Справа № 259/5196/13-ц
Провадження 6/185/366/25
У Х В А Л А

14 жовтня 2025 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Бабія С.О., за участю секретаря судового засідання Вакули В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлоград заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дублікатів виконавчих листів, -

В С Т А Н О В И В:

24 серпня 2025 року через систему «Електронний суд» надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчих листів, виданих на виконання рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька від 22 листопада 2013 року у справі № 259/5196/13-ц, та про видачу дублікатів цих виконавчих листів.

У заяві ТОВ «АНСУ» зазначено, що рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 22 листопада 2013 року у справі № 259/5196/13-ц, провадження № 2/259/1487/2013, стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «АНСУ» заборгованість за кредитом у сумі 44 372,21 доларів США та еквівалент 6 359,63 доларів США, а також судовий збір у розмірі 1 720,50 гривень з кожного відповідача. На виконання цього рішення видано виконавчі листи № 2/259/1487/2013 від 27 лютого 2014 року.

22 квітня 2014 року у Відділі державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку відкрито виконавчі провадження № 43054186 (боржник ОСОБА_1 ) та № 43054299 (боржник ОСОБА_2 ). За даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень, виконавчі провадження завершені з поверненням виконавчих документів стягувачу постановою від 10 лютого 2017 року (ВП № 43054186) та від 16 березня 2017 року (ВП № 43054299) на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» через встановлену законом заборону на проведення виконавчих дій на території проведення антитерористичної операції. Постанови мотивовано неможливістю проведення виконавчих дій на тимчасово неконтрольованій території, де перебували матеріали проваджень.

Заявник вказує, що виконавчі листи фактично втрачено, оскільки приміщення Відділу розташоване на тимчасово окупованій території (м. Донецьк увійшло до переліку окупованих територій з 07 квітня 2014 року), доступ до матеріалів відсутній, акти про втрату не складалися. Стягувач не отримував виконавчі листи через некоректну адресу в постановах (вказано вул. Лейпцигська, 3-а замість вул. Оболонська набережна, 15, корп. 2). З відповіді Донецького відділу державної виконавчої служби від 20 червня 2025 року підтверджено завершення проваджень, але вивезти матеріали неможливо. Заявник посилається на правову позицію Верховного Суду у справі № 2-6471/06 від 09 жовтня 2019 року, де відсутність виконавчого документа у стягувача та органу ДВС свідчить про його втрату.

Пропуск строку для звернення з заявою про видачу дублікатів та строку пред`явлення виконавчих документів до виконання стався з поважних причин: правова невизначеність щодо закінчення заборони на виконавчі дії на окупованих територіях, відсутність повідомлення про повернення документів, доктрина правомірних сподівань (рішення Конституційного Суду України № 3-р/2022 від 23 грудня 2022 року). Заявник просить визнати неможливість направлення кореспонденції на окуповану територію загальновідомою обставиною, поновити строки та видати дублікати виконавчих листів.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2025 року заяву прийнято до розгляду та призначено судове засідання на 15 вересня 2025 року.

Ухвалою від 22 вересня 2025 року витребувано у Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» належним чином завірену виписку по рахунках ОСОБА_1 за кредитним договором № 5878855 від 29 листопада 2007 року за період з 29 листопада 2007 року по 23 липня 2023 року.

03 вересня 2025 року боржник ОСОБА_1 надала пояснення, вказавши на відсутність заборгованості перед АТ «ПУМБ» із посиланням на лист банку № RB-002/236220 від 03 вересня 2025 року, та просить відмовити у задоволенні заяви ТОВ «АНСУ».

16 вересня 2025 року ОСОБА_1 надала додаткові пояснення, зазначивши, що з моменту укладення кредитного договору № 5878855 від 29 листопада 2007 року минуло 18 років, строк позовної давності сплив, надана виписка з банку підтверджує відсутність боргу, боржник має кредитну лінію в АТ «ПУМБ» на 100 000 гривень, що свідчить про відсутність заборгованості. Додано кредитний договір, довідку про відсутність заборгованості, довідку про історію та стан заборгованості, скріншот з мобільного додатка. ТОВ «АНСУ» невідоме боржнику.

23 вересня 2025 року ТОВ «АНСУ» надало пояснення на пояснення боржника, вказавши, що 16 липня 2013 року між ПАТ «ПУМБ» та ТОВ «АНСУ» укладено договір відступлення права вимоги № 1034/44, передача прав за договором № 5878855 відбулася 23 липня 2013 року (Додаткова угода № 5). Відсутність боргу перед банком з 23 липня 2013 року пов`язана з відступленням права вимоги, а не з погашенням. Довідка банку не є первинним документом, а обов`язок доказування оплати лежить на боржнику. Рішення суду від 22 листопада 2013 року чинне, позов подано ПАТ «ПУМБ» до відступлення, ТОВ «АНСУ» вступило як правонаступник.

25 вересня 2025 року ОСОБА_1 надала пояснення, просивши відхилити документи ТОВ «АНСУ» через відсутність повідомлення про відступлення права вимоги, сумнівний характер документів з окупованої території. Боржник проживав у м. Буча Київської області з 2013 року, мав статус переселенця, контакти не змінювалися.

25 вересня 2025 року ОСОБА_1 надала додаткові пояснення, вказавши на перебування за кордоном як біженця, неможливість отримати завірену виписку від АТ «ПУМБ», надала виписку з мобільного додатка про відсутність боргу.

25 вересня 2025 року ОСОБА_1 подала зустрічну позовну заяву про застосування строку позовної давності, посилаючись на сплив трирічного строку з останнього платежу 23 липня 2013 року до звернення ТОВ «АНСУ» 25 серпня 2025 року.

07 жовтня 2025 року АТ «ПУМБ» надало відповідь на ухвалу суду від 22 вересня 2025 року про, надавши виписку по кредитному договору № 5878855, зворотньо-сальдову відомість. Підтверджено відступлення права вимоги ТОВ «АНСУ» 23 липня 2013 року (ч. 1 ст. 512 ЦК України). Довідка про стан заборгованості відображає погашення 23 липня 2013 року за рахунок відступлення, а не фактичної оплати. Банк вказує на зловживання боржником обставинами, відсутність належних доказів погашення (квитанції, платіжні доручення), просить задовольнити заяву ТОВ «АНСУ».

Боржник ОСОБА_2 пояснень не надав.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява ТОВ «АНСУ» підлягає задоволенню з таких підстав.

22.11.2013 року Куйбишевським районним судом м. Донецька у справі № 259/5196/13-ц, провадження № 2/259/1487/2013 було ухвалене заочне рішення з резолютивною частиною: «Стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» заборгованість за кредитом в сумі 44 372,21 доларів США та еквівалент 6 359,63 доларів США, а також судовий збір в розмірі 1 720,50 гривень з кожного відповідача». Дане рішення набрало чинності 02.12.2013 р.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Частиною 1 ст. 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 цього Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

На виконання рішеня Куйбишевського районного суд м. Донецька від 22.11.2013 року у справі № 259/5196/13-ц (провадження № 2/259/1487/20130) 27.02.214 р. було видано виконавчий лист, за яким ВДВС Куйбишевського РУЮ у м. Донецьку 22.04.2014 року було відкрито виконавчі провадження №43054186 та №43054299 з примусового виконання виконавчих листів №2/259/1487/2013 від 27.02.2014 року, виданих Куйбишевським районним судом м. Донецька у справі № 259/5196/13-ц.

Стягувачем доведено, що у виконавчому провадженні №43054186 (боржник Алексеєва Н.О.) винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу 10.02.17 року, а у виконавчому провадженні №43054299 (боржник ОСОБА_2 ) постанову про повернення виконавчого листа стягувачу винесено 16.03.2017 року. Стан виконавчих проваджень: «Завершено», Стан виконавчого документа: «Повернутий стягувачу».

Із листа Донеьького вiддiлу державної виконавчої служби у.Донецькому районi Днецькоi областi № 22.7-312З від 20.06.2025 р. випливає, що гідно з даними АСВП вказані провадження дійсно перебували на виконанні, наявні постанови про повернення

виконавчого документа стягувачу, стан виконавчих проваджень «Завершено». Вивезти майно та виконавчі провадження не уявляється можливим. Виконавчі документи вважаються втраченими.

Відповідно до ч. 1 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

У пункті 17.4 Перехідних положень ЦПК України зазначено, що до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Вирішуючи питання про видачу дубліката виконавчого документа, суд не здійснює оцінку обставинам, які підлягають встановленню під час розгляду справи по суті.

Заперечення боржника про відсутність боргу спростовані поясненнями АТ «ПУМБ» та витребуваними судом документами, адже погашення в системі банку 23 липня 2013 року боргу пов`язане з відступленням права вимоги ТОВ «АНСУ», а не фактичною оплатою боржником. При цьому надані боржником довідки банку не є первинними документами, а обов`язок доказування оплати (погашення) заборгованості боржником не виконано. Посилання на позовну давність (ст. 257 ЦК України) є безпідставним, оскільки позовна давність не розповсюджується на спірні правовідносини, а виконавче провадження відкрито в межах строку пред`явлення виконавчого документа (ст. 12 Закону). Поточна наявність кредитної лінії в АТ «ПУМБ» у боржника жодним чином не свідчить про погашення боргу перед ТОВ «АНСУ».

Щодо решти доводів боржника, суд виходить із того що Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень ("Проніна проти України", рішення від 18.07.2006, N 63566/00, п. 23; "Руїз Торія проти Іспанії", рішення від 09.12.1994, Серія A, N 303-A, п. 29).

Так само, суд враховує, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони чи обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух; право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави, що відображено у п. 37 рішення у справі «Мушта проти України», заява № 8863/06, п.38 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, п.230 рішення у справі «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria), заява №36760/06, п.53 рішення у справі «Круз проти Польщі», (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, п.44 рішення у справі («Осман проти Сполученого Королівства» («Osman v. theUnitedKingdom»), заява №23452/94, п.85 рішення у справі «Луордо проти Італії» («LUORDO v. ITALY»), заява № 32190/96).

Керуючись ст.81,89,260,433,442, п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» задовольнити.

Визнати поважними причини пропуску строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання.

Поновити строк для пред`явлення до виконання виконавчих листів № 2/259/1487/2013 від 27 лютого 2014 року, виданих Куйбишевським районним судом м. Донецька на виконання рішення від 22 листопада 2013 року у справі № 259/5196/13-ц.

Видати дублікат виконавчих листів № 2/259/1487/2013 від 27 лютого 2014 року на виконання рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька від 22 листопада 2013 року у справі № 259/5196/13-ц з резолютивною частиною: «Стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» заборгованість за кредитом в сумі 44 372,21 доларів США та еквівалент 6 359,63 доларів США, а також судовий збір в розмірі 1 720,50 гривень з кожного відповідача».

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання до Дніпровського апеляційного суду апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвалу не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Ухвала знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя С.О. Бабій