Справа № 577/2367/25
Провадження № 2/577/941/25

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2025 року

Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Логіна Є.В.,

секретаря судового засідання Скляр О.М.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Волкової І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Конотоп, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

ТзОВ ФК «ЕЙС» звернулось до суду із позовною заявою, в якій просять стягнути з відповідачки на свою користь суму заборгованості за кредитним договором № 142855 від 07.06.2024 р. в розмірі 17276,72 грн., а також понесені судові витрати на сплату судового збору і правничої допомоги.

Свої вимоги мотивує тим, що 07.06.2024 року між ТзОВ «ФК «Кредіплюс» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 142855 на загальну суму 21 177 грн. Згідно умов договору кредит надається не пізніше наступного дня після його укладення в наступному порядку: у розмірі 17 992,92 грн. для погашення заборгованості позичальника за договором про споживчий кредит №128976 від 23.01.2024 р., укладеним з кредитодавцем; у розмірі 7,53 грн. на № рахунку/картки позичальника № НОМЕР_1 , у національній валюті; у розмірі 3176,55 грн. шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини. Комісія за надання кредиту складає 3 176,55 грн., що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього договору за ставкою 15,00% від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п.2.2.1. цієї індивідуальної частини. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено.

Отже, відразу після вчинених дій відповідача, 07.06.2024 р. ТзОВ «ФК «Кредіплюс» ініціювало переказ коштів згідно договору на платіжну картку № НОМЕР_2 , що в свою чергу, свідчить доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця.

Загальний строк кредитування за договором складає 273 днів з 07.06.2024 р. по 07.03.2025 р.

Проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 0,10 % річних. Тип процентної ставки фіксована.

Зазначає, що відповідач виконувала умови кредитного договору, здійснюючи часткові платежі. Це свідчить про те, що вона усвідомлювала існування даного договору та визнавала зобов`язання за ним.

Однак остання свої зобов`язання перед ТзОВ «ФК «Кредіплюс» не виконала належним чином, внаслідок чого в неї виникла заборгованість в сумі 17276,72 грн.

10.10.2024 року між ТзОВ «ФК «Кредіплюс» та ТзОВ ФК «ЕЙС» укладено Договір факторингу № 10102024, відповідно до якого ТзОВ ФК «ЕЙС» приймає належні ТзОВ «ФК «Кредіплюс» права вимоги до боржників, зокрема і до ОСОБА_1 .

Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу № 10102024, від 10.10.2024 року, ТзОВ ФК «ЕЙС» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 17276,72 грн., яка складається з 16472,34грн. заборгованості по кредиту; 4,38 грн. - заборгованості по несплаченим відсотків за користування кредитом,800,00 грн. комісії за кредитним договором.

Відповідачка в добровільному порядку заборгованість не повертає, у зв`язку з чим ТзОВ ФК «ЕЙС» змушене звернутись до суду із заявленими вимогами.

30.04.2025 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін.

23.05.2025р. відповідачка ОСОБА_1 подала відзив на позовну заяву, в якому заперечує вимогам позивача, просить відмовити в задоволенні позову. Свою позицію мотивує тим, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження переходу права вимоги від первісного кредитора, договір факторингу наданий без розділу, який визначає предмет договору факторингу та ціну продажу заборгованості, додаткові угоди також не містять в собі ціну продажу заборгованості. Надані форми реєстру прав вимоги не заповнені, не мають жодної інформації про відповідача чи суму боргу.

18.07.2025 р. представник позивача подав додаткові пояснення у справі, у яких зазначив, що кредитний договір № 142855 від 07.06.2024 р. був укладений з відповідачкою в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю надання кредиту, строк та умови користування коштами, що свідчить про наявність волі відповідачки для укладення відповідного договору. Також сторони узгодили нарахування відсотків за користування кредитними коштами, які на думку позивача нараховані правомірно, відповідно до умов договорів. Вважає позовні вимоги законними та обгрунтованими, а відповідач намагається уникнути виконання взятих на себе зобов`язань. Що стосується відступлення права вимоги, представник позивача вважає, що договір факторингу між первісним кредитором та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладений у відповідності до вимог чинного законодавства України, яке діяло на момент укладання цього договору та ніяким чином не порушує права та законні інтереси відповідача. Зважаючи на викладене, просить позов задоволити.

22.07.2025р. судом постановлено ухвалу про витребування доказів щодо руху коштів ОСОБА_1 по банківській карті, яка залишилась невиконана.

В судове засідання представник позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» не з`явився, просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову, зіславшись на обставини та факти, викладені у відзиві на позов. Також ОСОБА_1 додала, що взагалі не отримувала кредитних коштів за договором № 142855 від 07.06.2024р. на суму 21 177 грн., хоча не заперечувала той факт, що раніше укладала кредитні договори з ТОВ «ФК «Кредіплюс», по яких зобов`язання могли залишитись невиконаними.

Суд, заслухавши відповідача, її представника, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 07.06.2024 року між ТзОВ «ФК «Кредіплюс» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 142855 на загальну суму 21 177 грн. Згідно умов договору кредит надається не пізніше наступного дня після його укладення в наступному порядку: у розмірі 17 992,92 грн. для погашення заборгованості позичальника за договором про споживчий кредит №128976 від 23.01.2024 р., укладеним з кредитодавцем; у розмірі 7,53 грн. на № рахунку/картки позичальника № НОМЕР_1 , у національній валюті; у розмірі 3176, 55 грн. шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини.

Комісія за надання кредиту складає 3 176,55 грн., що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього договору за ставкою 15,00% від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п.2.2.1. цієї індивідуальної частини. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено.

07.06.2024 р. ТзОВ «ФК «Кредіплюс» ініціювало переказ коштів згідно договору на платіжну картку № НОМЕР_2 , що в свою чергу, свідчить доказом того, що відповідач прийняла пропозицію кредитодавця.

Даний факт стверджується довідкою ТОВ «ФК «Кредіплюс» № 4 від 29.01.2025р. (а.с. 18 ) про видачу частини кредиту ОСОБА_1 в сумі 7,54 грн., на її банківську карту № НОМЕР_2 . Належність вказаної картки відповідачці не оспорювалось в судовому засіданні.

Умовами договору також передбачено, що загальний строк кредитування складає 273 дні з 07.06.2024 р. по 07.03.2025 р., а також обов`язок відповідачки по сплаті процентів за користування кредитом, за ставкою 0,10 % річних, тип процентної ставки фіксована.

Як вбачається із розрахунку заборгованості до кредитному договору № 142855 від 07.06.2025р. (а.с. 22-23), відповідачка здійснювала часткові оплати на погашення суми боргу, а саме 06.07.2024р. в розмірі 2354 грн., 08.08.2024р. в розмірі 2 356 грн.

Отже, зробивши часткові оплати з метою виконання умов кредитного договору, відповідачка вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за кредитним договором.

Аналогічної позиції притримується Верховний Суд в пункті 76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 (провадження №14-144це18) та від 23 грудня 2020 року по справі № 127/23910/14-ц, а саме Судом зазначено: не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу або суми санкцій є тією, яка свідчить про визнання боргу.

Верховний Суд в пункті 76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) зазначив, що: не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами.

Крім того, в Постанові Верховного Суду від 23.12.2020 по справі № 127/23910/14-ц зазначено, що: часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та або суми санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.

Також, відповідно до пункту 6.38. Постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 по справі № 227/3760/19-ц, в якому було визначено, що «у разі якщо договір виконувався обома сторонами то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір вважається укладеним та може бути оспорюваним.

Верховний суд у постанові по справі № 916/2403/18 від 10.09.2019 зробив такі висновки: до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку може належати зокрема часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Аналогічний правовий висновок викладено постанові Верховного Суду від 09.11.2018 у справі № 911/3685/17.

Заперечуючи отримання кредитних коштів, ОСОБА_1 в розпорядження суду надано дві виписки з банківського рахунку АТ «Приватбанк» по своїй картці 5168-74ХХ-ХХХХ-6797.

Що стосується першої, зокрема про рух коштів станом на 07.08.2025 р., суд таку не бере до уваги, адже кредит укладався іншого дня, а саме 07 червня 2024 року.

Згідно іншої виписки про рух коштів за період з 01.06.2024р. по 15.06.2024р. неможливо встановити надходження на банківську картку саме кредитних коштів по спірному кредитному договору, оскільки інформація відображена щодо загальних цільових і нецільових витрат, без конкретизації по кожному платежу.

При цьому суд зауважує, що згідно умов договору, саме на картку 5168-74ХХ-ХХХХ-6797 зараховується лише частина кредиту в сумі 7,53 грн. Решта коштів, у розмірі 17 992,92 грн. видавалось позичальнику для погашення заборгованості позичальника за іншим договором про споживчий кредит №128976 від 23.01.2024 р., а також в розмірі 3176,55 грн. шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини. Факт укладення з первісним кредитором ТОВ «ФК «Креді плюс» інших кредитних договорів не заперечувалось ОСОБА_1 під час розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст.1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст.1048ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом ст.1056-1ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору.

Відповідно до ст.526ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Оскільки відповідачка не виконала належним чином умови договору, не вносила у передбачені договором строки необхідні суми коштів для погашення кредиту та сплати відсотків, виникла сума заборгованості в розмірі 17 267,72 гривень.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідає умовам укладеного між сторонами договору, в тому числі і щодо розміру процентної ставки.

За відсутності будь-яких інших доказів у справі щодо розміру заборгованості відповідача перед позивачем, його погашення відповідачкою, суд встановлює такий розмір заборгованості виходячи з розрахунку позивача та вважає доведеним факт наявності заборгованості відповідача.

10.10.2024 року між ТзОВ «ФК «Кредіплюс» та ТзОВ ФК «ЕЙС» укладено Договір факторингу № 10102024, відповідно до якого ТзОВ ФК «ЕЙС» приймає належні ТзОВ «ФК «Кредіплюс» права вимоги до боржників, зокрема і до ОСОБА_1 .

Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу № 10102024, від 10.10.2024 року, ТзОВ ФК «ЕЙС» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 17276,72 грн., яка складається з 16472,34грн. заборгованості по кредиту; 4,38 грн. - заборгованості по несплаченим відсотків за користування кредитом,800,00 грн. комісії за кредитним договором.

Так, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.

Цивільне законодавство передбачає заміну кредитора в будь-якому зобов`язанні, за винятком зобов`язань, нерозривно пов`язаних з особою кредитора (ст. 515 ЦК України). При цьому заборона на відступлення права вимоги має встановлюватися законом або договором. Таким чином відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права.

Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору факторингу. Згідно ч.1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Судом не встановлено, що договір факторингу оспорюється або визнаний у встановленому порядку недійсним, і на відповідні обставини не посилається відповідачка.

Посилання ОСОБА_1 у відзиві на недоведеність переходу права вимоги в зв`язку з тим, що позивачем не долучено докази, що підтверджують оплату договору факторингу не заслуговують на увагу, адже в матеріалах справи наявна платіжна інструкція від 12.12.2024р. № 5179, згідно якої ТОВ «ФК «Ейс» оплатило ТОВ «ФК «Кредіплюс» 656 643,63 грн. за відступлення прав вимоги згідно договору факторингу № 10102024 від 10.10.2024р. (а.с. 33).

Наданий позивачем витяг з реєстру прав вимоги до договору факторингу №10102024 від 10.10.2024 має електронні підписи та печатки уповноважених осіб, а також зазначена вся важлива інформація, а саме номер реєстру, номер договору, дата договору, суми заборгованостей, реквізити сторін (а.с. 31).

Отже, з наданих позивачем розрахунків та відповідно до витягу з реєстру боржників загальна заборгованість відповідача ОСОБА_1 перед позивачем становить 17276,72 грн., яка складається з 16472,34 грн. заборгованості по кредиту; 4,38 грн. - заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 800,00 грн. комісії за кредитним договором.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що внаслідок невиконання умов кредитного договору ОСОБА_1 були порушені права позивача, а тому, оцінюючі представлені позивачем докази та наведені аргументи, вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення в цій частині.

При вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, судом встановлено наступне.

Позивачем заявлено вимогу про компенсацію понесених ним витрат на правничу допомогу в розмірі 7000 грн.

Відповідно до ч.1 п.1 ч. 3 ст. 133 та ч.1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано суду копію договору про надання правничої допомоги № 04/02/25-01 від 04.02.2025 р., укладеного між ТзОВ «ФК «ЕЙС» та адвокатським бюро «Тараненко та партнери», додаткової угоди № 29 до договору про надання правничої допомоги № 04/02/25-01 від 04.02.2025 р, протокол погодження вартості послуг, копію акту прийому-передачі наданих послуг від 04.02.2025 р., копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копію ордеру на надання правничої допомоги.

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію щодо порядку та критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу та їх розподілу, зокрема в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд вважає необґрунтованими вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу у заявленому розмірі 7 000 грн. який, на переконання суду, не є співмірним із наданими адвокатом послугами та складністю справи, яка є незначної складності. Крім того, наявна стала судова практика щодо вирішення спорів пов`язаних зі стягненням кредитної заборгованості, тому її складання не вимагає значного часу.

Відтак, суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на оплату послуг адвоката, пов`язані із складанням, поданням до суду цивільного позову в розмірі 2 000 грн. Саме такий розмір відповідатиме критеріям дійсності, обґрунтованості, розумності і співмірності відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Судовий збір в розмірі 2422,20 грн. слід компенсувати за рахунок держави, в силу ч.6 ст. 141 ЦПК України, оскільки відповідачка є особою з інвалідністю ІІ групи та звільнена від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 89, 141, 247, 259, 263-265, 273, ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 527, 530, 610, 625, 629, 1050, 1054 ЦК України, суд ,-

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЙС» суму заборгованості за кредитним договором № 142855 від 07.06.2024 року в розмірі 17276,72 грн., з яких 16742,24 грн. тіло кредиту, 4,38 грн. заборгованість за відсотками, 800 грн. комісії.

Судовий збір в розмірі 2422, 20 грн. компенсувати за рахунок держави.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЙС» 2000 (дві тисячі) грн. витрат на правничу допомогу.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його оголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач: Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕЙС» (юридична адреса: 02090, м.Київ, Харківське шосе, 19, офіс 2005, ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Повний текст рішення складено 08 жовтня 2025 року (з урахуванням перебування судді у відпустці).

Суддя Логін Є. В.