшли письмові пояснення, в яких вказує на те, що стороною позивача надані всі докази які підтверджують витрати на правничу допомогу. Відсутність в матеріалах справи платіжних документів не може бути підставою для відмови у стягненні судових витрат за наявності інших доказів (договір, акт з детальним описом наданих послуг, рахунок на оплату), які свідчать про надання правової допомоги та обґрунтовують понесені витрати.

Судове засідання призначене на 17.09.2025 було відкладене у зв`язку з витребуванням додаткових доказів.

В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву в якій просив розглядати справу за відсутності представника позивача.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнає.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Судом встановлено, що 25 лютого 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 3729821 (а.с.17 на звороті - 20).

Відповідно до п. 1.2. Договору, на умовах, встановлених Договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Сума кредиту (загальний розмір) складає 3 500 грн. 00 коп. (п. 1.3 Договору)

Строк кредиту становить 30 днів. Дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів, що є Додатком № 1 до цього Договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору. (п. 1.4. Договору)

Відповідно до п. 2.1. Договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем Товариству з метою отримання кредиту.

В додатку № 1 до Договору про надання споживчого кредиту № 3729821 від 25.02.2021, зазначений Графік платежів з якого вбачається наступне: дата повернення кредиту та сплати нарахованих процентів - 27.03.2021, сума кредиту - 3500 грн. 00 коп., сума нарахованих процентів - 10 грн. 50 коп., разом до оплати - 3510 грн. 50 коп.

Сторони погодили, що стандартна процентна ставка становить 1,90% в день за користування кредитом та застосовується в межах строку кредиту вказаного в п. 1.4 договору, у межах нового строку кредиту, якщо відбулась пролонгація за ініціативою споживача відповідно до п. 4.2. Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулась автопролонгація відповідно до п. 4.3 Договору. (п. 1.5 Договору)

Знижена процентна ставка 0,01 % в день застосовується відповідно до наступних умов. Якщо споживач у межах строку, визначеного пунктом 1.4 Договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою Споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк. У випадку невиконання Споживачем умов кредитного договору користування кредитом здійснюється за стандартною процентною ставкою (п. 1.5.1 Договору).

Відповідно до п. 3.1. Договору, нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».

Відповідно до п. 3.3. Договору, розмір процентної ставки, встановлений в п. 1.5 Договору, залежить від умов її встановлення та є незмінним протягом усього строку дії Договору та не може бути збільшений Товариством в односторонньому порядку.

Згідно п. 4.3.1 сторони домовились, що у випадку, якщо у Споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль.

Відповідно до п. 6.1. Договору, сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно Графіка платежів, крім випадку передбаченого в пп. 6.1.1 Договору.

Договір про надання споживчого кредиту та Графік платежів до договору про надання споживчого кредиту № 3729821 від 25.02.2021 підписані електронним підписом відповідача, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора С880352 (а.с. 17 на звороті-21).

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 20.09.2021 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 3729821 від 25.02.2021 становить 11480 грн. 00 коп. в тому числі тіло кредиту 3500 грн. 00 коп. та проценти за користування кредитом за період з 25.02.2021 по 25.06.2021 (120 днів) - 7 980 грн 00 коп..

Розрахунок заборгованості відповідає положенням пунктів 1.5, 3.1, 4.3.1 Договору та відповідачем не заперечується. Іншого розрахунку заборгованості, відмінного від наданого позивачем, суду не надано.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до змісту Договору про надання споживчого кредиту №3729821 від 17.02.2021 року у розділі «Реквізити та підписи сторін» в графі «Споживач» вказано - ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , Паспорт № НОМЕР_3 , виданий 30.01.2019 року, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; номер моб телефонів: НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , Email: ІНФОРМАЦІЯ_1 Що, на думку суду, свідчить про те, що відповідач ОСОБА_1 під час укладання Договору про надання кредиту № 3729821 від 25.02.2021 року пройшов ідентифікацію шляхом використання Системи BankId Національного банку.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що Договір про надання споживчого кредиту № 3729821 від 25.02.2021, на підставі якого позивачем заявлено про стягнення заборгованості, був укладений в електронній формі із застосуванням верифікації та наданням персональних даних відповідача. Вказаний Договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу нею на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету.

Окрім того, з наданої АТ КБ «Приватбанк» інформації вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 в Банку емітовано картку № НОМЕР_6 на яку 25.02.2021 здійснено переказ коштів в сумі 3500,00 грн. (а.с.73).

Відповідач не заперечує укладення кредитного договору з позивачем, а тому сумніви відповідача щодо дійсності укладеного кредитного договору є безпідставними. Договір про надання кредиту № 3729821 від 25.02.2021 відповідачем не оспорювався та не визнавався судом недійсним.

За наведених обставин суд приходить до висновку про наявність договірних відносин між сторонами вищевказаного правочину з приводу отримання відповідачем кредиту у ТОВ «Авентус Україна».

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18).

У разі не спростування презумпції правомірності договорів всі права, набуті сторонами правочинів за ними, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

При вирішенні спору судом взято до уваги, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань своєчасно не здійснив погашення основної суми заборгованості та не повернув грошові кошти, отримані в кредит.

21 вересня 2021 року між ТОВ «Авентус» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено Договір відступлення прав вимоги № ККАУ -21092021 (а.с.27 на звороті-22).

Відповідно до п. 1.1. Договору, на умовах, встановлених цим Договором Кредитор передає (відступає) Новому Кредиторові за плату, а Новий кредитор приймає належні Кредиторові права грошової вимоги (Права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (Портфель заборгованості).

Відповідно до Витягу із Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги № ККАУ - 21092021 від 21 вересня 2021 року, ТОВ «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 11480 грн. 00 коп., з яких, 3500 грн. 00 коп. тіло кредиту, 7980 грн. 00 коп. - відсотки.

Оскільки ОСОБА_1 порушив свої зобов`язання та в добровільному порядку не здійснював платежів на виконання його кредитних зобов`язань ні на користь позивача, ні на користь первісного кредитора, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 516 ЦК заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що позивач набув право вимоги до відповідача, яке належить кредитору за Договором № 3729821, на підставі Договору відступлення прав вимоги № ККАУ - 21092021 від 21 вересня 2021 року.

Статтею 509 ЦК визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено факт укладання кредитного договору, отримання відповідачем коштів за цим договором та факт їх неповернення відповідачем у відповідності до умов вказаних у договорі та у строки визначені сторонами. А тому, суд приходить до висновку, що позовна вимога позивача про стягнення з відповідача основної суми боргу в розмірі 3500 грн. 00 коп. та процентів за користування кредитом в межах строку кредитування та граничного строку пролонгації кредитного договору в сумі 7 980 грн 00 коп. підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про порушення позивачем строку позовної давності, про що заявлено відповідачем у відзиві на позовну заяву, суд приходить до наступних висновків.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. (стаття 256 ЦК України).

Згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Цивільним кодексом України визначено два види строків позовної давності: а) загальний; б) спеціальні.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Загальні строки позовної давності є абстрактними, поширюються на всі цивільні правовідносини, за винятком тих, щодо яких законом встановлений інший строк або які взагалі виведені з-під дії строків позовної давності.

Відповідач у своєму Відзиві просить застосувати загальні строки позовної давності та зазначає, що початок перебігу позовної давності припадає на 19 березня 2021 року та строк позовної давності сплинув 19 березня 2024 року.

Суд звертає увагу, що постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України введено карантин. У подальшому, термін дії карантину неодноразово продовжувався та тривав до 30.06.2023.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 02.04.2020, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Крім того, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202, затвердженим Верховною Радою України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому, строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався, зокрема, Указом Президента України № 4524-IX від 15.07.2025 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 07.08.2025 строком на 90 діб.

Відновлення строків позовної давності передбачено Законом України №4434-IX від 14.05.2025 «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності». Закон №4434 набирав чинності 04.09.2025 та саме із цієї дати відновлено обчислення строків позовної давності.

Тобто позов подано до суду в межах загальної позовної давності.

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредит-Капітал» підлягає стягненню сума заборгованості за Кредитним договором № 3729821 від 25.02.2021 в загальному розмірі 11480 грн 00 коп.., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3500 грн. 00 коп. та заборгованості за відсотками в розмірі 7980 грн. 00 коп.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить з наступного.

Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи та підготовки її до розгляду.

Позивач ставить питання про відшкодування йому судових витрат на професійну правову допомогу в сумі 8000 грн..

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно положень ч.ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу, а саме договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат.

Відповідач в своїх поясненнях вказує, що позивачем не надано належних доказів фактичної сплати коштів за правничу допомогу, вказує, що лише наявність договору без підтвердження фактичної оплати не може бути підставою для стягнення витрат. Зазначає, що заявлені позивачем витрати на правничу допомогу є штучними, а сам договір укладений між пов`язаними суб`єктами з метою формального створення підстав для відшкодування судових витрат.

Позивач в обґрунтування розміру понесених ним витрат на правову допомогу надав копію договору про надання правової (правничої) допомоги, укладеного з адвокатським об`єднанням «Апологет», акт №1159 наданих послуг (правової (правничої) допомоги), детальний опис наданих послуг до акту №1159 за договором про надання правової (правничої» допомоги №0107 від 01.07.2025.В той же час докази оплати витрат на правову допомогу (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо) в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, позивачем не доведено здійснення ним витрат на професійну правничу допомогу, а тому підстави для стягнення з позивача таких витрат відсутні.

Виходячи з положень п. 3. ч. 2 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги задоволено повністю, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати з оплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 2422,40

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 223, ч. 2 ст. 247, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд-,

у х в а л и в :

1. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (, м. Львів, вул. Смаля-Стоцького, буд. 1, корпус 28, 4-й поверх) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості - задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (, м. Львів, вул. Смаля-Стоцького, буд. 1, корпус 28, 4-й поверх) заборгованість за кредитним договором №372981 від 25.02.2021 в розмірі 11480 (одинадцять тисяч чотириста вісімдесят) гривень 00 коп.

3. Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (, м. Львів, вул. Смаля-Стоцького, буд. 1, корпус 28, 4-й поверх) судові витрати в сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

6. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

8. Повний текст рішення складений 13 жовтня 2025 року.

Суддя Андрій КОРЕНЬКОВ