Номер провадження: 22-ц/813/2196/25
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

07.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання ОСОБА_2 в особі свого представника Крушенівського Романа Олексійовича про призначення судової почеркознавчої експертизи у справі

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3

на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 травня 2024 року,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики,

в с т а н о в и в :

28 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 21820 дол. США, що на день подачі позову еквівалентно 815378,49 грн, а також 3% річних за користування коштами у розмірі 28280,79 грн та пеню за несвоєчасне повернення суми позики у розмірі 297613,15 грн (а.с. 1-3).

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 травня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за Договором позики в сумі 21820 доларів США, що на день подачі позову еквівалентно 815378, 49 грн, а також 3% річних за користування коштами у розмірі 28280,79 грн, крім того пеню за несвоєчасне повернення суми позики у розмірі 297613,15 грн та сплачений судовий збір у розмірі 11412,72 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 12000,00 грн (а.с. 55-57).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12 серпня 2024 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 травня 2024 року (а.с. 87-88).

Не погоджуючись із заочним рішенням, ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 травня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Доводами апеляційної скарги, зокрема, є те, що відповідач ОСОБА_2 не укладав з позивачем договір позики від 28 грудня 2016 року та додаткову угоду до нього від 27 березня 2017 року і не отримував від позивача кошти в сумі 27000 дол. США та не зобов`язувався їх повернути до 28 грудня 2020 року (а.с. 98-101).

Заперечуючи факт підписання зазначеного договору, до апеляційної скарги долучено клопотання про призначення у справі почеркознавчої експертизи та витребування почеркового матеріалу.

Проведення експертизи просить доручити ОНДІСЕ. На вирішення експерта просить поставити наступні питання:

1. Чи виконано підпис від імені ОСОБА_2 у документі договір позики від 28 грудня 2016 року між громадянином України ОСОБА_1 та громадянином України ОСОБА_2 , у графі «Позичальник ОСОБА_2 » ОСОБА_2 ?

2. Чи виконано підпис від імені ОСОБА_2 у документі додаткова угода від 27 березня 2017 року до договору позики від 28 грудня 2016 року між громадянином України ОСОБА_1 та громадянином України ОСОБА_2 , у графі «Позичальник ОСОБА_2 » ОСОБА_2 ?

А також, просить витребувати у позивача, ОСОБА_1 оригінали договору позики від 28 грудня 2016 року та додаткової угоди до нього від 27 березня 2017 року та витребувати у відповідача ОСОБА_2 оригінали документів зі зразками почерку (цифрових записів, підпису) (а.с. 106-108).

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 травня 2024 року залишити без змін. Щодо неукладання договору позики та додаткової угоди до нього, сторона позивача зазначила, що у позивача наявні оригінали договору позики та додаткової угоди до нього, які були надані в суді для огляду, а тому позивач належними доказами підтвердив своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Також наголошує на тому, що підтвердженням виконання договору позики є графік повернення позики до договору від 28.12.2016, де позичальником проставлені відповідні підписи навпроти сум повернення позики, копія якого долучена до відзиву на апеляційну скаргу (а.с. 116-121).

До відзиву на апеляційну скаргу долучено пояснення на клопотання про призначення експертизи, в якому сторона позивача заперечує проти її призначення, обґрунтовуючи це тим, що відповідач лише затягує судовий процес та ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань. У разі ж задоволення даного клопотання сторона позивача зазначає, що надасть до суду оригінали договору позики від 28.12.2016, додаткову угоду до нього від 27.03.2017 та графік повернення позики до договору від 28.12.2016.

Вислухавши представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 , який підтримав клопотання, позивача ОСОБА_1 та представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5 , які заперечували проти задоволення клопотання, дослідивши матеріали справи та доводи клопотання, апеляційний суд дійшов висновку, що клопотання задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 76 ЦПК України одним із засобів встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, є висновки експертів.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст.103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо та сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумнів щодо їх правильності.

За ч. 1 ст. 105 ЦПК України призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоров`я; 2) психічний стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.

Крім того, процесуальним законом закріплений обов`язок сторони подавати докази разом з поданням першої заяви по суті справи, якою для відповідача є відзив на позовну заяву (ч. 3 ст. 83 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач був належно повідомлений судом про дату, час і місце розгляду справи 30 травня 2024 року на 12-ту, оскільки за адресою, встановленою судом згідно з відповіддю № 389726 від 02 січня 2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 21), судова повістка, що направлялася на адресу відповідача: АДРЕСА_2 , повернулася до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до вимог п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є належним сповіщенням учасника справи про дату, час та місце розгляду справи. А отже, судом першої інстанції при ухваленні заочного рішення дотримано порядок належного сповіщення відповідача.

Звертаючись до суду із заявою про перегляд заочного рішення, у самій заяві обґрунтовував свої заперечення щодо задоволення позовних вимог, зокрема, доводами щодо неукладеності договору позики та зазначав про необхідність призначення у даній справі судової почеркознавчої експертизи (а.с. 64-65).

З цих же підстав, до апеляційної скарги додано клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи, посилаючись на те, що на час розгляду справи судом першої інстанції він вимушений був змінити своє місце проживання через воєнні дії, тому не отримував судові повістки.

Частинами 1-3 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Таким чином, на стадії перегляду справи судом апеляційної інстанції питання про призначення судової експертизи може бути вирішено у разі, якщо судом першої інстанції було незаконно відмовлено в задоволенні заявленого клопотання, або якщо існували об`єктивні перешкоди для його подання в суді першої інстанції, тобто, наявні причини, які можуть бути визнані судом поважними та обґрунтованими.

Також колегія суддів враховує висновки, зроблені КЦС ВС у постанові від 24 липня 2024 року у справі № 646/857/18 щодо застосування процедури discovery та умови для прийняття нових доказів.

Суд апеляційної інстанції, здійснюючи апеляційний розгляд справи, може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа, з доведених нею поважних причин, не мала можливості подати до суду першої інстанції. Разом з тим, вирішуючи питання стосовно прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті,суд апеляційної інстанції зобов`язаний мотивувати свій висновок у відповідній ухвалі або в ухваленому судовому рішенні.

Такий висновок зробив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду.

Скасовуючи судове рішення апеляційного суду, КЦС ВС у черговий раз нагадав суду про порядок, умови та підстави прийняття і дослідження нових доказів, які не були подані до районного суду.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 365 ЦПК України суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду вирішує питання щодо поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції.

Зі змісту наведеної статті у взаємозв`язку зі статтями 259, 260, 368 ЦПК України всі судові рішення, ухвалені суддею-доповідачем під час підготовки справи до апеляційного розгляду, викладаються у формі ухвали.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання.

Верховний Суд зазначає, що застосуванню норм матеріального права передує встановлення обставин у справі та підтвердження їх відповідними доказами. Суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції зумовлене поважними причинами (поважність причин повинен довести заявник, який подає такі докази). Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.

Учасники справи зобов`язані подавати всі наявні в них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Норми ЦПК України надають детальну регламентацію строків подання доказів, що об`єктивно мінімізує можливі випадки зловживання правами у сфері доказування.

Верховний Суд звернув увагу, що зазначена законодавча регламентація відповідає процедурі повного розкриття доказів (discovery). По суті зазначені норми спрямовані на зміщення акценту зі стадії розгляду справи по суті на стадію підготовчого провадження, під час якого і має відбуватися збір процесуального матеріалу і так званий обмін змагальними паперами, що забезпечує розгляд справи в розумні строки. Це свідчить про посилення ролі підготовчого провадження у структурі загального позовного провадження цивільного судочинства в Україні саме в суді першої інстанції.

Зазначене підтверджується численною, сталою і незмінною практикою Верховного Суду, яка наведена в постанові.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1статті 1 ЦПК України).

Статтею 12 ЦПК України передбачена рівність прав учасників справи щодо здійснення процесуальних прав та обов`язків, передбачених Законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Засадами цивільного судочинства є змагальність сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 11 ЦПК України) та диспозитивність, який встановлює розгляд справи судом не інакше як за зверненням, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках (ч. 1 ст. 12 ЦПК).

Частиною 1 статті 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач в особі свого представника адвоката Крушенівського Р.О. звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення у серпні 2024 року, а із апеляційною скаргою на рішення 26.08.2024 , ставлячи питання про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Проте, в жодному із вказаних клопотань він не заявляв про витребування його вільних зразків почерку, що відповідно до п. 1.3. Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5), є обов`язковим, оскільки для проведення досліджень орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), повинен(на) надати експерту вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку (цифрових записів, підпису) особи, яка підлягає ідентифікації.

Розділом 1 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, внормовано надання в розпорядження експертів: вільних зразків (оригіналів) підпису (не менше 15-25 під.), в офіційних, різнохарактерних за змістом та цільовим призначенням документах, виконаних максимально наближених за часом до оспорюваного документа, які можуть міститися у офіційних документах, тощо.

Зокрема, вільними зразками є рукописні тексти, рукописні записи (літерні та цифрові), підписи, достовірно виконані певною особою до відкриття кримінального провадження, провадження у справах про адміністративні правопорушення, цивільних, адміністративних чи господарських справах і не пов`язані з їх обставинами; умовно-вільними є зразки почерку та (або) підпису, виконані певною особою до відкриття провадження у справі, але пов`язані з обставинами цієї справи або виконані після відкриття провадження у справі та є як пов`язаними зі справою, так і не пов`язаними з її обставинами; експериментальні зразки почерку та (або) підпису, що виконані за завданням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у зв`язку з призначенням такої експертизи. Щодо експериментальних зразків почерку, то вони відбираються у визначеному вказаними рекомендаціями порядку судом як органом, що призначає таку експертизу.

Тобто, надання вільних та умовно-вільних зразків почерку в розпорядження експерта є обов`язком суду (пункт 1.3 рекомендацій).

У судовому засіданні 19.08.2025 представник відповідача підтримав вказане клопотання, проте не повідомив суду, де можна витребувати вільні зразки почерку відповідача та не надав доказів поважності неявки відповідача в судове засідання, який має надавати умовно-вільні зразки почерку у судовому засіданні, просив розгляд справи відкласти.

У судове засідання на 07 жовтня 2025 року о 15.10 час узгоджений із представником відповідача відповідач, явка якого була визнана обов`язковою, знову не з`явився, надавши суду відомості про своє відрядження як директора підприємства (наказ про таке виданий самим відповідачем), і так само не надавши відомостей про можливість суду витребування вільних зразків почерку відповідача.

Враховуючи, що справа перебуває в провадженні апеляційного суду з серпня 2024 року та право усіх учасників справи, зокрема, позивача, на розгляд його справи в розумні строки, ухвалено розглядати справу за відсутності відповідача.

Суд апеляційної інстанції також враховує, що представник відповідача є фахівцем у галузі права, йому роз`яснювався зміст Інструкції про призначення та проведення судових експертиз, проте у чергове судове засідання відповідач для вирішення заявленого ним клопотання не з`явився і причина такого визнана неповажною, необхідні зразки підпису відповідача для експертного дослідження не надав, а можливості відібрати експериментальні зразки підпису суд позбавили.

При цьому позивач надав оригінал договору позики, укладений між сторонами, до справи в суді першої інстанції.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними.

Добра совість це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18)).

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), є проявом принципу доброї совісті та базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

З урахуванням того, що норми цивільного законодавства мають застосовуватися із врахуванням добросовісності, то принцип добросовісності не може бути обмежений певною сферою (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 463/13099/21 (провадження № 61-11609сво23), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року в справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідачу надавалося достатньо часу для того, щоб належним чином виконати покладений на нього процесуальний обов`язок щодо збирання та надання до суду доказів, які в подальшому мали використовуватися у разі призначення у даній справі почеркознавчого дослідження, однак відповідач вказаного не здійснив, причин поважності неподання відповідних доказів із клопотанням суду не надав, питання щодо продовження строку на подання таких не ініціював, що, у свою чергу, свідчить про необґрунтоване затягування ним як ініціатором апеляційного провадження строків розгляду цивільної справи, з огляду на що, оскільки збирання доказів не є обов`язком суду, колегія суддів вважає, що підстави для призначення у даній справі судової почеркознавчої експертизи відсутні.

Таким чином, за встановлених обставин, колегія суддів вважає за потрібне клопотання ОСОБА_2 в особі свого представника Крушенівського Романа Олексійовича про призначення судової почеркознавчої експертизи залишити без задоволення.

Керуючись ст. 103, 104, 261, 381 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Клопотання ОСОБА_2 в особі свого представника Крушенівського Романа Олексійовича про призначення судової почеркознавчої експертизи залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Дата складення повного тексту ухвали - 10 жовтня 2025 року

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.А. Коновалова

В.В. Кострицький