Справа №351/432/25
Номер провадження №2/351/524/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі

головуючого судді Мартинюка В.І,

з участю секретаря Том`юк С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом адвоката Зленка Віталія Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Заболотівської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій учасників справи.

Адвокат Зленко В.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернувся до суду із позовною заявою до Заболотівської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , батько позивачки ОСОБА_1 . Після його смерті залишилося спадкове майно- частка у житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний будинок відносився до суспільної групи колгоспний двір, в якому станом на 15.04.1991 були зареєстровані та проживали: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . Отже, кожному із членів колгоспного двору належало по 1/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Після смерті ОСОБА_4 спадщину фактично прийняла його дружина ОСОБА_5 , яка на час його смерті була зареєстрована та проживала разом із ним. ІНФОРМАЦІЯ_3 померла матір позивачки ОСОБА_5 . Згідно заповіту, все своє майно ОСОБА_5 заповіла своїй дочці ОСОБА_1 . Позивачка ОСОБА_1 набула права власності на 3/5 частки спірного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами (1/5 частки, як член колишнього колгоспного двору + 2/5 частки, як спадкоємець ОСОБА_5 ). ОСОБА_2 та ОСОБА_3 набули права власності по 1/5 частці спірного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами.

ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку із невизначеністю часток у майні колишнього колгоспного двору.

У зв`язку із вказаним, просили суд визнати за ними право власності на належні їм частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися.

Їх представник адвокат Зленко В.І. у судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просили їх задовольнити. Справу розглядати без участі позивачів та їх представника (а.с. 171).

Представник відповідача Заболотівської селищної ради в судове засідання не з`явилася. Подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що справу розглядати без її участі, рішення прийняти на розсуд суду (а.с. 54).

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

24 березня 2025 року Снятинським районним судом Івано-Франківської області постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття загального позовного провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

06 травня 2025 року ухвалою Снятинського районного суду Івано-Франківської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Інші заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, процесуальні дії не вчинялись.

Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 14.01.2014 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складено відповідний актовий запис № 1 (а.с. 19).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 04.05.1967 ОСОБА_4 та ОСОБА_6 04.05.1967 зареєстрували шлюб у Тулуківській сільській раді, про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження зроблено відповідний запис за № 3. Прізвище після реєстрації одруження чоловіка - ОСОБА_7 , дружини - ОСОБА_7 (а.с. 23).

Із копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 22.06.1968 вбачається, що ОСОБА_8 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 у с. Тулуків Снятинського району Івано-Франківської області. ЇЇ батьками є: батько ОСОБА_4 , мати ОСОБА_5 (а.с. 21).

У відповідності до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 01.11.1986 ОСОБА_9 та ОСОБА_10 уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 8. Прізвище після укладення шлюбу чоловіка ОСОБА_11 , дружини ОСОБА_11 (а.с.22).

Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 08.05.2024 ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_9 , про що складено відповідний актовий запис № 78 (а.с. 27).

Як вбачається із копії заповіту, посвідченого 26.09.2002 секретарем виконавчого комітету Тулуківської сільської ради Івано-Франківської області Горук У.В., ОСОБА_5 все своє майно, де б воно не знаходилося, і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що належало їй і на що вона за законом мала право, заповіла своїй дочці ОСОБА_1 , 1968 р. нар. (а.с. 28).

Відповідно до копії свідоцтва про право приватної власності на домоволодіння від 13.04.1989 ОСОБА_5 є власником та головою житлового будинку, який відноситься до колгоспного двору та розташований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 17).

Згідно з довідкою Заболотівської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області про право власності на колгоспний двір, що видається у зв`язку з оформленням спадщини, № НОМЕР_6 від 10.12.2024, згідно з погосподарської книги № 2 станом на 15.04.1991 у житловому будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , були зареєстровані: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - голова домогосподарства, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - чоловік, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , - дочка, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , - онук та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , - онук (а.с. 20)

Відповідно до довідки Заболотівської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області № 7 від 08.01.2024 на час смерті ОСОБА_4 з ним були зареєстровані його дружина ОСОБА_5 , його онуки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 24).

Із витягу з Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 07.01.2025 за № 79648973 вбачається, що інформація про спадкові справи після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутня (а.с. 26).

Згідно з витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 07.01.2025 за № 79648986, інформація про наявність заповіту після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутня (а.с. 25).

Відповідно до довідки Заболотівської селищної ради від 08.01.2024 № 6, на день смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_9 , по АДРЕСА_3 крім померлої проживали ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . Заповіт від імені ОСОБА_5 посвідчувався у сільській раді 26.09.2002 за № 54, не скасовувався та не відмінявся (а.с. 29).

Із довідки приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Лахнюк О.М. від 16.12.2024 № 556/02-14 вбачається, що після смерті ОСОБА_5 заведена спадкова справа за № 99/2024 на підставі заяви про прийняття спадщини за заповітом № 233 від 31.05.2024 її дочки ОСОБА_1 (а.с. 30).

Спадкова справа № 99/2024 після смерті ОСОБА_5 зареєстрована у Спадковому реєстрі під № 72515728, що підтверджується копією Витягу про реєстрації в Спадковому реєстрі № 77165603 (а.с. 31).

16 грудня 2024 року ОСОБА_1 отримала постанову приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Лахнюк О.М № 557/02-14 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що у будинку по АДРЕСА_1 , який належав до суспільної групи колгоспний двір, крім померлої проживали та були зареєстровані інші члени колгоспного двору, а отже кожному з них належала відповідна частка. Проте частки в майні не визначені (а.с. 32)

Отже, судом встановлено, що спір між сторонами виник щодо захисту позивачами свого права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок, який відносився до суспільної групи колгоспний двір, частки в якому не визначені.

Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено судам, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося;

в) у випадках, коли за рахунок майна колгоспного двору було внесено вклад у кредитну установу на ім`я члена двору, його частка має бути зменшена на суму вкладу, а якщо вклад перевищує належну цьому члену частку, з нього стягуються відповідні грошові суми на користь інших членів колгоспного двору;

г) згідно зі ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Розгляд позову про право на майно колишнього колгоспного двору не залежить від вирішення питань землекористування.

Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі (п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»). Тому спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за одержанням свідоцтва в будь-який час після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Неодержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не позбавляє його права на спадкування.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Водночас, згідно з наведеною Постановою при розгляді справ даної категорії слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи, наявність в матеріалах спадкової справи повідомлення нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частинами 1, 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов таких висновків.

З наведених матеріалів справи судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті її матері, яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, зокрема на спірний житловий будинок. Позивачка ОСОБА_1 спадщину прийняла відповідно до вимог закону, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Однак позивачка ОСОБА_1 отримала від нотаріуса відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку із невизначеністю часток у майні колишнього колгоспного двору.

Проте, суд вважає, що право позивачки ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що остання вчинила усі передбачені законом дії для прийняття спадщини, підлягає захисту, а тому позивачка має право на звернення до суду з позовом про визнання за нею права власності на майно в порядку спадкування за заповітом.

Як встановлено у судовому засіданні спадковий житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належав до суспільної групи «колгоспний двір», в якому станом на 15.04.1991 були зареєстровані та проживали: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . Отже, кожному із членів колгоспного двору належало по 1/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Після смерті ОСОБА_4 спадщину фактично прийняла його дружина ОСОБА_5 , яка на час його смерті була зареєстрована та проживала разом із ним. ІНФОРМАЦІЯ_3 померла матір позивачки ОСОБА_5 . Згідно заповіту, все своє майно ОСОБА_5 заповіла своїй дочці ОСОБА_1 . Позивачка ОСОБА_1 набула права власності на 3/5 частки спірного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами (1/5 частки, як член колишнього колгоспного двору + 2/5 частки, як спадкоємець ОСОБА_5 ). Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 набули права власності по 1/5 частці спірного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, як члени колгоспного двору, які були зареєстровані та проживали у цьому житловому будинку станом на 15.04.1991.

На думку суду, без визнання права власності за цими позивачами на їх частки колгоспного двору у судовому порядку не дозволить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 оформити своє право власності.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що доводи, викладені позивачами у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог є достовірними, підтверджені належними та допустимими доказами, сумніву у суду не викликають, у зв`язку з чим позовні вимоги адвоката Зленка Віталія Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Заболотівської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно, підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат у справі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що даний спір виник виключно внаслідок дій позивачів, якими судових витрат до відшкодування заявлено не було. Отже, стягнення судових витрат з відповідача на користь позивачів в даному випадку буде несправедливим.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов адвоката Зленка Віталія Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Заболотівської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_7 , право власності на 3/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_8 , право власності на 1/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП НОМЕР_9 , право власності на 1/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_7 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 .

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_8 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП НОМЕР_9 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Заболотівська селищна рада, місцезнаходження: 78315, Івано-Франківська область, Коломийський район, смт. Заболотів, пл. С. Бандери, 3, .

Повний текст судового рішення складено 14.10.2025.

Суддя Василь МАРТИНЮК