Дата документу 09.10.2025Справа № 554/3814/25
Провадження № 2/554/2764/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2025 року м. Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого - судді Михайлової І.М.,

за участі секретаря судового засідання Васюти А.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Споживчий центр» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 29.08.2024-100001818 від 29.08.2024 року у розмірі 24860 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.08.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 29.08.2024-100001818. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 11000 грн, що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 29.08.2024 року, строком на 124 дня з дати його надання, дата повернення (виплати) кредиту - 30.12.2024 року, пролонгація строку кредитування (строку виплати кредиту, строку договору) не передбачена, процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 2 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів, процента ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,5% за день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговим періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт», комісія, пов`язана з наданням кредиту - 9% від суми кредиту та дорівнює 990 грн, комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 990 грн у кожному з двох чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, становить 0,97%.

Укладенню названого договору перебували такі дії позичальника. 29.08.2024 року ОСОБА_1 електронним цифровим підписом підписала Пропозицію про укладення кредитного договору (оферту), Заявку на отримання кредиту, чим підтвердила укладення кредитного договору та отримала на свій рахунок кошти у розмірі 11000 грн, а отже акцептувала умови Договору. Позичальником ОСОБА_1 під час укладення кредитного договору № 29.08.2024-100001818 пройдено ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку. Під час ідентифікації Позичальника - ОСОБА_1 з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних було забезпечено однозначне встановлення фізичної особи.

Однак, свої зобов`язання за Договором ОСОБА_1 належним чином не виконує, у зв`язку з чим на час пред`явлення позову утворилася заборгованість у розмірі 24860 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту у розмірі 11000 грн, 6820 грн - процентів, 5060 грн - неустойки, 1980 грн - додаткової комісії, чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». В зв`язку з викладеним, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави (найменування суду змінено на Шевченківський районний суд міста Полтави на підставі Закону України №4273-ІХ від 26.02.2025 року) від 08.04.2025 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

15.04.2025 року відповідачка ОСОБА_1 направила відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні пред`явлених до неї позовних вимог в частині нарахування відсотків та комісії, провадження у справі закрити.

В обґрунтування своїх заперечень відповідачка послалася на те, що позивач не довів суму боргу в розмірі 24860 грн, так як ним не надано належного розрахунку заборгованості відповідно до кредитного договору, відомості виписки та розрахунку, поданих позивачем, вважала односторонніми арифметичними розрахунками працівників ТОВ «Споживчий центр», які не підтверджені первинними бухгалтерськими документами (платіжними дорученнями, меморіальними ордерами, розписками, чеками, тощо);

Договір містить несправедливі умови, є таким, що порушує її права, як споживача, та підлягає визнанню недійсним в частині нарахування процентів, неустойки та комісії за користування кредитом. Позивач не надав суду доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником Умов та Правил надання банківських послуг, Пам`ятки клієнта і Тарифів, щоб у сукупності з Заявою, свідчило про укладений у належній формі договір про надання банківських послуг;

Нараховані штрафи та пеня є надмірними, перевищують межі, визначені ЦК України та Законом України «Про споживче кредитування», якими передбачено, що сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.

22.04.2025 року від представника ТОВ «Споживчий центр» Павленка Д.О. надійшла до суду відповідь на відзив, у якій останній просив задовольнити позовні вимоги, зазначивши, що Кредитний договір між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено в електронній формі, що законодавчо прирівнюється до письмової форми, шляхом: 1) отримання/ознайомлення відповідача з Пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії) від 29.08.2024 року; 2) подання відповідачем Заявки № 29.08.2024-100001818 від 29.08.2024 року; 3) надсилання відповідачем Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №29.08.2024-100001818 від 29.08.2024 року.

Щодо підписання договору та ідентифікації зазначив, що документи, які складають Кредитний договір, кредитодавцем підписувались електронним підписом, а відповідачем - за допомогою одноразового ідентифікатора «Е372», який надсилався у смс-повідомлені на номер, вказаний останньою, як фінансовий . При цьому відповідачем не заперечується факт належності мобільного номеру телефону НОМЕР_1 саме їй та не зазначається про те, що вона втратила вказаний засіб зв`язку.

Таким чином, відповідачем ОСОБА_1 та позивачем ТОВ «Споживчий центр» було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору та підписано його відповідачем одноразовим ідентифікатором, що підтверджується належними та допустимими доказами і не спростовано відповідачкою.

Видача кредитних коштів відповідачу підтверджується Листом ТОВ «УПР» № 15-1703 від 17.03.2025 року, з якого вбачається, що між підприємствами укладено договір на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 2024-01-04, відповідно до якого було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 29.08.2024 року о 16:14:40 год. на суму 11000 грн, номер картки НОМЕР_2 , номер транзакції в системі iPay.ua - 494442610, призначення платежу: видача за договором кредиту № 29.08.2024-100001818. Усупереч твердженням відповідача, квитанцію АТ КБ «ПриватБанк» від 29.08.2024 року про перерахування коштів представник позивача вважав належним доказом перерахування грошових коштів за кредитним договором.

Таким чином, TOB «Споживчий центр» виконало свої зобов?язання за кредитним договором № 29.08.2024-100001818 від 29.08.2024 року в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору.

Доводи відзиву про ненадання позивачем виписки по рахунку, як первинного бухгалтерського документу вважав безпідставними з огляду на те, що ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг.

Щодо процентів за кредитним договором представник позивача вказав, що жодних нарахувань поза межами строку кредитування, у тому числі у порядку, передбаченому статтею 625 ЦК України, відповідачу не здійснювалось. Проценти за кредитним договором не є мірою відповідальності, а є платою за користування чужими грошовими коштами.

В частині доводів відповідача щодо комісії за кредитним договором представник позивача послався на те, що нарахування комісії, пов`язаної із наданням кредиту, було передбачено Заявкою кредитного договору № 29.08.2024-100001818 від 29.08.2024 року. Відповідач своїм підписом на договорі підтвердила, що ознайомлена з усіма його умовами, в тому числі й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, розуміє та зобов`язується його виконувати.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.07.2022 року у справі № 363/1834/17 зауважила, що немає підстав вважати умову конкретного договору про встановлення плати за управління кредитом нікчемною ані з огляду на приписи статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», ані з огляду на приписи статті 228 ЦПК України. Ця умова є недійсною як оспорювана.

За відсутності доказів оскарження відповідачем умови договору щодо встановлення комісії, відсутні підстави для відмови у стягненні вказаного платежу з відповідача.

У відповіді на відзив представник позивача заявив клопотання про витребування доказів у порядку статті 84 ЦПК України, яке ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 26.06.2025 року було задоволено та витребувано в АТ КБ «ПриватБанк» наступну інформацію:

1) на чиє ім`я емітувалась (видавалась) банківська картка № НОМЕР_2 , на яку було здійснено зарахування коштів у сумі 11000 грн 29.08.2024 року о 16:14, призначення платежу: Видача за договором кредиту №17.06.2024-100001485;

2) інформацію про рух коштів по банківському рахунку № НОМЕР_2 за 29.08.2024 року.

На виконання вимог цієї ухвали суду, 08.08.2025 року від представника АТ КБ «ПриватБанк» Косенко А.С. надійшло до суду повідомлення, з якого слідує, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_2 (IBAN НОМЕР_3 ). Крім того, останній надіслав виписку по рахунку № НОМЕР_2 за період 29.08.2024 - 29.08.2024 років, яка містить зарахування на суму 11000 грн.

До суду представник позивача не з`явився, розгляд справи просив проводити без участі представника ТОВ «Споживчий центр».

Від відповідачки ОСОБА_1 15.04.2025 року надійшла заява про розгляд справи без її участі. У задоволенні позовних вимог просила відмовити.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінюючи докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов таких висновків.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є договори та інші правочини (ч.2 ст.11 ЦК України).

29.08.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 29.08.2024-100001818. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 11000 грн, що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 29.08.2024 року, строком на 124 дня з дати його надання, дата повернення (виплати) кредиту - 30.12.2024 року, пролонгація строку кредитування (строку виплати кредиту, строку договору) не передбачена, процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 2 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів, процента ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,5% за день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговим періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт», комісія, пов`язана з наданням кредиту - 9% від суми кредиту та дорівнює 990 грн, комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 990 грн у кожному з двох чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, становить 0,97%.

Позичальником ОСОБА_1 під час укладення кредитного договору № 29.08.2024-100001818 пройдено ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку. Під час ідентифікації Позичальника - ОСОБА_1 з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних було забезпечено однозначне встановлення фізичної особи.

29.08.2024 року ОСОБА_1 електронним цифровим підписом, а саме за допомогою одноразового ідентифікатора «Е372», підписала Пропозицію про укладення кредитного договору (оферту), Заявку на отримання кредиту, чим підтвердила укладення кредитного договору та отримала на свій рахунок кошти у розмірі 11000 грн, а отже акцептувала умови Договору.

Факт зарахування кредитних коштів в розмірі 11000 грн на банківську карту ОСОБА_1 підтверджено випискою по рахунку № НОМЕР_2 за договором б/н за 29.08.2024 року щодо ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , виданою АТ КБ «Приватбанк».

Зобов`язання за Договором ОСОБА_1 належним чином не виконує, у зв`язку з чим на час пред`явлення позову утворилася заборгованість у розмірі 24860 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту у розмірі 11000 грн, 6820 грн - проценти, 5060 грн - неустойки, 1980 грн - додаткової комісії, чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». В зв`язку з викладеним, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як передбачено ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У п.п. 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З урахуванням викладеного, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205,207 ЦК України).

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови: використання засобу електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19 дійшов такого висновку, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позичальником за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено.

А у постанові Верховного Суду у справі від 07.10.2020 №127/33824/19 наголосив, що без отримання листа на адресу електронної пошти і смс-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позичальником та ТОВ не був би укладений.

Таким чином, підписання кредитного договору одноразовим ідентифікатором це: отримання певного набору літер та/або цифр за допомогою смс-повідомлення на фінансовий номер позичальника, прив`язаний до банківської картки, реєстрація в особистому кабінеті з допомогою логіна та пароля на сайті продавця товарів/надавача послуг, отримання електронного листа на електронну пошту позичальника, за допомогою якого підтверджується реєстрація в особистому кабінеті шляхом здійснення входу на вебсайт продавця/надавача. Вчинення таких дій з ідентифікацією особи позичальника за ПІБ, фінансовим номером телефону, прив`язаним до банківської картки, та e-mail вказують на укладення електронного договору, підписаного електронним підписом одноразового ідентифікатора.

Аналогічні правові висновки сформульовані Верховним Судом у постановах від 12.01.2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10.06.2021 року в справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд ураховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

Слід зазначити, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою) виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічного змісту правова норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою).

Відповідно до п. 61, 62 розділу IV Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою НБУ від 04.07.2018 року № 75 визначено, що форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у справі № 554/4300/16-ц.

Таким чином, надана АТ КБ «Приватбанк» виписка по рахунку № НОМЕР_2 за договором б/н за 29.08.2024 року щодо ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 підтверджує обставини видачі відповідачці кредиту за кредитним договором від 29.08.2024 року № 29.08.2024-100001818 та його розміру. Заборгованість по тілу кредиту в розмірі 11000 грн, розмір якої відображено у розрахунку позивача, не спростовано будь яким контррозрахунком відповідачки.

Аргументи відповідачки про ненадання належного розрахунку заборгованості відповідно до кредитного договору, сумнівів у достовірності відомостей з виписки та розрахунку, поданих позивачем, односторонності арифметичних розрахунків працівників ТОВ «Споживчий центр», що не підтверджені первинними бухгалтерськими документами, не беруться судом до уваги, оскільки є неприйнятними з огляду на чинне законодавство та усталену судову практику.

На порушення норм чинного цивільного законодавства та умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, кредит у визначений договором строк не повернула.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається із ч.1 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частиною 3 вказаної вище статті, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч.2 ст.76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 3 вказаної вище статті передбачено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Як вбачається із ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачка не заперечує факт укладення нею кредитного договору № 29.08.2024-100001818 від 29.08.2024 року та отримання кредитних коштів у розмірі 11000 грн від ТОВ «Споживчий центр».

Недійсним або неукладеним вказаний кредитний договір та його окремі положення не визнавався.

Водночас, відповідачка заперечує правомірність нарахування відсотків у розмірі 6820 грн, вважаючи, що кредитний договір містить несправедливі умови, є таким, що порушує її права, як споживача, та підлягає визнанню недійсним в частині нарахування процентів, неустойки та комісії за користування кредитом. Стверджує, що позивач не надав суду доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником Умов та Правил надання банківських послуг, Пам`ятки клієнта і Тарифів, щоб у сукупності з Заявою, свідчило про укладений у належній формі договір про надання банківських послуг.

Вказані доводи не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Відповідачка підписала зазначений кредитний договір, чим висловила згоду із його умовами.

Згідно із п.п.2.1-2.2 Пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферти) електронний кредитний договір, частиною якого є дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), укладається Кредитодавцем та Позичальником у порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію". Електронний кредитний договір складається з наступних електронних документів, які містять всі його істотні умови: дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), розміщена на вебсайті Кредитодавця у загальному доступі, а також в особистому кабінеті позичальника на вебсайті Кредитодавця, заявка, сформована на сайті Кредитодавця після ідентифікації Позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення Кредитодавцем, відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті Кредитодавця, та підписана Позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого Позичальником в повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті.

Відповідно до п.п.3.1-3.3.8 Пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферти) Кредитодавець зобов`язується надати Кредит Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити Проценти, Комісію(ї) (якщо Комісія (ії) встановлена(і) договором). Кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Позичальник зобов`язується не використовувати Кредит для участі в азартних іграх та не перераховувати Кредит на рахунки організаторів азартних ігор. Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на наступних умовах: Дата надання/видачі кредиту: встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; Сума Кредиту: встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; Тип кредиту: кредитна лінія; Вид фінансової послуги: надання коштів та банківських металів у кредит Строк, на який надається Кредит: встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; Дата повернення (виплати) кредиту: встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; Проценти за користування Кредитом (Проценти): встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; Графік платежів: встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною кредитного договору.

Згідно із заявкою кредитного договору №29.08.2024-100001818 (кредитної лінії) ОСОБА_1 відповідно до умов кредитного договору № 29.08.2024-100001818 від 29.08.2024 надається Кредит на наступних умовах: Дата надання/видачі кредиту - 29/08/2024; Сума Кредиту: 11000 грн. 00 коп. Строк, на який надається Кредит - 124 днів з дати його надання, Дата повернення (виплати) кредиту - 30.12.2024; пролонгація строку кредитування (строку виплати кредиту, строку договору) не передбачена, процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 2 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів, процента ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,5% за день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговим періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт».

Відповідно до графіку платежів, що є додатком до Пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферти), відповідачці у період з 29.08.2024 по 28.09.2024 року нараховано відсотки за користування кредитом у розмірі 3410 грн та у період з 29.09.2024 року по 29.10.2024 року нараховано відсотки за користування кредитом у розмірі 3410 грн, що становить в загальному розмірі 6820 грн.

Стосовно стягнення з відповідачки на користь позивача 5060 грн неустойки суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, які були чинні, як на день укладення кредитного договору між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачкою ОСОБА_1 ,, тобто станом на 29.08.2024 року, так і на час ухвалення судового рішення, в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Згідно із вимогами п.6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції Закону № 3498-IX від 22.11.2023, що набрав чинності 24.12.2023 року) у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.

Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем.

З огляду на те, що кредитний договір між позивачем та відповідачем було укладено 29.08.2024 року, відповідачка належним чином кредитні зобов`язання не виконує, з огляду на положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, п.6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції Закону № 3498-IX від 22.11.2023, що набрав чинності 24.12.2023 року) у стягненні неустойки з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача слід відмовити.

Разом із тим, суд вважає, що позовна вимога щодо стягнення з відповідачки на користь позивача комісії у розмірі 1980 грн задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 9 заявки до кредитного договору №29.08.2024-100001818 (кредитної лінії) від 29.08.2024 року комісія за обслуговування кредитної заборгованості 990 грн. у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Комісія за обслуговування нараховується Кредитором та обліковується в перший день кожного з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, сплачується згідно Графіку платежів. Комісія за обслуговування встановлюється (економічна сутність) за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено Кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. До Комісії за обслуговування кредитної заборгованості не включено послуги, які Кредитодавець зобов`язаний надавати Позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства, зокрема, за надання один раз на місяць на вимогу споживача інформації про споживчий кредит.

Споживач є вразливою стороною договірних відносин, тому законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування».

За положеннями частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»);

Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 11 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»).

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Такі правові висновки, викладені Верховним Судом України в постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16, у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16.

Враховуючи наведені правові висновки, суд вважає за необхідне відмовити у стягненні комісії у складі чергового платежу, оскільки такі вимоги є необґрунтованими. При цьому позивач не мав права встановлювати до кредитного договору щомісячну комісію за обслуговування кредиту, за дії, які банк вчиняє на власну користь, з огляду на те, що отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами, а також з метою встановлення правовідносин між ним та боржником. Така умова договору є нікчемною та не потребує визнанню недійсною.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеними у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22), правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню, а саме з ОСОБА_1 слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 29.08.2024-100001818 від 29.08.2024 року в загальному розмірі 17820 грн, з яких: 11000 грн основний борг; 6820 грн заборгованість за відсотками.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, на підставі вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1736,9 грн, оскільки позовні вимоги задоволено на 71,7 %.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 263-265, 280-281 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за Кредитним договором № 29.08.2024-100001818 від 29.08.2024 року у розмірі 17820 грн, з яких: 11000 грн основний борг; 6820 грн заборгованість за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судовий збір у сумі 1736,9 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», , адреса місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А;

відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Повний текст рішення складено 13 жовтня 2025 року.

Суддя І.М. Михайлова