Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

14 жовтня 2025 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Волкової Н.С.,

за участю секретаря Костроміної Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

1. Позиції сторін, процесуальні дії

1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» звернулося до Драбівського районного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на наступне.

19.12.2022 укладено договір про надання фінансового кредиту № 21478-12/2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 . Пізніше, 28.07.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» (нині ТОВ «Свеа Фінанс») укладено Договір факторингу № 28072023, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «Свеа Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Свеа Фінанс» приймає належні ТОВ «Стар Файненс Груп» права вимоги до боржників, зазначених у реєстрах боржників. Відповідно до реєстру боржників до Договору факторингу № 28072023 від 28.07.2023, ТОВ «Свеа Фінанс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 58500 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 15000 грн., заборгованість за відсотками 43500 грн. Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором №21478-12/2022 від 19.12.2022 в загальному розмірі 58500 грн.

Враховуючи викладене, позивач звернувся з даним позовом до суду та просить стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за кредитним договором № 21478-12/2022 від 19.12.2022 в загальному розмірі 58500 грн., а також судові витрати.

1.2. Ухвалою Драбівського районного суду Черкаської області від 17.01.2025 дану справу направлено за підсудністю до Черкаського районного суду Черкаської області.

1.3. В судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив розглянути справу без його участі.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі.

2. Обставини справи, зміст спірних правовідносин

2.1. 19.12.2022 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 21478-12/2022 на суму 15000 грн. строком на 25 днів до 11.01.2023. Договір про надання фінансового кредиту підписано електронним підписом позичальника, електронний підпис позичальника відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п.7 договору про надання фінансового кредиту, адреса, реквізити та підпис сторін.

Згідно з п. 1.3 за користування кредитом клієнт сплачує товариству 361,35% річних від суми кредиту в розрахунку 0,99% на добу. Тип процентної ставки - фіксована.

Відповідно до інформаційної довідки від 18.03.2025 ТОВ «Універсальні платіжні рішення» як технологічний оператор платіжних послуг повідомляє, що була проведена успішна транзакція з видачі 19.12.2022 суми в розмірі 15000 грн. на картку номер НОМЕР_1 . Вказаний номер картки збігається з номером, який вказаний відповідачкою ОСОБА_1 у договорі про надання фінансового кредиту № 21478-12/2022 від 19.12.2022.

2.2. 28.07.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Свеа Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест» укладено договір факторингу № 28012023, відповідно до умов якого клієнт відступає (передає) фактору права вимоги, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимоги фінансування у сумі, що дорівнює договору у порядку та у строки встановленні цим договором.

Відповідно до п.3.1.3 Договору факторингу, право вимоги переходить до фактора з моменту підписання цього Договору після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей за договорами оренди. Разом з правами вимоги фактору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували у клієнта на момент переходу цих прав та передбачені цим договором.

Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 28012023 від 28.07.2023 ТОВ «Фінансова Компанія «Свеа Фінанс» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту № 21478-12/2022 від 19.12.2022.

2.3. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 21478-12/2022 від 19.12.2022 заборгованість ОСОБА_1 у загальній сумі становить 58500 грн., яка складається з наступного: заборгованість за основною сумою боргу 15000 грн., заборгованість за відсотками 58500 грн.

3. Релевантні джерела права

3.1. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 1ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто.

Частиною 1ст. 530 ЦК України визначено , що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з статями 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

3.2.За приписами пункту 1 ч. 1ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1ст. 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Частиною 1ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ч. 1ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

4. Оцінка доказів та аргументів сторін

4.1. Перш за все, суд звертає увагу на те, що відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

З вищевказаних положень норм матеріального права вбачається, що позивач повинен довести суду наявність кредитних правовідносин між первісним кредитором та боржником, наявність договору факторингу між первісним кредитором та новим кредитором, а також правомірність вимог нового кредитора до боржника (факт видачі кредиту боржнику та неповернення кредиту боржником).

4.2. Суд вважає, що позивачем підтверджено укладення між первісним кредитором та відповідачем договору про надання фінансового кредиту №21478-12/2022 від 19.12.2022, а також підтверджено наступне укладення договору факторингу між первісним кредитором та відповідачем щодо цих договорів.

Матеріали справи містять достатні докази, що підтверджують факт видачі коштів позичальнику та наявність боргу позичальника перед первісним кредитором за вищевказаним договором.

4.3. Відповідно до розрахунків заборгованості, які були подані до суду, заборгованість відповідача за договором позики становить 58500 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 15000 грн., заборгованість за відсотками 43500 грн.

Водночас суд не погоджується з визначеним позивачем розміром заборгованості за договором позики з огляду на таке.

Згідно п.1.2 Договору про надання фінансового кредиту, Кредит надається строком на 25 днів, тобто до 11.01.2023. Дата надання кредиту 19.12.2022.

Пунктом п.1.3 Договору про надання фінансового кредиту визначено, що за користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 361.35% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 0.99% (процентів) на добу.

Згідно пункту 4.3 Договору про надання фінансового кредиту у разі, якщо Клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п. 1.2. цього Договору та/або в Додатку(ах) до цього Договору, проценти передбачені в п. 2.3 цього Договору продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 180 (ста восьмидесяти) календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов Договору.

Виходячи з вищевказаних положень п.4.3. Договору, позивач просить стягнути з відповідачки проценти, що по своїй суті є штрафними санкціями, які передбаченіст.625 ЦК України та є мірою відповідальності боржника за порушення ним зобов`язання з повернення кредиту.

Так, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання (пункт 17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц). Тому наслідки порушення грошового зобов`язання не можуть залежати від того, з яких підстав виникло грошове зобов`язання: з позадоговірних чи договірних відносин, або з якого саме договору.

Якщо грошове зобов`язання виникло з договірних відносин, то прострочення його виконання призводить до відповідальності боржника перед кредитором, зокрема - настання обов`язку зі сплати процентів річних у розмірі, встановленому законом або договором, але саме грошове зобов`язання залишається при цьому незмінним. Наприклад, якщо боржник не сплатив гроші за куплене майно, надані послуги в певній сумі, то прострочення грошового зобов`язання не змінює його розміру, яке залишається без змін незалежно від часу прострочення, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України.

Так само якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України.

Підхід, за якого проценти за «користування кредитом» могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів. Так, неможливо розумно пояснити, чому, наприклад, замовник робіт або послуг, який прострочив їх оплату, має сплачувати проценти річних за статтею 625 ЦК України, розмір яких може бути зменшений судом, якщо він надмірно великий порівняно зі збитками кредитора, а за прострочення повернення кредиту в такій самій сумі позичальник має додатково сплачувати ще й проценти як плату за «користування кредитом», розмір якої не може бути зменшений судом.

Викладене вище свідчить, що наслідки порушення грошового зобов`язання є однаковими незалежно від того, з якого договору таке зобов`язання виникло: з договору купівлі-продажу, договору про виконання робіт, кредитного договору тощо.

Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (пункт 8.22)).

При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Такі висновки сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16.

Згідно п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Таким чином враховуючи вищевикладене, а також той факт, що нарахування заборгованості відповідачці за процентами після 11.01.2023 є по суті мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання в розумінні положень ст. 625 ЦК України, суд приходить до висновку про неможливість її стягнення.

Разом з тим, заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 15000,00 грн, визначена умовами укладеного між сторонами договору про надання фінансового кредиту від 19.12.2022, яка виникла за період з 19.12.2022 по 11.01.2023, підлягає стягненню з відповідача.

Отже, позовні вимоги про стягнення боргу за вищевказаним договором є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача заборгованості у загальному розмірі 18712,50 грн., яка складається: заборгованість за основною сумою боргу 15000 грн., заборгованість за відсотками 3712,50 грн.

4.4. Суд не знаходить підстав для задоволення клопотання відповідача про визнання неналежним та недопустимим доказом Договору факторингу № 28072023 від 28.07.2023 з огляду на таке.

Згідно з інформацією Національного Банку України викладеною у листі №18-0008/73755 від 25.09.2025 та витребуваної ухвалою суду від 08.09.2025 за клопотанням відповідача, ТОВ «ФК «Інвеструм» було унесене до ДРФУ та мало ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, видані згідно із розпорядженням Нацкомфінпослуг від 30.10.2018 №1920.

Відповідно до рішення комітету з питань нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг Національного банку України від 24.05.2023 № 21/957-рк, було відкликано (анульовано) ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг у ТОВ «ФК «Інвеструм», а саме на надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту.

Згідно з рішенням Комітету від 21.07.2023 № 21/1337-рк у ТОВ «ФК «Інвеструм» було відкликано (анульовано) ліцензії на провадження господарської діяльності з надання послуг факторингу, надання послуг з фінансового лізингу (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) та виключено відомості про ТОВ «ФК «Інвеструм» з ДРФУ.

Як вбачається з матеріалів справи, договір про надання фінансового кредиту № 21478-12/2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 укладено 19.12.2022, тобто у період наявності у ТОВ «ФК «Інвеструм» ліцензій на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг.

Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частиною першою статті 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно зі статтею 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або фінансова установа, а також фізична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Згідно з п. 1 ч. 1ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими установами є банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди й компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо передбачених законом, - інших послуг (операцій), пов`язаних із наданням фінансових послуг.

У ч. ч. 1, 2ст. 7 цього Закону зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.

Отже, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ.

Як вбачається з договору факторингу № 28072023, укладеного 28.07.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» (нині ТОВ «Свеа Фінанс»), ТОВ «ФК «Інвеструм» виступає у вказаному договорі як Клієнт, а відповідно до вимог ст. 1079 ЦК України Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності.

Оскільки у договорі факторингу ТОВ «ФК «Інвеструм» не виступало як Фактор, а виступало як Клієнт, доводи відповідача про те, що ТОВ «ФК «Інвеструм» не мало статусу фінансової установи на момент укладення Договору факторингу № 28072023 від 28.07.2023, не заслуговують на увагу.

4.5. У постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 278/1679/13-ц вказано, що неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.

Отже посилання відповідача про неповідомлення її про уступку права вимоги не є підставою для звільнення від виконання зобов`язань.

Слід зазначити, що інші доводи відповідача, викладені у клопотанні про визнання неналежним та недопустимим доказом Договору факторингу № 28072023 від 28.07.2023, не впливають на вищевказані висновки суду.

5. Розподіл судових витрат

5.1. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням від 08.04.2025 про сплату судового збору в сумі 2422,40 грн. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені частково (31,99%), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат пропорційно до задоволених вимог в розмірі 774,93 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-284, 289, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 21478-12/2022 від 19.12.2022 в розмірі 18 712 (вісімнадцять тисяч сімсот дванадцять) грн. 50 коп., яка складається з наступного: заборгованість за основною сумою боргу 15000 грн., заборгованість за відсотками 3712,50 грн.

В задоволенні решти вимог позовної заяви відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» судові витрати в розмірі 774 (сімсот сімдесят чотири) грн. 93 коп.

Позивач:Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс», , місцезнаходження: Україна, м. Київ, бул. Вацлава Гавела, буд. 6.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Н. С. Волкова