Справа № 196/719/25
№ провадження 2-з/196/12/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2025 року с-ще Царичанка

Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Бабічевої Л.П.,

за участю секретаря судового засідання Шевченко Т.І.,

учасники справи та представники учасників справи:

позивач /відповідач/ ОСОБА_1 ,

представник позивача /відповідача/ - адвокат Федорець Євгеній Євгенійович,

відповідачка /позивачка/ ОСОБА_2 ,

представник відповідачки /позивачки/- адвокат Петренко Ірина Феліксівна,

третя особа - виконавчий комітет Царичанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, як орган опіки та піклування,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду с-ща Царичанка заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Царичанського районного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, відібрання дитини від батька і повернення матері.

07.10.2025 року до Царичанського районного суду Дніпропетровської області надійшла заява ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі, в якій вона просить забезпечити позов до набрання рішенням у справі законної сили шляхом:

- заборони ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії, спрямовані на вчинення перешкод ОСОБА_2 у побаченнях, спілкуванні та проведенні разом часу із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- встановити наступний графік перебування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 : кожної середи місяця з 15 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. та кожної неділі місяця з 10 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. без присутності батька, в межах територіальної громади за місцем проживання дитини з дотриманням розпорядку дня дитини та її стану здоров`я.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що підставою для її звернення є викрадення у травні 2025 року ОСОБА_1 їхньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживала разом з нею в АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим вона в судовому порядку вирішує питання про визначення місця проживання дитини з нею, відібрання її у батька та повернення їй. Відповідач та його родина перешкоджають їй у спілкуванні з дитиною, приховують її від неї, протиправно утримують у себе, ізолювали доньку від неї.

Вона неодноразово зверталась до органів поліції з вимогами повернути дитину, посприяти у можливості спілкування з нею, але до бажаних результатів це не призвело. Напротязі 5 місяців ОСОБА_1 приховує від неї дитину, ігнорує рішення органів опіки та піклування виконавчого комітету Царичанської селищної ради Дніпропетровської області від 24.06.2025 року, яким було визначено місце проживання малолітньої доньки разом з матір`ю, тобто з нею, за адресою: АДРЕСА_1 .

З кожним днем, коли мати не допускається до дитини, такі зв`язки стають дедалі слабкішими, дитина відвикає від матері, починає сприймати як сторонню особу.

Оскільки розгляд справи може затягнутися на невизначений час і у разі задоволення позову у дитини може виникнути внутрішній опір під час її передачі матері.

Крім того, тривале відсторонення дитини від матері позбавляє її материнської любові та піклування, формує у дитини невірне уявлення про роль матері у стосунках з дитиною.

Враховуючи предмет позову, вид його забезпечення в частині зобов`язання ОСОБА_1 надати їй можливість безперешкодного спілкування та побачення з дитиною протягом певного проміжку часу, не вирішує спір по суті, а лише спрямований на забезпечення збереження відносин та емоційного контакту малолітньої дитини зі своєю матір`ю.

Тривалий розгляд даної справи без можливості спілкування дитини з матір`ю може призвести до втрати емоційного зв`язку між матір`ю та дитиною, що в свою чергу може ускладнити або зробити неможливим виконання можливого судового рішення про задоволення її позову.

За таких обставин вважає за необхідне вжити вищевказані заходи забезпечення позову, з урахуванням прав матері на особисте спілкування з дитиною, її ставлення до виконання своїх обов`язків, відсутність випадків, які обмежують право на таке спілкування, а також враховуючи, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дитини. Зустрічі матері з дитиною будуть сприяти відновленню довірчих відносин та емоційного контакту між ними, відповідатиме їхнім спільним інтересам та зможе усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про визначення місця проживання дитини. Вважає, що підстави для зустрічного забезпечення позову відсутні.

09.10.2025 року через систему "Електронний суд" від представника ОСОБА_1 - адвоката Федорець Є.Є. до суду надійшли письмові заперечення на заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, в яких він просить відмовити у звдоволенні заяви про забезпечення позову в повному обсязі. Вважає вказану заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Посилається на те, що вимоги заяви є такими, що прямо суперечать інтересам дитини і спрямовані на намагання досягнути фактичного вирішення спору між сторонами. Зазначає, що

ОСОБА_2 своїми протиправними діями (здійснення статевих контактів з чоловіками у безпосередній присутності дитини) спричинила сильну психоемоціну травму дитині, що підтверджується висновками спеціаліста психолога ОСОБА_4 та відезаписами бесіди дитини зі спеціалістом. За таких обставин, враховуючи, що матір дитини становить реальну небезпеку для життя та здоров`я (в першу чергу психічного) для дитини, її спілкування повинно бути обумовлено присутністю іншого законного представника дитини а саме батька ОСОБА_1 .

Вказує, що в свою чергу позивач ОСОБА_1 не чинить жодних перешкод відповідачці у спілкуванні з дитиною, але наполягає на тому, щоб до вирішення спору по суті, вказане спілкування відбувалось у його присутності. Сама ж ОСОБА_2 зловживає своїми батьківськими правами, приходить за місцем проживання дитини та позивача ОСОБА_1 влаштовує скандали та сварки, провокує словесні конфлікти, під формальним приводом бажання поспілкуватись з дитиною намагається фізично забрати дитину від батька. З вказаного приводу кілька разів на місце події викликались працівники поліції, які із застосуванням нагрудних відеокамер спілкувались з дитиною без присутності батьків. Дитина боїться спілкуватись з матір`ю, боїться що вона забере її від батька, що зафіксовано на відеозаписах з нагрудних бодікамер працівників поліції.

Також зазначає, що у спілкуванні, а також через інших осіб ОСОБА_2 відкрито неодноразово висловлює своє бажання змінити фактичне місце проживання дитини, тобто фізично забрати її від батька та виїхати з країни, використовуючи юридичну можливість виїзду з країни без письмової згоди іншого з батьків у супроводі одного з них наявні, внаслідок запровадження в країні військового стану.

Позивачка намагається фізично забрати дитину з закладу освіти, внаслідок чого позивач

був змушений звернутись із заявою про переведення дитини на сімейну форму виховання. Проте, ОСОБА_2 , дізнавшись про такі дії подала до адміністрації навчального закладу заяву із запереченнями щодо цього. Внаслідок таких дій дитина змушена отримувати освіту за домашньою формою навчання.

Докази, надані суду разом з позовною заявою відповідачкою ОСОБА_1 підтверджують лише факти її звернень до поліції, а не факти чинення перешкод у спілкуванні з дитиною з боку позивача. До заяви про забезпечення позову доказів на підтвердження її доводів взагалі не додано.

Окремо наголошує, що ОСОБА_1 просить суд встановити графік побачень з дитиною саме без присутності батька, і водночас не просить суд покласти на неї зобов`язання повертати дитину за зареєстрованим та фактичним місцем проживання, тобто до батька.

Заявниця вважає, що підстави для застосування зустрічного забезпечення відсутні. Вказане у системному взаємозв`язку прямо підтверджує те, що шляхом подання вказаної заяви ОСОБА_2 переслідує мету вирішення спору по суті на свою користь.

ОСОБА_1 не заперечує проти спілкування ОСОБА_2 з дитиною, проте вважає, що це спілкування повинно відбуватись за його присутності, з урахуванням бажання самої дитини, погодних умов, стану здоров`я дитини. Спілкування ОСОБА_2 з дитиною повинно узгоджуватись з графіком навчання та життєвим графіком дитини та проходити у громадських місцях пристосованих для цього. Жодні з вказаних умов не зазначені у прохальній частині заяви.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

У підготовчому судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Петренко І.Ф. (в режимі відеоконференції) підтримала заяву про забезпечення позову та просила задовольнити її у повному обсязі.

ОСОБА_1 та його представник - адвокат Федорець Є.Є. у підготовчому судовому засіданні заперечували проти задоволення заяви з підстав викладених у письмових запереченнях, також представник ОСОБА_1 зазначив, що заявниця просить, зокрема, визначити часи спілкування з дитиною кожної неділі місяця з 10.00 год. до 17.00 год., однак вважає, що у разі задоволення заяви тривалість часів спілкування у неділю підлягає зменшенню, так як дитина має також проводити час у вихідний день з однолітками, готуватись до шкільних занять тощо.

Представник третьої особи - виконавчого комітету Царичанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, як орган опіки та піклування, - Сердечна В.К. в підготовчому судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви про забезпечення позову.

Заслухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи, суд доходить такого.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду, в тому числі попередити потенційні труднощі у подальшому при виконанні такого рішення.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляд і заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Зі змісту позовних заяв вбачається, що між сторонами дійсно виник спір, предметом якого є вимога позивача ОСОБА_1 до відповідачки ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 за місцем проживання батька за адресою: АДРЕСА_2 , а також вимога позивачки ОСОБА_2 до відповідача ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 за місцем проживання матері за адресою: АДРЕСА_1 , відібрання малолітньої доньки від батька ОСОБА_1 та повернення дитини матері ОСОБА_2 .

Суть висновків Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» (Сristian Сгtгlin Ungureanu v. Romania, заява № 6221/14, пункти 2934, рішення від 04 вересня 2018 року) зводиться до того, що допущення державою ситуації, коли один з батьків втрачає доступ до власної дитини ще й протягом тривалого часу, у тому числі за наявності судового спору між батьками, від якого, зокрема, залежить характер цього доступу, навіть якщо це відбувається без порушення існуючих нормативних правил держави, є порушенням статті 8 Європейської конвенції з прав людини 1950 року права на повагу до приватного і сімейного життя того з батьків, доступ до дитини якого обмежується або унеможливлюється.

Відповідно до обставин вказаної справи мова не йшла про ситуацію, коли є об`єктивні підстави вважати, що зазначений доступ до дитини явно суперечить її інтересам. Згідно з практикою ЄСПЛ оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагає від судів ретельної оцінки низки факторів з точки зору збалансованості інтересів. Залежно від обставин конкретної справи вони можуть відрізнятися. Але надзвичайно важливими є врахування найкращого інтересу дитини. При визначенні найкращого інтересу дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, пункт 100, від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, пункт 76).

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Вказана норма кореспондується із положеннями частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з якою батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частини першатретя статті 157 СК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми 2003 року дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

Вирішуючи питання про необхідність застосування забезпечення позову, судом встановлено, що між сторонами склалися стосунки, які позбавляють можливості ОСОБА_2 регулярно спілкуватися з дитиною, що між ними існує спір щодо визначення місця проживання дитини та відібрання дитини від батька.

Суд вважає обґрунтованими доводи заявниці щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням права матері на особисте спілкування з дитиною, а також враховуючи ту обставину, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання малолітньої дитини. Обставин, які б унеможливлювали право матері на спілкування із малолітньою дитиною, судом не встановлено.

Суд враховує, що у таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю.

Тому з метою запобігання втрати емоційного контакту матері з малолітньою дитиною, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи у суді, який може бути тривалим, та остаточного вирішення питання про визначення місця проживання дитини, суд вважає за необхідне застосувати захід забезпечення позову у спірних правовідносинах із дотриманням вимог законодавства, яким врегульовано правовий механізм забезпечення позову, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може призвести до фактичної неможливості виконання рішення суду з причин повного (остаточного) розриву психологічних та емоційних зв`язків між матір`ю та донькою.

До відповідного правового висновку дійшов Верховний суд у постанові від 29 вересня 2021 року у справі №490/1087/21 (провадження №61-12931св21).

Однак, при цьому суд враховує висновок психолога ОСОБА_4 від 30.05.2025 року та відтворений в судовому засіданні відеозапис спілкування дитини з психологом, та для забезпечення найкращих інтересів малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , приходить до висновку про необхідність надання матері можливості спілкування, побачень та спільного проведення часу з малолітньою дитиною саме у присутності батька.

Так, згідно рекомендацій до висновку психолога ОСОБА_4 від 30.05.2025 року вбачається, що малолітня дитина повинна знаходитись з біологічним батьком для її повної безпеки та належного розвитку, якщо мати не може на даний час виконувати належним чином свої обов`язки та періодично (зі слів дитини) залишала малолітню дитину на довгий термін, періодично возила дитину до інших чоловіків, де дитина повинна була жити та пристосовуватися до нових умов та нових людей, не маючи свого ліжка, своєї кімнати та простору (а.с. 29-54).

Згідно пунктами 2, 3 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Відповідно до частини 3 статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У частині 10 статті 150 ЦПК України передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер.

Суд зазначає, що реалізація права батьків і дітей на спілкування один з одним не пов`язана безпосередньо з їх проживанням разом, а тому, враховуючи предмет спору, вказані заявником підстави для забезпечення позову, виходячи з найкращих інтересів дитини, її віку, рівності прав батьків на участь у вихованні дитини та спілкування із нею, адекватним способом забезпечення позову у справі про визначення місця проживання дитини є зобов`язання ОСОБА_1 забезпечити безперешкодне спілкування матері ОСОБА_2 з дитиною в певні дні та години, у присутності батька.

Подібних висновків дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в ухвалі від 25.08.2020 у справі № 466/2317/20 (провадження №61-11539ск20), у якій Верховний Суд зазначив, зокрема, таке: «Апеляційний суд, враховуючи предмет та суть позовних вимог, дійшов правильного висновку про часткове задоволення вимог заяви позивача шляхом зобов`язання відповідача, у якого перебуває дитина, надавати позивачу (матері дитини) можливість для спілкування з дитиною в певні дні і години».

Суд вважає, що з метою запобігання втраті емоційного контакту матері з малолітньою дитиною, погіршенню психоемоційного зв`язку між ними на період розгляду справи в суді, враховуючи предмет позову, малолітній вік дитини, у даному випадку адекватним, співрозмірним та достатнім заходом буде забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_1 надати ОСОБА_2 можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у межах населеного пункту за місцем проживання дитини з батьком кожної середи місяця в період з 15 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. та кожної неділі місяця в період з 10 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв. у присутності батька з урахуванням розпорядку дня дитини та стану здоров`я дитини. У задоволенні іншої частини вимог заяви про забезпечення позову слід відмовити.

За змістом ч. 7 ст. 153, ч. 6 ст. 154 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову суд вирішує питання зустрічного забезпечення.

Перелік випадків у яких, суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення визначений ч.3 ст. 154 ЦПК України, є вичерпним.

У даному випадку судом не встановлено обставин для обов`язкового вжиття судом зустрічного забезпечення, а тому суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення за таких обставин.

Суд також роз`яснює учасникам справи, що вони не позбавлені права в порядку, визначеному ст. 156, 158 ЦПК України, звернутись до суду з заявою про заміну одного заходу забезпечення позову іншим або з заявою про скасування заходів забезпечення позову.

Згідно ч.7 ст. 158 ЦПК України, уразі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-153, 197 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову - задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_1 надавати ОСОБА_2 можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у межах населеного пункту за місцем проживання дитини з батьком кожної середи місяця в період з 15 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. та кожної неділі місяця в період з 10 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв. у присутності батька з урахуванням розпорядку дня дитини та стану здоров`я дитини.

Заборонити ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії, спрямовані на вчинення перешкод ОСОБА_2 у побаченнях, спілкуванні та проведенні разом часу із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні іншої частини заявлених вимог - відмовити.

Копію ухвали направити заявнику та особам, яких стосуються заходи забезпечення позову для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її оголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її постановлення.

Стягувач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 .

Боржник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст ухвали складено 14 жовтня 2025 року.

Суддя Л.П. Бабічева