Справа № 362/5480/24
Провадження № 2/362/621/25
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

16 жовтня 2025 року

суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області Марчук О.Л., розглянувши в порядку спрощеного провадження у місті Василькові Обухівського району Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувсь до суду з позовною заявою, в обґрунтування вимог якої зазначив, що з його матері (яка є третьою особою у даній справі) за рішенням суду на користь відповідача стягувались аліменти на його утримання.

Посилаючись на те, що з 20 лютого 2024 року він проживає разом із матір`ю, позивач вважає, що аліменти на його утримання в період часу з 01 березня по 30 липня 2024 року, стягнуто з його матері безпідставно, а тому він просить стягнути їх з відповідача на свою користь в сумі 30 634 гривні 06 копійок.

Також, позивач зазначив, що стягнення аліментів було припинено 23 березня 2025 року у зв`язку із досягненням ним повноліття.

Крім того, посилаючись на те, що він став студентом вищого навчального закладу, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на його утримання з моменту звернення до суду до його повноліття ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 99 104).

Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження.

Оскільки відповідач, який особисто під розписку отримав судове повідомлення про розгляд справи разом із копією ухвали про відкриття провадження та примірником позовної заяви в новій редакції від 24 березня 2025 року з додатками, у встановлений цивільним процесуальним законом строк не подав відзив на позов і не заперечив проти вирішення справи в порядку спрощеного провадження, суд ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів (а.с. 126).

При цьому, 11 жовтня 2024 року судом отримано від відповідача відзив на позов у якому останній просив відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с. 39 43).

Натомість, відповідач не подав відзив на позов у встановлений цивільним процесуальним законом строк!!!

У зв`язку із цим, суд не приймає до уваги зміст відзиву на позов, оскільки всупереч вимог статей 83 і 191 ЦПК України, відзив подано із порушенням зазначеному в ухвалі від 08 серпня 2024 року про відкриття провадження по справі строку для подання відповідачем відзиву на позов (а.с. 35 36).

В резолютивній частині ухвали від 08 серпня 2024 року про відкриття провадження по справі визначено: не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, відповідач має право надіслати відзив на позовну заяву (а.с. 35 36).

Натомість, як вбачається із судового повідомлення про розгляд справи, відповідач особисто 08 вересня 2025 року отримав його (повідомлення) під розписку в суді разом із копією ухвали про відкриття провадження від 08 серпня 2024 року (а.с. 126).

Враховуючи положення статей 120 124 ЦПК України, приходжу до висновку, що строк, наданий відповідачу для подання відзиву, у даному випадку становив період з 09 по 23 вересня 2025 року о 24 годині 00 хвилин.

Тобто, відповідач надав суду відзив не у строк встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, а до початку такого строку.

Як наслідок, у суду відсутні процесуальні підстави для врахування відзиву на позов при постановленні судового рішення по суті даної справи.

Третя особа по справі отримала судове повідомлення про розгляд справи та копію ухвали про відкриття провадження разом із копією позову і доданими до неї документами, однак жодних пояснень суду не надала (а.с. 121, 123).

Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Рішенням від 24 листопада 2021 року Васильківського міськрайонного суду Київської області, яке набрало законної сили та звернуто до виконання, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 березня 2021 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 17).

Станом на дату постановлення даного рішення суду, в силу закону, за приписами статті 180 Сімейного кодексу України, з 23 березня 2025 року у відповідача і третьої особи відсутній обов`язок утримувати позивача у зв`язку із досягненням ним повноліття.

Вирішуючи по суті вимоги позивача про стягнення з відповідача на свою користь аліментів на його утримання з моменту звернення до суду до його повноліття, суд враховує, що позивач досягнув повноліття ІНФОРМАЦІЯ_1 , а звернувся до суду через свою матір 30 липня 2024 року, про що свідчить відбиток відділення поштового зв`язку на конверті в якому отримано позов (а.с. 31).

Тобто, позивач звернувся до суду вже після досягнення ним свого повноліття.

Як наслідок, суд звертає увагу на той факт, що момент звернення позивача до суду наступив вже після повноліття позивача, а тому, суд об`єктивно позбавлений можливості вирішити питання про стягнення аліментів за період часу від події яка настала в часі пізніше (30 липня 2024 року) ніж подія до настання якої позивач просить стягнути аліменти (23 березня 2023 року).

У зв`язку із цим, у даному випадку неможливо стягнути аліменти за період часу з моменту звернення до суду (30 липня 2024 року) до повноліття позивача (23 березня 2023 року), як просить позивач в пункті третьому прохальної частини позову від 24 березня 2025 року (а.с. 99 104).

При цьому, за змістом позову позивач вказує на те, що він став студентом вищого навчального закладу.

Відповідно до частини першої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Отже, із змісту наведеної норми сімейного законодавства вбачається, що нею встановлено дві умови за існування яких батьки зобов`язані утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання, а саме:

-якщо у зв`язку з навчанням повнолітні дочка, син потребують матеріальної допомоги;

-якщо, батьки можуть надавати матеріальну допомогу.

Тобто, наведені положення закону чітко, безальтернативно та імперативно вказують на те, що батьки повинні мати можливість надавати матеріальну допомогу, а потреба дитини в такій допомозі виникла та існує саме виключно у зв`язку з їх навчанням.

Згідно із частиною третьою статті 10 та частиною першою статті 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Разом з цим, до позовної заяви не додано та під час розгляду справи суду не надано будь-яких фактичних, належних, допустимих, прямих і беззаперечних доказів, які б підтверджували ті обставини, що:

- позивач дійсно навчається у вищому навчальному закладі;

- у зв`язку з навчанням позивач потребує матеріальної допомоги;

- відповідач може надавати матеріальну допомогу своєму сину у зв`язку із навчанням останнього.

Тобто, передбачені частиною першою статті 199 СК України умови про те, що у зв`язку з навчанням позивач потребує матеріальної допомоги та відповідач може надавати матеріальну допомогу, не знайшла свого підтвердження під час розгляду справи по суті, а тому слід зробити висновок, що при існуючих обставинах, відсутній обов`язок відповідача утримувати свого сина.

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача на свою користь аліментів за період часу з 01 березня по 30 липня 2024 року, які було стягнуто з його матері на користь батька в сумі 30 634 гривні 06 копійок, суд вважає наступне.

Насамперед, суд наголошує на тому, що під час розгляду справи достовірно не встановлено того факту, що саме з 20 лютого 2024 року позивач проживає разом із матір`ю, оскільки додана до позову довідка від 01 липня 2024 року, не містить вказівки на дату з якої позивач проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні (а.с. 20).

Як наслідок, за приписами частини першої статті 77 ЦПК України, вищевказана довідка є неналежним доказом, оскільки вона не містить інформації щодо предмета доказування, а саме: дати початку проживання позивача разом із матір`ю.

У взаємозв`язку із необхідністю встановлення дати початку проживання позивача разом із матір`ю, відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України, суд оцінює додані до позову відібрані адвокатом письмові пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_5 і ОСОБА_4 як недопустимі докази, оскільки, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Зокрема, обставини дати початку проживання позивача разом із матір`ю, відповідно до вимог статті 78 ЦПК України, можуть бути підтверджені відповідними письмовими доказами (наприклад але не виключно, довідкою відповідного депутата місцевої ради або актом обстеження умов проживання) із конкретною вказівкою на дату початку проживання позивача разом із матір`ю.

Як наслідок, судом не встановлено певної дати початку проживання позивача разом із матір`ю, а лише встановлено сам факт проживання позивача разом із матір`ю.

Відповідно до частини першої статті 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Отже, одержані відповідачем за рішенням суду аліменти на утримання позивача за період часу з 01 березня по 30 липня 2024 року є власністю позивача.

Тобто, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів які в силу закону є власністю позивача.

У такий спосіб спеціальним законом врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення (постанова Верховного Суду від 06 вересня 2023 року по справі № 402/190/20).

Згідно із нормою частини другої статті 179 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини; неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Однак, в супереч вимогам статей 76 84 ЦПК України, до позовної заяви не додано та під час розгляду справи позивачем не надано суду будь-яких доказів недобросовісного розпоряджається аліментами або їх витрат не за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Також, норма частини третьої статті 179 СК України передбачає, що неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Проте, змінивши місце свого проживання та проживаючи з 20 лютого 2024 року разом із матір`ю (як стверджує позивач за змістом позову), позивачем через свого законного представника його матір, не було реалізованого визначеного нормою частини третьої статті 179 СК України його право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

У зв`язку із цим, також слід звернути окрему увагу на норму частини четвертої статті 273 ЦК України, відповідно до якої, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Натомість, після зміни обставин які були підставою для стягнення з третьої особи аліментів та проживання позивача з 20 лютого 2024 року разом із матір`ю (як стверджує позивач за змістом позову), на підстав вищенаведеної норми цивільного закону, третя особа, розуміючи, що її неповнолітній син змінив місце свого постійного проживання і проживає разом із нею та із неї на його утримання стягуються аліменти, матір у найкоротші строки, не ініціювала негайно пред`явлення нового позову із вимогами про звільнення від сплати аліментів (припинення їх стягнення).

Одночасно, суд зауважує наступне.

Рішенням № 348 від 29.09.2020 року Виконавчого комітету Васильківської міської ради затверджено висновок про визначення місця проживання дитини ОСОБА_1 , 23 березня 2007 року разом із батьком (а.с. 45).

Разом із цим, у відповідності до вимог частини третьої статті 160 СК України, після досягнення чотирнадцяти років позивач реалізував свої право на самостійне визначення місця проживання дитини та у 2024 році почав проживати разом із матір`ю.

Воднораз, ані позивач, ані його матір, як платник аліментів, не повідомили ні Службу у справах сім`ї та дітей Васильківської міської ради, ні орган ДВС за місцем виконання рішення про стягнення аліментів, про зміну дитиною місця її проживання, що є підставною для припинення стягнення аліментів.

До того ж, суд зважає на те, що грошові кошти які позивач просить стягнути з відповідача, були отримані останнім як аліменти на утримання дитини саме на виконання рішенням від 24 листопада 2021 року Васильківського міськрайонного суду Київської області, тобто не безпідставно, а на законних підставах.

У зв`язку із цим, оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку про те, що встановлена під час розгляду справи обставина проживання позивача з матір`ю, не є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів за період часу з 01 березня по 30 липня 2024 року, які було стягнуто з його матері на користь батька в сумі 30 634 гривні 06 копійок, оскільки:

- було наявне рішення органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини разом із батьком;

- вказані грошові кошти в силу закону є власністю позивача;

- позивачем не надано суду будь-яких доказів недобросовісного розпоряджається відповідачем аліментами або їх витрат не за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Таким чином, враховуючи правову природу аліментів, їх цільовий характер та встановлені судом обставини справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів за період часу з 01 березня по 30 липня 2024 року, які було стягнуто з його матері на користь батька в сумі 30 634 гривні 06 копійок.

За таких обставин, позов є безпідставним і необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Одночасно, на підставі пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою в позові, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору слід покласти на позивача (а.с. 6).

На підставі викладеного, керуючись статтями 160, 179, 180, 199 СК України, статтею 273 ЦК України, статтями 1 13, 19, 23, 27, 34, 76 83, 89, 92, 95, 133, 141, 258, 259, 263 265, 273 279 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя

Дата складення повного рішення суду 16 жовтня 2025 року.