Номер провадження 2/754/6966/25
РІШЕННЯ

Іменем України

20 жовтня 2025 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Панченко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «МЛОАН» про захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до ТОВ «МЛОАН» про захист прав споживачів.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 18.02.2025 між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» було укладено Договір про споживчий кредит №9249612 від 18.02.2025. Позивач звернулася до Відповідача з претензією про здійснення перерахунку заборгованості за кредитним договором №9249612 від 18.02.2025, з урахуванням поданих платіжних документів: платіжної інструкції №0 від 21.03.2025, №9 від 04.04.2025 та квитанції № від 19.03.2025, падних з метою дострокового погашення частини основної суми кредиту відповідно до пункту 2.4.2 Договору, а також з урахуванням нікчемності положення пункту 1.5.2 Договору щодо встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості. Станом на дату звернення позову Позивач не отримала відповіді від Кредитодавця на подану претензію, що зумовлює необхідність звернення за судовим захистом порушеного права шляхом застосування наслідків нікчемності правочину, а саме - зобов`язання ТОВ «Мілоан» здійснити перерахунок заборгованості за договором про споживчий кредит №9249612 від 18.02.2025 з урахуванням нікчемності п.1.5.2 цього Договору, а також проведення відповідного перерахунку на підставі платіжної інструкції №0 від 21.03.2025. №9 від 04.04.2025 та квитанції № від 19.03.2025, поданих для дострокового погашення частини основної суми кредиту згідно п.2.4.2 Договору.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.07.2025 року справу передано головуючій-судді Панченко О.М.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 08.07.2025 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України.

02.09.2025 року на адресу суду через засоби поштового зв`язку «Укрпошта» від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначає наступне. Так, у своїй позовній заяві Позивач просить суд зобов`язати Відповідача здійснити перерахунок заборгованості за договором №924612. Однак, Відповідач вже не є стороною (кредитодавцем) за вищевказаним договором. 28.07.2025 року ТОВ «Млоан» було відступлено право вимоги за Кредитним договором на користь нового кредитора - ТОВ «ФК «ЄАПБ», згідно договору факторингу №28072025 від 28.07.2025 року та виписки з реєстру боржників від 28.07.2025, про що Позивач був проінформований, шляхом надсилання смс на її фінансовий номер. Враховуючи, що між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №28.07.2025 від 28.07.2025 року та виписки з реєстру боржників від 28.07.2025 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» є новим кредитором та належним Відповідачем за даним позовом, а ТОВ «МІЛОАН» має бути залучений в якості третьої особи.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 16.09.2025 року відповідь на відзив повернуто ОСОБА_1 - без розгляду.

Дослідивши письмові докази подані в обґрунтування позову, суд прийшов до висновку, про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

18.02.2025 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено Договір про споживчий кредит №9249612, а також підписано заяву на отримання кредиту.

При зверненні до суду, позивачем пред`явлені вимоги мотивовані тим, що Позивачем не отримано від Відповідача відповіді щодо перерахунку заборгованості за кредитним договором у зв`язку з достроковим погашенням частини основної суми кредиту, а також з урахуванням нікчемності положень п.1.5.2 Договору.

Разом з тим, згідно наданих до суду доказів, згідно належним чином засвідченої копії Договору факторингу №28072025 від 28.07.2025 року ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги в тому числі за Договором №924612 від 18.02.2025 до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Вказане підтверджується також належним чином засвідченою копією Акту прийому-передачі Реєстру божників №2 від 28 липня 2025 року, випискою з Реєстру боржників №2 до Договору факторингу №28072025 від 28.07.2025 року.

Відповідно ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Відповідачем є та зі сторін у процесі, яка вказується позивачем як порушник його права. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Тому, неналежним відповідачем є особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона повинна відповідати за пред`явленим позовом.

Як випливає зі змісту ст. ст. 51, 175 ЦПК на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позивач помилився відносно обов`язку відповідача щодо поновлення порушеного права, суд має виходити із положень ст. 51 ЦПК України та з урахуванням ч. 5 ст. 12 ЦПК України, роз`яснити позивачеві право на заміну неналежного відповідача.

Таким чином, суд, як орган, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов`язаний визначити суб`єктний склад учасників процесу залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено п. 1 ч. 1 ст. 189 ЦПК та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81, 83 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом.

Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові.

Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Як вбачається згідно наданих до суду доказів, ТОВ «Мілоан» 28.07.2025 відступило право вимоги в тому числі за Договором №924612 від 18.02.2025 до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Отже, суд приходить до висновку, що відповідач ТОВ «Мілоан» не може виступати належним відповідачем у даному спорі.

В той же час суд роз`яснює Позивачу, що вона не позбавлена права звернутися із таким позовом до вірного відповідача.

Враховуючи викладене, а також оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, та достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 12, 76 - 81, 89, 263-265, 279, 280 - 282, 284, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволені позовних ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «МЛОАН» про захист прав споживачів в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 20 жовтня 2025 року.

Суддя О.М. Панченко