Справа № 462/6229/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2025 року м.Львів

м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі головуючого судді Боровкова Д.О., розглянувши у приміщенні суду у м. Львові у спрощеному позовному проваджені без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту,

встановив:

Представник позивача ТОВ «Бізнес Позика» через систему «Електронний суд» звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 21186,73 грн, що складається зі суми прострочених платежів по тілу кредиту - 13182,93 грн та суми прострочених платежів по процентах - 8003,80 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 04 липня 2021 року між сторонами укладено Договір № 348156-КС-001. Умовами договору передбачено, що кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 20000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів. Строк кредиту: 24 тижнів. Процентна ставка: в день 0,86732500, фіксована. Комісія за надання кредиту: 3000,00 грн. Загальний розмір наданого кредиту: 20000,00 грн. Термін дії Договору: до 19 грудня 2021 року. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 44040,00 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка: 3617,04 процентів. Однак, відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого у боржника станом на 14 вересня 2024 року утворилась вищевказана заборгованість. У зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити.

11 вересня 2025 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова вказана справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а відповідачу було запропоновано подати до суду заяву із обґрунтованим запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов по вказаній справі.

Відповідач ОСОБА_1 подав до суду відзив, у якому (з урахуванням доповнень /а.с.67-71/) проти позову заперечив, зазначивши, що відсутні докази укладання між сторонами вказаного кредитного договору. Просить зменшити стягнення з нього відсотків за користування кредитом, покликаючись на їх непропорційно велику суму, а також, просить застосувати строки позовної давності. В зв`язку з наведеним, просить у задоволені позову відмовити.

Представник позивача ТОВ «Бізнес Позика» подав до суду відповідь на відзив, у якому позов підтримав, зазначивши, що стягнення відсотків за користування кредитними коштами передбачено умовами кредитного договору, який відповідач підписав добровільно шляхом заповнення анкети-заяви на кредит, в якій зазначив свої особисті дані: прізвище, ім`я, по батькові, ідентифікаційний номер, рік народження, номер мобільного телефона та електронної адреси, паспортні дані, домашню адресу. Оскільки 12 березня 2020 року строки, визначені статтею 257 ЦПК України, були продовжені на строк дії такого карантину, а з 24 лютого 2022 року строк позовної давності зупинений на строк дії воєнного стану, тому і позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, строк дії якого закінчився 19 грудня 2021 року, заявлені в межах строку позовної давності /а.с.74-98/.

Згідно з вимогами частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до частини 8 статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Оскільки клопотань до суду про розгляд справи з повідомленням сторін не надходило, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Судом встановлено, що 04 липня 2021 року між ТзОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено Договір № 348156-КС-001 про надання кредиту(надалі за текстом - Договір кредиту № 348156-КС-001) шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», через Особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця /а.с.24/.

Пунктом 1 Договору кредиту № 348156-КС-001 передбачено, що кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 20000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів. Строк кредиту: 24 тижнів. Процентна ставка: в день 0,86732500, фіксована. Комісія за надання кредиту: 3000,00 грн. Загальний розмір наданого кредиту: 20000,00 грн. Термін дії Договору: до 19 грудня 2021 року. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 44040,00 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка: 3617,04 процентів.

Відповідно до пункту 6 Договорукредиту № 348156-КС-001, позичальник підтверджує, що він ознайомлений з Договором та Правилами, текст яких розміщений на сайті кредитодавця htts://bizpozyka.com, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань, вважає їх справедливими та погоджується неухильно дотримуватись їх та, відповідно, уклав Договір з вільним волевиявленням.

На виконання зазначених вимог позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор на номер телефону НОМЕР_1 , що зазначено позичальником у його анкеті в особистому кабінеті, для підписання Договору кредиту № 348156-КС-001, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів /а.с.28/.

Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами укладено договір у формі електронного документу з електронними підписами сторін та із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився з ними.

ТзОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 20000,00 грн шляхом перерахування 04 липня 2021 року на банківську картку позичальника № НОМЕР_2 , яку позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті, за допомогою платіжної системи TacPay, що підтверджується довідкою /а.с.29/, а також, випискою по вказаному банківському рахунку за 04 липня 2021 року, виданої АТ КБ «Приватбанк» /а.с.72/.

У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором кредиту № 348156-КС-001 станом на 08 серпня 2025 року у нього існує заборгованість перед позивачем у розмірі 21186,73 грн, що складається зі суми прострочених платежів по тілу кредиту - 13182,93 грн, суми прострочених платежів по процентах - 8003,80 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості /а.с.12-22/.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Відповідно до статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частинами 1, 3 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статі 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статті 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

04 липня 2021 ОСОБА_1 на сайті htts://bizpozyka.com створив та заповнив анкету-заяву на кредит, в якій зазначив свої особисті дані: прізвище, ім`я, по батькові, ідентифікаційний номер, рік народження, номер мобільного телефона та електронної адреси, паспортні дані, домашню адресу.

Суд вважає, що зазначені дані могли бути повідомлені лише особисто позичальником при укладенні кредитного договору. При цьому, відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу, що його анкетні дані в незаконний спосіб могли бути використані іншою особою.

Анкета-заява на кредит також містить інформацію про процес оформлення та розгляду заяви, зокрема про такі дії: заповнення заяви, автоматичну перевірку, перевірку у базі кредитних історій, скоринг, перевірку у базі кредитних історій, обробку, підписання договору.

Отже, відповідач через особистий кабінет на веб-сайті ТОВ «Бізнес Позика» подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого кредитор надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним у заяві номер телефону одноразовий ідентифікатор, який відповідач використав для підтвердження підписання договору.

Тобто, відповідач, як позичальник шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора, прийняв публічну пропозицію (оферту) та підписав кредитний договір (здійснив акцепт пропозиції товариства), тобто відповідний договір вважається укладеним у відповідності до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» та, відповідно, сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б спростували створення відповідачем особистого кабінету на сайті ТОВ «Бізнес Позика», приналежність засобів зв`язку, які використовувались як ТОВ «Бізнес Позика», так і відповідачем при укладенні договору, іншій особі ніж відповідач, а також як укладення самого договору, так і отримання ним коштів за таким на вказаний картковий рахунок (приналежність такого не відповідачу, а іншій особі, відповідачем не доведено).

За наведеного, суд приходить до висновку, що, як факт підписання Договору кредиту № 348156-КС-001 від 04 липня 2021 року в електронному вигляді за допомогою одноразового ідентифікатора ОСОБА_1 , так і факт отримання останнім кредитних коштів від позивача в розмірі 20000,00 грн є доведеним.

Щодо твердження відповідача ОСОБА_1 про непропорційно велику суму відсотків за користування кредитом та необхідність зменшення вказаних відсотків.

ОСОБА_1 просить зменшити стягнення з нього відсотків за користування кредитом, розмір яких передбачений умовами Договору кредиту № 348156-КС-001, покликаючись на висновки, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, а також, на пункт 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», у якому передбачено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Тобто положеннями цієї законодавчої норми врегульовано правовідносини щодо сплати процентів за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу.

Згідно з частиною 1 статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Як убачається з матеріалів справи, нарахування відсотків за користування кредитом за денною фіксованою процентною ставкою - 0,86732500 погоджено сторонами у Договорі кредиту № 348156-КС-001 від 04 липня 2021 року.

Отже, проценти за договором позики (стаття 1048 ЦК України), зокрема за кредитним договором, потрібно розглядати як плату за користування коштами, оскільки кредитний договір є оплатним правочином.

У той же час, плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована іншими положеннями законодавства.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно з частиною 3 статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного грошового зобов`язання.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У пункті 8.38 постанови від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 Велика Палати Верховного Суду прийшла до висновку, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Тобто, відсотки за користування кредитними коштами - це умова договору, яку суд не може змінювати, а проценти річних як і пеня - це міра відповідальності.

Суд, здійснивши системний аналіз наведених вище норм матеріального права та умов укладеного між сторонами кредитного договору, приходить до висновку, що у даному випадку відповідач помилкового ототожнює поняття відсотків за користування кредитом, що регулюються статтями 1048, 1056-1 ЦК України та компенсації (штраф, пеня, річні проценти за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України) за невиконання зобов`язання за договором.

З огляду на наведене, покликання відповідача на висновки, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 є необґрунтованими, оскільки такі висновки не є релевантними до даної справи.

Статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Отже, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (частина 2 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина 1 статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач ОСОБА_1 , як у відзиві, так і у письмових поясненнях не навів жодної обставини, яка б давала суду можливість прийти до висновку, що умови Договору кредиту № 348156-КС-001 від 04 липня 2021 року щодо нарахування відсотків за користування кредитом за денною процентною ставкою - 0,86732500, які були погоджені сторонами, є несправедливими та суперечать принципу добросовісності.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про безпідставність тверджень позивача щодо зменшення заборгованості за нарахованими відсоткам за користування кредитом.

Щодо застосування строків позовної давності до спірних правовідносин.

Відповідач ОСОБА_1 подав заяву про застосування позовної давності щодо періоду нарахованої заборгованості /а.с.57,58/.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Стаття 253 ЦК України визначає, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Приписи статті 260 ЦК України передбачають, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Відповідно до приписів статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання кредитні кошти та відсотки за користування цими коштами позивачу в обумовлений строк (до 19 грудня 2021 року) не сплатив.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22).

Також, у пункті 19 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX зазначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні№ від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Беручи до уваги, що з 12 березня 2020 року строки, визначені статтею 257 ЦПК України, були продовжені на строк дії такого карантину, а з 24 лютого 2022 року строк позовної давності зупинений на строк дії воєнного стану, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, строк дії якого закінчився 19 грудня 2021 року, заявлені в межах строку позовної давності.

Висновки суду.

Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, і тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за Договором кредиту № 348156-КС-001 у розмірі 21186,73 грн, що складається зі суми прострочених платежів по тілу кредиту - 13182,93 грн та суми прострочених платежів по процентах - 8003,80 грн.

Щодо розподілу судових витрат.

Керуючись вимогами статті 141 ЦПК України, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Керуючись статтями 81,89,141,263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість в розмірі 21186 гривень 73 коп. та судовий збір в розмірі 2422 гривень 40 коп. Всього стягнути - 23609 (двадцять три тисячі шістсот дев`ять) гривень 13 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Львівського апеляційного суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, офіс 411; ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКП: НОМЕР_3 ).

Суддя:

Оригінал рішення.