Справа № 357/7655/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2025 року м. Погребище

Погребищенський районний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Тітової Т. Л.,

за участю секретаря Затоковенко Т. О.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду в місті Погребище Вінницької області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

У липні 2025 року з Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за підсудністю надійшли матеріали цивільної справи за вказаним вище позовом, в якому представник ТОВ «ФК «Ейс» Поляков О.В. просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 17 072 грн та судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн.

Свої вимоги обґрунтовують тим, що 23.04.2024 первісний кредитор ТОВ «Макс кредит» та відповідачка ОСОБА_1 уклали кредитний договір у формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатора. У кредитному договорі сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами, розміру і типу процентної ставки. На виконання умов кредитного договору 23.04.2024 кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через компанію ТОВ «Платежі онлайн» на платіжну картку № НОМЕР_1 , що свідчить про те, що відповідачка прийняла пропозицію кредитодавця. Первісний кредитор виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі. 21.10.2024 між первісним кредитором та позивачем укладено договір факторингу № 21102024-МК/ЕЙС, відповідно до умов якого позивачеві відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.

Станом на дату подання позовної заяви до суду боржниця свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, порушивши зобов`язання, а тому у неї утворилася заборгованість у розмірі 17 072 грн 53 коп., що складається із заборгованості за кредитом - 8 470 грн та заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом - 8 602 грн 44 коп., яку позивач і просить стягнути з відповідачки.

Ухвалою судді від 03.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів з АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 112, 113).

Відповідачка, у встановлений ухвалою про відкриття провадження строк, відзив на позовну заяву не подала.

Згідно з вимогами ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку позовного провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Так як учасники справи заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Відповідно до частин 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.

Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Такими обставинами (предметом доказування) у цій справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитних договорів, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до їх умов та вимог ЦК України.

Судом установлено, що 23.04.2024 між ТОВ «Макс кредиті» та відповідачкою у справі ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії № 00-9737624 у формі електронного документу з використанням електронного цифрового підпису.

Згідно з п.п.1.1-1.3 розділу 1 кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконувати інші обов`язки, передбачені договором. Сума ліміту кредитної лінії (сума кредиту) 7 700 грн; тип кредиту: кредитна лінія; цільове призначення кредиту (мета отримання кредиту): на споживчі потреби; строк дії кредитної лінії (строк кредитування): 360 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту кредитодаіця в останній день строку кредитування (дата остаточного повернення кредиту) - 18.04.2025 згідно умов п. 3.4 цього договору.

Пунктами 1.4 договору визначено, що позичальник зобов`язаний оплатити проценти в періодичну дату оплати процентів, а саме на 08.05.2024 та на кожний 15 день після цієї дати за фактичне користування грошовими коштами протягом строку дії кредитної лінії (строку кредитування).

Відповідно до п.1.5, 1.5.1 договору тип процентної ставки фіксована; стандартна процентна ставка складає 1,47% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку дії кредитної лінії.

Згідно з п. 1.6 договору кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 10,00% від суми кредиту, що складає 770 грн, яку позичальник зобовязаний сплатити на умовах визначених п. 3.4 цього договору.

Відповідно до п. 2.8 договору кредитодавець зобовязаний надати кредит у дату надання кредиту: 23.04.2024, сума кредиту перераховується кредитодавцем у сумі 7 700 грн на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_2 .

Також сторонами договору було погоджено та підписано графік платежів (п. 7.20 договору), яким було встановлено кількість платежів, їх розмір та періодичність внесення з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, визначено загальну вартість кредиту та реальну річну процентну ставку (а. с. 33-42).

ОСОБА_1 ознайомилася та погодилася із умовами, визначеними паспортом споживчого кредиту, підписавши його електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с. 53-55).

Відповідачка ОСОБА_1 була ідентифікована ТОВ «Макс кредит» та підписала договір від 23.04.2024 № 00-9737624 одноразовим ідентифікатором 53935, направленим 23.04.2024 о 22:38:30 год на номер телефону НОМЕР_3 (а.с. 56).

Згідно з відомостями, наданими АТ КБ «Приватбанк» на виконання ухвали суду від 03.07.2025, номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № НОМЕР_4 та який знаходиться в анкетних даних ОСОБА_1 : НОМЕР_3 (а. с. 125).

Тобто сторони договору уклали кредитний договір та погодили всі його істотні умови.

Відповідно до статей 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Кредитодавець свої зобов`язання виконав, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі Онлайн» від 30.10.2024 № 1289/10, згідно якої 23.04.2024 було проведено транзакцію на суму 7 700 грн на картку, маска картки НОМЕР_2 (а.с. 57-59).

Відповідно до виписки, наданої АТ КБ «Приватбанк» на виконання ухвали суду від 03.07.2025, 23.04.2024 на платіжну картку № НОМЕР_4 , емітовану на ім`я ОСОБА_1 , було зарахувано кошти у сумі 7 700 грн (а.с. 126).

Із детального розрахунку заборгованості слідує, що станом на 21.10.2024 заборгованість складає 17 072 грн 44 коп., з яких: 7 700 грн - заборгованість за основним зобов`язанням, 8 602 грн 44 коп. - заборгованість за нарахованими процентами, 770 грн - заборгованість за нарахованими комісіями (а.с. 71, 72).

21.10.2024 між ТОВ «Макс кредит» та ТОВ «ФК «Ейс» укладений договір факторингу № 21102024-МК/ЕЙС, відповідно до умов якого ТОВ «Макс кредит» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «Ейс» права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру боржників в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги, а ТОВ «ФК «Ейс» зобов`язується їх прийняти та передати суму фінансування в розпорядження ТОВ «Макс Кредит» за плату на умовах, визначених цим договором.

Відступлення права грошової вимоги і всіх інших прав, належних клієнту за укладеними кредитними договорами, та їх перехід відбувається у дату відступлення прав вимоги (п. 2.4) (а.с. 73-78).

21.10.2024 між сторонами вказаного договору факторингу підписаний акт приймання-передачі реєстру боржників (а.с. 85).

Реєстр боржників від 21.102024 до договору факторингу від 21.10.2024 № 21102024-МК/ЕЙС містить інформацію про договір кредитної лінії від 23.04.2024 № 00-9737624, укладений між ТОВ «Макс кредит» та ОСОБА_1 із загальною сумою заборгованості в розмірі 17 072 грн 44 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту 8 470 грн, заборгованість за процентами 8 602 грн 44 коп. (а.с. 90-92).

Тобто ТОВ «ФК «Ейс» є новим кредитором та належним позивачем у спірних правовідносинах.

Згідно з ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Матеріали справи не містять доказів повідомлення боржника про заміну кредитора.

Разом з тим, неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.

Такого висновку дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 6 лютого 2019 року в справі №361/2105/16-ц.

Із виписки з особового рахунку за кредитним договором № 00-9737624 від 23.04.2024 слідує, що станом на 04.05.2025 заборгованість відповідачки ОСОБА_1 складає 20 922 грн 44 коп., з яких: 8 470 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 8 602 грн - прострочена заборгованість за процентами, 3 850 - заборгованість за штрафними санкціями (а.с. 70).

Однак, позивач просить стягнути з відповідачки ОСОБА_1 суму заборгованості в розмірі 17 072 грн 44 коп., що складається із заборгованості по кредиту - 8 470 грн та заборгованості по несплачених відсотках за користування кредитом - 8 602 грн 44 коп., при цьому, зазначивши у позовній заяві, що не заявляє вимог щодо стягнення штрафних санкцій у розмірі 3 850 грн (а.с. 7, 9).

З`ясовуючи обставини, пов`язані із правильністю здійснення вказаних вище розрахунків заборгованості, та здійснюючи оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, суд дійшов наступного висновку.

Надані позивачем докази у їх сукупності підтверджують отримання відповідачкою кредиту в сумі 7 700 грн.

Належних доказів того, що відповідачка здійснював погашення тіла кредиту за вказаним вище кредитним договором, матеріали справи не містять.

Водночас, як слідує із змісту позовних вимог, позивач вимагає стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за тілом кредиту в сумі 8 470 грн.

Як слідує з матеріалів справи, позивач, пред`являючи вимогу про стягнення заборгованості за тілом кредиту, ототожнив поняття «комісія» і «тіло кредиту».

Так, п.1.6 вказаного вище кредитного договору визначено, що кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 10,00% від суми кредиту, що складає 770 грн, яку позичальник зобовязаний сплатити на умовах визначених п. 3.4 цього договору. Пунктом 3.4 договору визначено, що позичальник зобов`язаний здійснити оплату комісії за надання кредиту та повернути суму кредиту в останній день строку кредитування, яка є датою остаточного повернення кредиту, а саме 18.04.2025 (а.с. 34, 36).

Слід зазначити, що Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.

Однак, суд звертає увагу, що комісія це плата за послуги, пов`язані, в цьому випадку, із наданням кредитних коштів, а тіло кредиту це грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб.

Тобто, правова природа комісії і тіла кредиту є різною.

Зі змісту позовних вимог слідує, що сума заборгованості за комісією за надання кредиту, визначена як заборгованість по тілу кредиту. Водночас судом установлено, що тіло кредиту становить 7 700 грн, а з вимогами про стягнення комісії позивач не звертався, а тому підстави стягнення комісії та розмір її заборгованості не є предметом спору.

Позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в сумі 7 700 грн. Відповідно вимоги в частині стягнення з відповідачки тіла кредиту в сумі 770 грн задоволенню не підлягають.

Розмір заборгованості за процентами визначений відповідно до умов договору та в межах строку кредитування.

Отже, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 16 302 грн 44 коп., з яких: 7 700 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 8 602 грн 44 коп. - прострочена заборгованість за процентами, що становить 95,5% від ціни позову.

За змістом ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, із відповідачки слід стягнути на користь позивача сплачений за подання позову судовий збір в розмірі 2 313 грн 40 коп., що становить 95,5% від сплаченого за подання позову розміру судового збору у сумі 2 422 грн 40 коп.

Вирішуючи питання про стягнення із відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7 000 грн, суд виходить із наступного.

За змістом п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, повязаних зрозглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунківтощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зроблено висновок про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надано: копію договору від 07.05.2025 № 07/04/25-02 про надання правничої допомоги, що укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» та Адвокатським бюро «Тараненко та партнери», із додатковою угодою до нього (а.с. 13-15, 93-95); копію протоколу погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги від 07.04.2025 № 07/04/25-02 (а.с. 96); копію акту прийому-передачі наданих послуг від 07.04.2025 (а.с. 10); копію довіреності від 04.12.2024 (а.с. 18); копію свідоцтва на заняття адвокатською діяльністю № 4956 (а.с. 17).

За наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді, через призму критеріїв, встановлених частиною четвертою статті 137 ЦПК України, та враховуючи обсяг виконаних адвокатом робіт, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Так, суд ураховує, що згідно акту прийому-передачі наданих послуг від 07.04.2025 на складання позовної заяви було витрачено 2 год. та вартість цієї послуги становить 5000 грн 00 коп., на вивчення матеріалів справи було витрачено 2 год та вартість цієї послуги становить 1000 грн 00 коп., на підготовку адвокатського запиту було витрачено 1 год та вартість цієї послуги становить 500 грн 00 коп., на підготовку та подачу клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів було витрачено 1 год та вартість цієї послуги становить 500 грн 00 коп. (а.с. 16).

На переконання суду, зазначені в цьому акті прийому-передачі наданих послуг обсяг наданих адвокатом послуг та витрачений час не співмірні їх вартості в сумі 7000 грн.

Так, вивчення матеріалів справи, підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів, що було додане до позовної заяви, в цілому є складниками такої послуги як підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості, а тому вони не можуть мати окремий вартісний показник.

Крім того, суд звертає увагу на ту обставину, що зміст згаданих адвокатського запиту та клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів є практично ідентичними, а тому витрачання 1 год на надання останньої послуги, яка окрім того є складовою частиною послуги по складанню позовної заяви, не є належним чином обґрунтованим.

Також суд вважає, що вартість 1 год роботи адвоката зі складання позовної заяви в сумі 2 500 грн є надмірно завищеною.

Оцінивши надані позивачем докази на підтвердження розміру понесених ним судових витрат, ураховуючи складність справи, ціну позову, пропорційний до ціни позову розмір задоволених позовних вимог, обсяг виконаної адвокатом роботи в контексті критерію реальності адвокатських витрат, керуючись принципами справедливості та верховенства права, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» та стягнення із відповідачки на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1 500 грн із розрахунку 3 год роботи (2 год на складання позовної заяви та 1 год на підготовку адвокатського запиту) вартістю по 500 грн за 1 год.

Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 22.05.2024 року у справі №205/5969/15-ц.

Керуючись статтями 2, 5, 10, 141, 258, 259, 263-265, 279, 351, 354 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за договором кредитної лінії від 23.04.2024 № 00-9737624 в розмірі 16 302 (шістнадцять тисяч триста дві) грн, з яких: 7 700 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 8 602 грн 44 коп. - прострочена заборгованість за процентами.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» сплачений судовий збір в розмірі 2 313 (дві тисячі триста тринадцять) грн 40 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) грн.

Сторони по справі:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», , місцезнаходження: вул. Харківське шосе, буд. 19, оф. 2005, м. Київ, 02090;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя