Справа № 367/9595/25
Провадження №2/367/6089/2025
УХВАЛА

Іменем України

14 жовтня 2025 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді Третяк Я.М.,

секретаря судового засідання Люліної О.С.,

представник позивача Івіної М.Ю. (у режимі відеоконференції),

представник відповідача Гогунська П.М. (у режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бердянського відділу державної виконавчої служби у Бердянському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Бердянського відділу державної виконавчої служби у Бердянському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про зняття арешту з майна.

Ухвалою суду від 18.08.2025 відкрито загальне позовне провадження у справі.

У судовому засіданні представник позивача просила суд закрити провадження у справі у зв`язку з відмовою від позову, внаслідок задоволення відповідачем позовних вимог, після пред`явлення позову та вирішити питання, щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

У судовому засіданні представник відповідача щодо клопотання про закриття провадження у справі заперечень не висловила, проте, просила суд відмовити у стягнення витрат на правничу допомогу, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Щодо закриття провадження в справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У пункті 5 частини третьої статті 2 ЦПК України визначено, що основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України передбачено, що позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги (принцип диспозитивності цивільного судочинства). Відповідна правова позиція викладена у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17.07.2020 у справі № 585/2152/19 (провадження № 61-4450св20) та від 11.04.2019 у справі № 712/13263/17 (провадження № 61-29936св18).

Частиною 4 статті 200 ЦПК України встановлено, що ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

За змістом ч.ч. 1, 2, 3, 5 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Суд не приймає відмову позивача від позову в справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Частиною 2 ст. 256 ЦПК України передбачено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Згідно з ч. 2 ст. 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи вищевикладене, заяву представника позивача, суд вважає можливим прийняти відмову від позову, оскільки вона не суперечить вимогам закону і не порушує права інших осіб. При вказаних обставинах маються всі підстави для прийняття відмови від позову, закриття провадження в справі та повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Щодо клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч.ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Частиною 4 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд, при вирішенні питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу враховує правову позицію, висловлену у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 по справі № 922/445/19, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені.

Установлено, що 08.10.2025 представником позивача Івіною М.Ю, через систему «Електронний суд» подано клопотання про розподіл судових витрат, в якому просила суд стягнути з Бердянського відділу державної виконавчої служби у Бердянському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 35 000,00 грн.

Представником позивача до суду для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу подано наступні документи: копію ордеру на надання правничої допомоги серії АІ № 1974067, виданого на підставі договору про надання правничої допомоги № 41/2026 від 27.02.2025; копію договору про надання правової допомоги №41/2025, укладеного 27.02.2025 між Адвокатським об`єднанням «ГРЕЙСЕРС» та ОСОБА_2 ; копію додаткової угоди № 1 до договору про надання правничої допомоги № 41/2025 від 27.02.2025; копія договору про співробітництво (залучення адвоката), укладеного 13.08.2025 між Адвокатським об`єднанням «ГРЕЙСЕРС» та ОСОБА_3 ; копія акта приймання наданих послуг № 1 від 22.09.2025 до договору про надання правничої допомоги № 41/2025 від 27.02.2025, який ніким не підписано.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.02.2025 між Адвокатським об`єднанням «ГРЕЙСЕРС» та ОСОБА_2 укладено договір про надання правової допомоги №41/2025.

13.08.2025 між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Грейсерс», в особі керуючого партнера Лисенка С.С., укладено додаткову про надання правничої допомоги № 41/2025 від 27.02.2025.

Відповідно до п.1. додаткової угоди, дана угода визначає строки, вартість, порядок оплати та розмір гонорару АО «ГРЕЙСЕРС» за надання правничої допомоги Гринь Н.В. при вирішенні спору між ОСОБА_2 та Бердянським відділом державної виконавчої служби у Бердянському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з майна, а саме квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно п.2 додаткової угоди сторони домовилися, що загальний фіксований розмір гонорару АО «ГРЕЙСЕРС» за надання правничої допомоги у справі за позовом клієнта про зняття арешту з майна становить 35 000,00 грн.

Згідно п. 3 додаткової угоди, зазначений гонорар визначений в п.2 додаткової угоди підлягає сплаті клієнтом шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок АО «ГРЕЙСЕРС» або готівкою не пізніше 3 (трьох) календарних днів з моменту отримання клієнтом рішення суду у цій справі.

За змістом Акта приймання наданих послуг № 1 від 22.09.2025 до договору про надання правничої допомоги № 41/2025 від 27.02.2025, АО «ГРЕЙСЕРС» надало, а клієнт прийняв послуги правничої допомоги загальною вартістю 35 000,00 грн.

Водночас, у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Окрім того, підставою для відмови у розподілі витрат на професійну правничу допомогу в заявленій сумі може бути ненадання переліку послуг (робіт), наданих (виконаних) адвокатом (постанова ВС від 05.06.2018 у справі № 904/8308/17).

Однак, в матеріалах справи відсутні докази понесення (оплати) наданої правничої допомоги, а відтак, суд відмовляє в стягненні витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 35 000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 141, 142, 255 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Прийняти відмову від позову представника позивача ОСОБА_1 адвоката Івіної М.Ю.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Бердянського відділу державної виконавчої служби у Бердянському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про зняття арешту з майна - закрити.

Повернути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з Державного бюджету України 50% судового збору, сплаченого за квитанцією ID: 8512-6343-6628-9785 від 13.08.2025, у сумі 605 (шістсот п`ять гривень) 60 копійок.

В іншій частині - відмовити.

Роз`яснити сторонам, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя: Я.М.Третяк