Справа № 134/300/25
Провадження № 22-ц/801/2071/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Лабай О. В.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 рокуСправа № 134/300/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Берегового О.Ю. (судді - доповідача),

суддів: Панасюка О. С., Сала Т. Б.,

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика»

відповідач: ОСОБА_1

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» Виноградова Юрія Ернстовича на рішення Крижопільського районного суду вінницької області від 07 серпня 2025 року, ухвалене місцевим судом за головування судді Лабая О. В., повний текст рішення складений 08 серпня 2025 року, у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

У лютому 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі - ТОВ «Бізнес Позика») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 08 березня 2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем був укладений договір №491780-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями , підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

На підставі укладеного договору, відповідач отримав кредит розмірі 10000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, шляхом перерахування на банківську картку позичальника.

ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, лише частково сплатив кошти на загальну суму 2170,00 грн, тому станом на 08 лютого 2025 року утворилася заборгованість в сумі 40080,44 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 10000,00 грн, суми прострочених платежів по процентах - 29021,09 грн, суми прострочених платежів за комісією - 1059,35 грн.

Вказані обставини стали підставою для звернення ТОВ «Бізнес Позика» до суду із цим позовом в якому просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором №491780-КС-001 у розмірі 40080,44 грн та сплачений судовий збір.

Рішення суду першої інстанції і мотиви його ухвалення..

Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 07 серпня 2025 року позовну заяву задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за договором №491780-КС-001 про надання кредиту від 08 березня 2024 року у розмірі 26130,00 грн, а також 1579,16 грн витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем на підставі наданих доказів доведено надання відповідачу кредиту у розмірі 10000,00 грн шляхом їх перерахування на банківську картку позичальника, якими відповідач користувався, однак, допустив неналежне виконання своїх обов`язків, хоча і частково здійснив оплату за договором у сумі 2170,00 грн, яка зарахована на погашення процентів за користування кредитом в розмірі 1729,35 грн та 440,65 грн на погашення комісії. Відповідно дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за простроченими платежами по тілу кредиту в сумі 10000,00 грн.

Суд першої інстанції також зазначив про правомірність дій позивача щодо встановлення комісії за надання кредиту в розмірі 1059,35 грн, а тому вважав, що позов у цій частині також підлягає задоволенню.

Щодо стягнення заборгованості за відсотками, то суд дійшов висновку, що умови укладеного між сторонами договору стосовно встановлення стандартної та зниженої процентної ставки за кредитом у порядку ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемними, тому розрахував заборгованість за відсотками виходячи із встановленої у ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальної денної процентної ставки - 1%, що становить 15070,65 грн.

Провадження в суді апеляційної інстанції.

Частково не погодившись із рішенням суду першої інстанції, представник ТОВ «Бізнес Позика» Виноградов Ю. Е. оскаржує його в апеляційному порядку та просить рішення суду змінити в частині загальної суми задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором з 26130,00 грн на суму 40080,00 грн, а також здійснити у зв`язку із цим розподіл судових витрат. Скаржник вважає оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами в розмірі 13950,44 грн незаконним та необґрунтованим, ухваленим за неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права шляхом неправильного тлумачення закону, а саме помилково ототожнив поняття «денна процентна ставка» в розумінні Закону України «Про споживче кредитування» та процентну ставку в день, яка встановлена у кредитному договорі, відповідно дійшов помилкового висновку про нікчемність умов договору та неправомірно зменшив розмір процентів за користування кредитними коштами, які підлягають стягненню. Вказує, що усі істотні умови кредитного договору, зокрема, тип кредиту, процентна ставка, комісія за надання кредиту (у випадку її встановлення), строк дії кредиту, графік платежів за кредитним договором встановлені у самому договорі. У розрахунку заборгованості за кредитним договором, що наданий разом із позовною заявою, були застосовані процентні ставки в день, що повністю відповідає умовам договору; розмір процентів за користування кредитом у загальній сумі становить 24747,24 грн.

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористалася.

Позиція суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абз. 1 п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У абз. 3 п. 15 названої постанови Пленуму зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Оскільки зі змісту апеляційної скарги убачається, що рішення суду першої інстанції фактично оскаржується лише в частині розміру стягнутих з відповідача відсотків за користування кредитом, тому в іншій частині рішення суду в силу ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу викладені в відзиві, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині зазначеним вимогам не відповідає.

Судом встановлено та не оспорюється учасниками справи, що 08 березня 2024 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 був укладений договір № 491780-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

ТОВ «Бізнес позика» 08 березня 2024 року направлено ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти договір № 491780-КС-001 про надання кредиту, а останній прийняв (акцепт) пропозицію щодо укладення договору.

Відповідно до візуальної форми послідовності дій клієнта ОСОБА_1 щодо укладання електронного договору про надання кредиту 491780-КС-001, складеної ТОВ «Бізнес позика», 08 березня 2024 року о 17:02:27 клієнтом здійснено підписання договору клієнтом одноразовим індикатором UA-8550.

Відповідно до п. 2.1 договору № 491780-КС-001 кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 10000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах визначених договором про надання кредиту та правилами надання споживчих кредитів.

Пунктами 2.3, 2.7 кредитного договору визначено, що строк кредиту 24 тижні, строк його дії - до 23 серпня 2024 року.

Пунктом 2.4 договору визначено, що стандартна фіксована процентна ставка за кредитом - в день 2,00000000%, знижена фіксована процентна ставка за кредитом - в день 1,15288411%.

Відповідно до п. 2.5 кредитного договору встановлена комісія за надання кредиту у розмірі 1500,00 грн, яка нараховується одноразово при видачі кредиту в дату видачі кредиту.

Відповідно до п. 2.8, 2.10, 2.11 договору орієнтовна загальна вартість наданого кредиту - 26040,00 грн, орієнтовна реальна річна процентна ставка - 9249,88%, денна процентна ставка - 0,95%.

Пунктом 3.2 договору визначено, що протягом строку (терміну) кредитування процентна ставка за кредитом, нараховується за ставкою вказаною у п. 2.4 договору на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, в залежності від дотримання позичальником графіку платежів, що вказаний в п. 3.2.3 та додатку № 1 до договору і розраховується в порядку описаному нижче.

Відповідно до п. 3.2.2 кредитного договору сторони домовились, що у разі якщо повернення кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, що наведений в п. 3.2.3 та додатку № 1 до договору (за виключенням дострокового повернення кредиту), у наслідок чого виникає прострочка по кредиту, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів, то умови про нарахування процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, що вказана в п. 2.4 Договору.

Сторонами в п. 3.2.3 договору кредиту погоджено «Графік платежів» за зниженою процентною ставкою з розрахунком, що позичальник буде дотримуватись умов договору, відповідно до якого визначено розмір та дату внесення позичальником платежів.

Пунктом 3.1 кредитного договору визначено, що кредитодавець зобов`язаний протягом 3 (трьох) робочих днів з дня укладання договору надати позичальнику кредит в сумі вказаній в. п. 2.1 договору. Шляхом безготівкового переказу коштів (однією або декільком транзакціями) на поточний (картковий) рахунок позичальника, який відповідає банківській платіжній картці, що наведена в розділі 8 Договору.

Пунктом 8 Кредитного договору визначено номер електронного платіжного засобу: НОМЕР_1 .

Позивач виконав зобов`язання за кредитним договором № 491780-КС-001, що підтверджується випискою за договором № б/н за період 08 березня 2024 року по 23 серпня 2024 року, складеною АТ КБ «ПриватБанк» 09 квітня 2025 року, відповідної до якої 08 березня 2024 року на картку № НОМЕР_1 здійснено зарахування коштів на суму 10000,00 грн.

Крім того, відповідно до листа АК КБ «ПриватБанк» від 09 квітня 2025 року № 20.1.0.0.0/7-250404/77782-БТ на ім`я ОСОБА_1 емітовано карту № НОМЕР_1 (IBAN НОМЕР_3 ).

Сторонами не заперечується та підтверджується випискою за договором, складеною АТ КБ «ПриватБанк», що відповідач частково здійснив погашення заборгованості за кредитним договором 22 березня 2024 року в сумі 2170,00 грн.

Згідно з розрахунком, наданим позивачем, заборгованість відповідача перед позивачем за договором № 491780-КС-001 від 08 березня 2024 року становить 40080,44 грн, з яких: сума прострочених платежів по тілу кредиту - 10000,00 грн, сума прострочених платежів по процентах - 29021,09 грн, нарахованих за період з 08 березня 2024 року по 23 серпня 2024 року (строк повернення кредиту), суми прострочених платежів за комісією - 1059,35 грн.

Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.

Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Нормами ч. 1 ст. 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів саме за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг упродовж певного часу, а саме - упродовж строку кредитування, визначеному в кредитному договорі.

Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

ТОВ «Бізнес Позика», звертаючись до суду з позовом, просило у тому числі, крім заборгованості за неповернутим кредитом та комісії, стягнути складову його повної вартості, зокрема й заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом.

Задовольняючи частково позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, суд першої інстанції, проаналізувавши умови укладеного між сторонами кредитного договору, вважав, що його умови стосовно встановлення стандартної та зниженої процентної ставки за кредитом у порядку ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемними, тому суд самостійно розрахував заборгованість за відсотками виходячи із встановленої у ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальної денної процентної ставки у 1%.

Проте апеляційний суд не може погодитися з аргументами суду першої інстанції у справі про те, що розмір заборгованості за відсотками за кредитом має бути зменшений, з урахуванням такого.

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції, яка набрала чинності 24 грудня 2023 згідно із Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.

Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія п. 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено п. 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.

Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Кредитний договір 491780-КС-001 був укладений 08 березня 2024 року, тобто, після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому строк дії п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» не поширюється на вказаний кредитний договір.

Разом з тим, зі змісту положень ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування убачається саме максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Частиною 4 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t х 100%, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях.

Пунктом 1-2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» визначено поняття «денна процентна ставка» як загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту.

Тобто, денна процентна ставка є розрахунковою величиною за спеціальною формулою, що базується на показниках загальних витрат за споживчим кредитом, його загальним розміром та строком кредитування, максимальний розмір якої визначений вказаним вище Законом.

Пунктом 2.11 кредитного договору визначено, що денна процентна ставка становить 0,95% та розрахована за формулою (ЗВСК:16040,00 грн/ЗРК:10000,00 грн)/t:169 днів х 100%. При цьому зазначено у застереженнях, що зокрема її обчислення є репрезентативним та базується на обраних позичальником умовах кредитування, викладених у договорі, і на припущенні, що договір залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, а кредитодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі.

Відповідно розмір денної процентної ставки відповідає положенням Закону України «Про споживче кредитування».

Водночас, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» передбачає, що у договорі про споживчий кредит зазначаються, зокрема, процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів (п.п. 8 ч. 1 ст. 12 Закону); денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної додаткової та/або супутньої послуги, що надається споживачу третьою особою під час укладення договору про споживчий кредит, орієнтовна вартість такої послуги визначається відповідно до пункту 7 частини третьої статті 9 цього Закону. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені (п.п. 9 ч. 1 ст. 12 Закону).

Тобто Закон України «Про споживче кредитування» розрізняє поняття «процентної ставки», як процентів за користування кредитом, та «денної процентної ставки», як загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту, що помилково ототожнено судом першої інстанції при обрахунках. Відповідно внаслідок неправильного застосування норм матеріального права дійшов помилкового висновку про необхідність застосування процентної ставки у 1%, а отже і визначення розміру заборгованості за відсотками, що підлягають стягненню з відповідача.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом.

Як встановлено судом, відповідно до п. 2.4. договору сторонами погоджена стандартна фіксована процентна ставка за кредитом в день 2,00000000% та знижена фіксована процентна ставка за кредитом в день 1,15011539 %.

За умовами п. 3.2. договору протягом строку (терміну) кредитування процентна ставка за кредитом, нараховуються за ставкою, вказаною у п. 2.4. договору, на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, у залежності від дотримання позичальником графіку платежів, що вказаний в п. 3.2.3. та додатку №1 до договору, і розраховується у визначеному договором порядку.

Згідно з п. 3.2.1. договору у разі, якщо погашення кредиту здійснюється згідно з погодженим сторонами графіком платежів, що наведений в п. 3.2.3. та додатку №1 до договору, чи в разі дострокового повернення суми наданого кредиту, то зобов`язання позичальника по сплаті процентів за користування кредитом розраховуються відповідно до зниженої процентної ставки, що вказана в п.2.4. договору.

Відповідно до умов п. 3.2.2. договору сторони домовились, що у разі якщо повернення кредиту не здійснюється згідно з погодженим графіком платежів, що наведений в п. 3.2.3. та додатку №1 до договору, (за виключенням дострокового повернення кредиту), внаслідок чого виникає прострочка за кредитом, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів, то умови про нарахування процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, що вказана в п. 2.4. договору. При цьому, нарахування процентів за стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п. 3.2.3. та додатку№1 до договору, та до закінчення терміну дії договору.

Апеляційний суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, вважає, що проценти за користування кредитом у розмірі 29021,09 грн включають в себе проценти нараховані за зниженою (пільговою) процентною ставкою 1,15011539 % та нараховані за стандартною процентною ставкою 2,00000000 %. Таке нарахування процентів за користування кредитом є правомірним, яке підтверджується умовами кредитного договору та доказами кредитної заборгованості. Колегія суддів також звертає увагу на те, що сума заборгованості по відсотках нараховувалась в межах строку дії договору.

Таким чином, позов в частині стягнення заборгованості за процентами підлягає задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 29021,09 грн.

Відповідно загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь ТОВ «Бізнес Позика» становить 40080,44 грн, з яких: 10000,00 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту, 29021,09 грн - сума прострочених платежів за процентами, 1059,35 грн - сума прострочених платежів за комісією.

Статтями 374, 376 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. Підставами для зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції, на часткове задоволення апеляційної скарги, в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення відповідних позовних вимог у повному обсязі.

Нормами статті 141 ЦПК України установлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи, що апеляційний суд дійшов висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині та задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2422,40 грн судового збору за подання позовної заяви, а також 3633,60 грн судового збору за подання позивачем апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись нормами статей 141, 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» Виноградова Юрія Ернстовича задовольнити частково.

Рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 07 серпня 2025 року скасувати в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами та вирішення питання про розподіл судових витрат.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитним коштами - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» 29021,09 грн (двадцять дев`ять тисяч двадцять одну гривню 09 коп.) заборгованості за відсотками за кредитним договором.

Остаточно визначити, що до стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» у даній справі підлягає загальна сума кредитного боргу у розмірі 40080,44 грн (сорок тисяч вісімдесят гривень 44 коп.), з яких: 10000,00 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту, 29021,09 грн - сума прострочених платежів за процентами, 1059,35 грн - сума прострочених платежів за комісією.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» 2422,40 грн судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, 3633,60 грн судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О. Ю. Береговий

Судді: О. С. Панасюк

Т. Б. Сало