Справа № 716/1294/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.10.2025 м.Заставна

Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Шевчук Р.М.

при секретарі Шпаковської К.В,

за участю:

позивачки ОСОБА_1

представника позивача Данищука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Заставна цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Данищук Василь Вячеславович, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на будинок в порядку спадкування та про встановлення факту непроживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася з позовом до суду в якому посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 .

Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке належало йому, зокрема на будинковолодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначала, що за час життя покійний заповіт не вчиняв, а тому спадкоємцями за законом першої черги є вона - ОСОБА_1 , сини ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та дочка - ОСОБА_5 .

На день смерті чоловіка з ним в одному будинку зареєстровані: вона ОСОБА_1 та сини ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .

Вказувала, що спадщину після смерті чоловіка прийняла вчасно. У свою чергу, син ОСОБА_2 та донька ОСОБА_6 , відмовилися від прийняття спадщини після смерті батька, що підтверджуються відповідними заявами в матеріалах спадкової справи.

Після звернення до нотаріуса із питанням щодо спадкування вищевказаного житлового будинку останні повідомили, що у померлого відсутній правовстановлюючий документ, який мав би підтвердити право власності померлого на житловий будинок та у зв`язку із цим нотаріус надала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Надати необхідних оформлених документів вона не має можливості, оскільки за своє життя ОСОБА_2 не оформив належним чином правовстановлюючі документи.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вона як особа яка проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що своєчасно прийняв спадщину.

При цьому, відповідачі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , хоч і були зареєстрований у житловому будинку спадкодавця, однак там не проживають, ОСОБА_2 в 2019 році переїхав до власного житлового будинку, а ОСОБА_3 з 2018 року перебуває за межами території України, а тому вони не набули права на спадкове майно, оскільки після смерті батька до нотаріуса не зверталися та спадщину не приймали.

Посилаючись на норми права які регулюють спірні правовідносини, просила суд встановити факт непроживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на час відкриття спадщини. Та визнати за нею право власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом.

Ухвалою суду від 23.07.2025 року відкрито провадження у справі та призначене підготовче судове засідання.

Відзив на позов відповідачі не надали, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд в їх відсутності від них не надходило.

Ухвалою суду від 09.09.2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. При цьому позивач пояснила, що неї в шлюбі народилося четверо дітей, троє синів та одна донька. Діти виросли, поодружувалися і проживають окремо. Зокрема двоє синів, відповідачі по справі, більше п`яти років (до смерті її чоловіка ОСОБА_2 , проживають за кордоном. Не заперечувала проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Судом прийняті всі міри по належному їх повідомленню, про час та дату та місце розгляду справи. До суду повернулися повістки адресовані відповідачам з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до приписів п.3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки, зокрема про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи наведене, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при проведенні заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, показання свідків, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

Відповідно до ч.ч. 1,1 ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на все належне йому майно.

З наданої копії з облікової карти об`єкта погосподарського обліку на 2021-2025 роки вбачається, що житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 , належав ОСОБА_2 .

За правилами ст. 1216, 1217, 1218, 1223 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а тому прийняття спадщини частинами не можливе.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом,а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , ОСОБА_2 та ОСОБА_7 уклали шлюб 02.09.1984 року. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_8 ».

Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Довідкою №41 виданою Кадубовецькою сільською радою 01.05.2025 року стверджено, що ОСОБА_2 постійно прожив і перебував на реєстраційному обліку за місцем постійного проживання в АДРЕСА_1 з 08.09.1963 року по 07.12.2021 року. На день смерті ОСОБА_2 разом з ним проживали (зареєстровані) в одному будинку ОСОБА_1 (дружина) ОСОБА_2 (син), ОСОБА_2 (син), ОСОБА_3 (син) .

З копії спадкової справи, яка надана суду приватним нотаріусом на виконання ухвали вбачається, що спадкова справа за № 83/2022 заведена за заявою ОСОБА_1 , про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . В свою чергу, спадкоємці син - ОСОБА_4 та донька - ОСОБА_6 , відмовилися від прийняття спадщини після смерті батька, що стверджено заявами які містяться в матеріалах спадкової справи.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

У частинах першій та другій статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Подібні висновки щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду: від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19 (провадження № 61-6290св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380св20), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19 (провадження № 61-3620св21).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.

Так, частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.

Довідкою за № 79 виданої 01.05.2025 року, Кадубовецької сільською радою Чернівецького району Чернівецької області, стверджено, що ОСОБА_4 , 1992 р.н., ОСОБА_2 , 1995 р.н., ОСОБА_3 , 1997 р.н. зареєстровані, але не проживають в АДРЕСА_1 .

За змістом пунктів 3.21 та 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої - третьої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) вказав, що частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показала, що з позивачкою вони проживають в одному селі Кулівці Чернівецького району Чернівецької області. Вона знає добре її сім`ю, оскільки вони знайомі понад 41 рік. Свідок ствердила, що у позивачки є четверо дітей, однак всі діти проживають від неї окремо. Ствердила, що до смерті чоловіка позивачки, діти разом з ними не проживали понад п`ять років.

Свідок ОСОБА_10 показав в судовому засіданні, що він є далеким родичем позивачки, вони разом проживають в с.Кулівці Чернівецького району Чернівецької області, тому сім`ю позивачки знає добре. У позивачки народилося троє синів і одна донька. Ствердив ту обставину, що на момент смерті чоловіка ОСОБА_1 діти з ними не проживали. Скільки точно років не пам`ятає приблизно біля п`яти. Точно знає, що двоє синів позивачки живуть тривалий час за кордоном.

Крім того, з матеріалів спадкової справи вбачається, що на день смерті спадкодавця ОСОБА_2 з ним у господарстві були зареєстровані, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та дружина ОСОБА_1 .

Водночас фактичне місце проживання відповідачів є іншим, останні роки вони не проживали з ОСОБА_2 за цією адресою, а проживали окремо.

Оскільки відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в господарстві за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані, однак фактично не проживали, сама по собі реєстрація місця проживання не може вважатися саме місцем проживання та свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Тобто право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Позивач ОСОБА_1 проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та звернулася з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса вчасно, при цьому, відповідачі не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися, тому наявні підстави для: встановлення факту не проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на час відкриття спадщини, оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , хоч і були зареєстровані за однаковою адресою з ОСОБА_2 , на момент смерті останнього, однак фактично там не проживали з 2018 року.

Разом з цим, позивач ОСОБА_1 фактично проживала з ОСОБА_2 на день смерті та у строки встановленні законом прийняла спадщину.

Враховуючи вище викладене суд вважає, що позовні вимоги про встановлення факту непроживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини, є обґрунтованими, оскільки цей факт знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду і такий факт слід встановити.

Крім того вказаний факт в судовому засіданні підтвердили і свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Даний факт має для позивача юридичні наслідки, оскільки від його встановлення залежить реалізація її права на спадкування спадкового майна, яке належало її покійному чоловіку.

З приводу позовної вимоги про визнання права власності на будинок в порядку спадкування, суд зазначає наступне.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.06.2025 року № 381/02-14 відмовлено позивачу у видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний будинок з підстав відсутності правовстановлюючого документу, який мав би підтвердити право власності померлого на житловий будинок.

Встановлено, що право власності на спадкове майно (житловий будинок) не оформлене, правовстановлюючі документи на нього відсутні.

Зміст правовідносин в даній справі полягає у тому, що спірний житловий будинок, після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , успадкований позивачкою ОСОБА_11 як спадкоємицею першої черги за законом, однак, та обставина, що за життя спадкодавець не оформив свої майнові права на нерухоме майно та відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину позбавляють позивачку можливості оформити належне їй право на спадщину в нотаріальному порядку.

Відмова нотаріуса не припиняє права спадкоємиці на отримання спадщини, а її право в такому випадку підлягає судовому захисту.

Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивачки підлягають задоволенню, оскільки не оформлення належним чином спадкових прав спадкодавцем та відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно унеможливлює оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Таким чином, враховуючи, що спадкоємицею після смерті ОСОБА_2 , є його дружина, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , інші спадкоємці діти позивачки, які мали право на спадщину після смерті батька ОСОБА_2 ,( ОСОБА_2 та ОСОБА_6 ) відмовилися від прийняття спадщини, а сам факт відсутності державної реєстрації права власності на спадкове майно, не позбавляє спадкодавця власності на спірне майно, вимоги позивачки як спадкоємиці за законом про визнання права власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями, який знаходиться по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 392, 1217, 1223, ч. 3 ст.1268, 1270 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 76-81, 247, 258, 259, 263 265,315 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Встановити факт непроживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , на час відкриття спадщини.

Встановити факт непроживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , на час відкриття спадщини.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , право власності на житловий будинок загальною площею 36,70/28,90 кв.м. під літ. «А», ганок під літ. «А-а», літня кухня під літ. «Б», підвал під літ. «Б-пд», вхід в підвал під літ. «Б-вх.пд», гараж під літ. «В», сарай під літ. «Г», вбиральня під літ. «Д», криниця під літ. «К», хвіртка-огорожа під № 1-2, огорожа під № 3, яма вигрібна під № 4, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Чернівецького апеляційного суду через Заставнівський районний суд.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя Шевчук Р.М.