Провадження №2/524/4937/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2025 року

Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі:

головуючого судді Ковальчук Т. М.,

за участю секретаря судових засідань Воблікової І. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі позивач, ТОВ «Споживчий центр») звернулось до суду із зазначеною позовною заявою, у якій просило стягнути з ОСОБА_1 (далі відповідач, ОСОБА_1 ) 19800,00 грн заборгованості за кредитним договором, а також 2422,40 грн сплаченого судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31 січня 2024 року ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 31.01.2024-100002260 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, за умовами якого останній отримав 10000,00 грн на його банківську карту.

ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання виконало у повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти у сумі 10000,00 грн, а останній свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у сумі 19800,00 грн, з яких: 10000,00 грн заборгованість за основним боргом, 9800,00 грн за нарахованими та несплаченими відсотками.

Заочним рішенням від 13 травня 2025 року Автозаводський районний суд міста Кременчука задовольнив позов ТОВ «Споживчий центр», стягнув з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором № 31.01.2024-100002260 від 31 січня 2024 року в сумі 19800,00 грн, а також витрати щодо сплати судового збору в сумі 2422,40 грн.

У червні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Баранік К. В., звернувся до Автозаводського районного суду міста Кременчука з заявою про перегляд заочного рішення від 13 травня 2025 року, яку ухвалою від 07 липня 2025 року суд задовольнив, скасував це заочне рішення та призначив судове засідання для розгляду справи по суті.

Так, за доводами відповідача, у зв`язку з його перебування на військовій службі, кредитодавець не мав права нараховувати відсотки за користування кредитом згідно з пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Окрім того, банківська виписка (облікова) з рахунків позичальника є належним та допустимим доказом у справі, що підтверджує рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщує записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. На підтвердження позовних вимог позивач надав копію кредитного договору, довідку-розрахунок про стан заборгованості, квитанцію про здійснення перерахування коштів, однак ці документи не підтверджують факт отримання відповідачем кредитних коштів. Відповідач заперечує отримання кредитних коштів на підставі кредитного договору № 31.01.2024-100002260 від 31 січня 2024 року, а саме факт виконання первісними кредиторами свого обов`язку з надання коштів у зазначеному розмірі.

04 серпня 2025 року позивач звернувся до суду з заявою про зменшення розміру позовних вимог та просив стягнути з відповідача лише заборгованість за тілом кредиту у сумі 10000,00 грн.

Позивач в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив проводити розгляд справи без участі його представника.

Відповідач у судове засідання не з`явився, його представник адвокат Баранік К. В. звернулася до суду з заявою про розгляд справи без її та відповідача участі.

Згідно з частиною першою статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами частини другої статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України від 03 вересня 2015 року № 675-VIII «Про електронну комерцію» (далі Закон № 675-VIII) електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону № 675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

За правилами частини дванадцятої статті 11 цього Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону № 675-VIII, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями статті 12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З урахуванням викладеного, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі з використанням КЕП, є таким, що укладений у письмовому вигляді.

Суд установив, що 31 січня 2024 року ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 31.01.2024-100002260 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідач 31 січня 2024 року електронним цифровим підписом підписав Пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), Заявку на отримання кредиту, підтвердив укладення кредитного договору та отримав на свій рахунок кошти у розмірі 10000,00 грн, а отже акцептував умови Договору.

Згідно з умовами кредитного договору № 31.01.2024-100002260 позичальнику надається кредит на наступних умовах: дата надання 13 лютого 2024 року; сума кредиту 10000,00 грн; строк, на який надається кредит 42 дні з дня його надання; термін повернення 12 березня 2024 року; процентна ставка «Економ» фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом кожних перших 14 днів з дня отримання чергового Траншу включно. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку; Процентна ставка «Стандарт» фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2.5% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит, окрім періоду застосування процентної ставки «Економ»; розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку.

Відповідно до пункту 6.1 договору позичальник зобов`язується використати кредит на зазначені в договорі цілі, що не суперечать чинному законодавству України і забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів шляхом внесення в касу кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок кредитора в такі терміни: повернення кредиту до 12 березня 2024 року; неустойка, яка може бути нарахована кредитодавцем за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим договором, негайно з моменту пред`явлення кредитодавцем вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій.

Позивач свої зобов`язання виконав, перерахувавши кредитні кошти у сумі 10000,00 грн на картковий рахунок відповідача, що підтверджується квитанцією про проведення оплати від 31 січня 2024 року (а. с. 20).

13 лютого 2025 року сторонами укладено Додатковий договір до кредитного договору, за умовами якого: «Сторони домовились за ініціативою та на підставі звернення Позичальника продовжити строк, на який надається Кредит, та строк дії договору, внести зміни в заявку та акцепт та з дати укладення даного Додаткового Договору викласти норми, встановлюючи строк, на який надається кредит, дату повернення (виплати) кредиту, первинний період користування кредитом, строк дії договору в наступній редакції: «Строк, на який надається Кредит 56 днів з дати його надання. Дата повернення (виплати) кредиту 26 березня 2024 року. Первинний період користування кредитом 14 днів з дня його надання та 14 днів з дня, наступного за днем укладення додаткового договору про продовження строку, на який надається Кредит.

27 лютого 2025 року між сторонами укладено Додатковий договір до кредитного договору, за умовами якого строк, на який надається Кредит 70 днів з дати його надання. Дата повернення (виплати) кредиту 09 квітня 2024 року.

Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 31.01.2024-100002260 від 31 січня 2024 року заборгованість відповідача становить 19800,00 грн, з яких: 10000,00 грн основний борг, 9800,00 грн проценти. Проценти по кредиту нараховані за період із 31 січня 2024 року по 09 квітня 2024 року (а. с. 17).

На обґрунтування доводів щодо відсутності у позивача підстав для нарахування процентів за користування кредитними коштами у зв`язку з перебуванням відповідача на військовій службі останній надав наступні документи: довідку ВЧ НОМЕР_1 від 09 травня 2024 року; довідку ВЧ НОМЕР_2 № 95 від 15 червня 2025 року; довідку ВЧ НОМЕР_2 № 51 від 12 серпня 2024 року про безпосередню участь ОСОБА_1 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України; довідку ВЧ НОМЕР_2 від 16 червня 2025 року про безпосередню участь ОСОБА_1 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Водночас суд бере до увагу заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, у якій позивач просить стягнути з відповідача лише кредитні кошти у сумі 10000,00 грн без стягнення відсотків за користування такими коштами, у зв`язку з чим не вбачає підстав для надання висновків щодо дотримання позивачем у цьому випадку вимог пункту 15 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Також суд виходить з відсутності підстав у цьому випадку для зупинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, оскільки для зупинення судом провадження у справі з підстав, передбачених цією нормою, у матеріалах цивільної справи мають бути докази не лише перебування сторони у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, а й докази того, що такі підрозділи переведені на воєнний стан, або залучені до проведення антитерористичної операції. Натомість відповідач активно бере участь у справі через свого представника.

При цьому суд критично оцінює заперечення відповідача щодо отримання кредитних коштів на підставі кредитного договору № 31.01.2024-100002260 від 31 січня 2024 року та факт виконання кредитором свого обов`язку з надання коштів у зазначеному розмірі.

Доводи відповідача про відсутність первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували переказ йому коштів за зазначеним вище договором, а також доказів на підтвердження факту перерахування йому кредитних коштів у вказаному позивачем розмірі, спростовано наданою останнім квитанцією про проведення такої оплати від 31 січня 2024 року на банківську карту НОМЕР_3 .

У пункті 4.1 кредитного договору вказано, що кредитні кошти надаються шляхом перерахування на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № НОМЕР_4 .

Натомість стверджуючи про відсутність доказів отримання кредитних коштів на підставі кредитного договору № 31.01.2024-100002260 від 31 січня 2024 року, відповідач доказів того, що банківська картка йому не належить та на неї не було перераховано кредитні кошти за договором, на спростування отримання кредитних коштів не надав.

У пункті 52 постанови Верховного Суду від 22 серпня 2024 року у справі 916/735/23 викладено висновок про те, що доказами на підтвердження наявності боргу можуть бути, зокрема, але не виключно: судові рішення, правочини, первинні бухгалтерські документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення. Такими доказами можуть бути, зокрема, банківські виписки, платіжні доручення, видаткові накладні, довідки, листи, протоколи, та будь-які інші докази, що доводять факт невиконання боржником взятих на себе зобов`язань.

Ураховуючи наведене, позивач надав докази перерахування коштів на номер картки, який відповідач зазначав у кредитному договорі.

Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10 січня 2019 року у справі № 526/405/13 вказано, що факт не вчинення жодних дій, щодо розірвання кредитних договорів, або визнання їх не дійсними тривалий час, а також користуванням кредитними коштами та сплати відповідачем в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитними договорами є нічим іншим як визнання вище наведених кредитних договорів такими, що укладені з досягненням всіх істотних умов, а також підтвердженням отриманням всіх благ передбачених кредитними договорами.

Доводи відповідача про те, що позивач має надати суду саме виписку з особового рахунку клієнта також є помилковим, оскільки Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, встановлює основні вимоги щодо організації бухгалтерського обліку в банках України, а позивач не є банком України, отже на нього дія Положення не розповсюджується, виписки по особовим рахункам клієнтів не формуються.

Приписами частини першої статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язань або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

З урахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, суд дійшов висновку про підтвердження факту укладення кредитного договору № 31.01.2024-100002260 від 31 січня 2024 року між відповідачем та позивачем, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів, та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем у вигляді заборгованості за тілом кредиту у сумі 10000,00 грн.

З огляду на викладене, суд вбачає наявність підстав для задоволення позову.

Окрім того, відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути понесені позивачем судові витрати щодо сплати 2422,40 грн судового збору.

Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 137, 141, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» 10000 (десять тисяч) грн 00 коп. заборгованості за договором № 31.01.2024-100002260 від 31 січня 2024 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», , місцезнаходження: вул. Саксаганського, буд. 133-А, м. Київ.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Т. М. Ковальчук