Справа № 367/3779/20
Провадження №2/367/403/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

13 жовтня 2025 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді Карабаза Н.Ф.,

при секретарі Зайцевої А.В.,

заочно розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів. В позовній заяві позивач вказує, що він з відповідачкою є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . Рішенням Ірпінського міською суду Київської області від 22 січня 2019 року у справі № 367/7110/14-ц квартиру визнано спільною сумісною власністю позивача та відповідачки, як колишнього подружжя. Кожному виділено по 1/2 частини даної квартири та визнано право власності на вказане майно. Згідно Постанови Верховного суду від 09.01.2020 року рішення суду першої інстанції залишено в силі. Шлюб між ним та відповідачкою, який було зареєстровано 25 квітня 2009 року, 11 жовтня 2014 року відділом РАЦС Ірпінського міського управління юстиції у Київській області було розірвано, про що складений відповідний актовий запис № 67. У період шлюбу, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24 травня 2011 року, він в інтересах сім`ї придбав однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 за кошти у сумі 207 576 (двісті сім тисяч п`ятсот сімдесят шість) гривень 20 копійок. Для купівлі вказаної квартири 24 травня 2011 року на його ім`я був отриманий споживчий кредит у ПАТ «КРЕДИТ ЄВРОПА БАНК» у розмірі 145 000,00 (сто сорок п`ять тисяч) гривень 00 копійок, що підтверджується договором про надання споживчого кредиту № 00021 -МL-32. На забезпечення виконання зобов`язання, 24 травня 2011 року між ПАТ «КРЕДИТ ЄВРОПА БАНК» та відповідачем був укладений договір поруки. Крім того, цього ж дня між ПАТ «КРЕДИТ ЄВРОПА БАНК» та ним був укладений договір іпотеки, згідно з яким в іпотеку банку передано майнові права на квартиру АДРЕСА_1 . Станом на 12 травня 2020 року за кредитним договором № 00021-МL-32 позивачем особисто було повністю погашено заборгованість, що підтверджується довідкою, складеною ПАТ «КРЕДИТ ЄВРОПА БАНК» за вих. № 626/12 від 12 травня 2020 року. Тобто, погашення їх спільного із відповідачем боргу здійснював лише він особисто, шляхом внесення особистих коштів у рахунок погашення кредитних зобов`язань. Це підтверджується виписками руху коштів по рахунку № НОМЕР_1 , який в подальшому було змінено на рахунок НОМЕР_2 (за стандартом ІВАМ). Вказані виписки за період з вересня 2014 року (тобто з дати, коли позивач з відповідачкою вже був розлучений) по травень 2020 року (дата повного погашення кредиту). За вищевказаний період після розірвання шлюбу він особисто сплатив по кредиту 198 192 (сто дев`яносто вісім тисяч сто дев`яносто дві) гривні. Половина з даної суми - 99 096 (дев`яносто дев`ять тисяч дев`яносто шість) гривень підлягає стягненню з відповідачки. Просить суд стягнути з відповідачки на його користь половину сплаченого ним кредиту в сумі 99 096 (дев`яносто дев`ять тисяч дев`яносто шість) грн., та стягнути з відповідачки по справі 5000 (п`ять тисяч) грн. витрат на правову допомогу, які планується ним понести згідно договору про надання правової допомоги б/н від 06.05.2020 року та 990,97 грн. сплаченого судового збору.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі та його представника - адвоката Пацули В.О., позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася. Заяви про слухання справи за її відсутності не надала, про причини неявки суд не повідомила. Про час і місце слухання справи повідомлена належним чином.

Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У статті 129 Конституції України, закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з пунктом 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 24 травня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Кредит Європа Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №00021-ML-32 від 24 травня 2011 року, відповідно до умов якого банк відповідно до цього договору і Умов надання кредиту зобов`язується надати клієнту у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання споживчий кредит у розмірі 145 000,0 гривень з кінцевим терміном погашення 24 травня 2021 року (включно) .

Крім того, між Публічним акціонерним товариством «Кредит Європа Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №00021-ML-32/П від 24 травня 2011 року, згідно якого відповідно до умов надання Публічним акціонерним товариством «Кредит Європа Банк» споживчих кредитів «Житло в кредит на вторинному ринку» між банком та громадянином України ОСОБА_1 укладений Договір про надання споживчого кредиту №00021-ML-32 від 24 травня 2011 року із всіма можливими змінами та доповненнями, банк погодився прийняти поруку поручителя як забезпечення повного і своєчасного виконання клієнтом своїх зобов`язань перед банком за кредитним договором.

Також між Публічним акціонерним товариством «Кредит Європа Банк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (іпотекодавець) укладено Договір іпотеки №00021-ML-32/І від 24 травня 2011 року, відповідно до умов якого іпотекодавець передає, а іпотекодержатель приймає в іпотеку майно, на яке відповідно до законодавства може бути звернено стягнення, а саме 1-кімнатна квартира АДРЕСА_1 .

В період шлюбу 24 травня 2011 року за спільні кошти позивачем та відповідачем було придбано квартиру АДРЕСА_1 , вартість якої становила 207 576,20 гривень на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24 травня 2011 року.

Згідно постанови Верховного суду України від 09 січня 2020 року по справі № 367/7110/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - Публічне акціонерне товариство «Кредит Європа Банк» про поділ майна подружжя, встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 10 червня 2019 року скасовано, рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 січня 2019 року залишено в силі.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 22 січня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено частково. Визнано квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Поділено спільне майно подружжя між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Виділено ОСОБА_1 із спільної сумісної власності подружжя 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , визнавши за ОСОБА_1 право власності на вказане майно. Виділено ОСОБА_2 із спільної сумісної власності подружжя 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , визнавши за ОСОБА_2 право власності на вказане майно. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1 774,25 гривень. В інший частині позов залишено без задоволення. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - Публічне акціонерне товариство «Кредит Європа Банк» про поділ майна подружжя, встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу задоволено частково. Визнано квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Поділено спільне майно подружжя між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Виділено ОСОБА_2 із спільної сумісної власності подружжя 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , визнавши за ОСОБА_2 право власності на вказане майно. Виділено ОСОБА_1 із спільної сумісної власності подружжя 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , визнавши за ОСОБА_1 право власності на вказане майно. Встановлено факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім`єю без шлюбу у період з 01 червня 2007 року по 24 квітня 2009 року . Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 2 577,0 гривень. В інший частині зустрічний позов залишено без задоволення. Зі змісту рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 січня 2019 року вбачається, що судом встановлено, що згідно копії довідки від 30.09.2014 року № 2142/12/01 ПАТ «Кредит Європа Банк» згідно договору про надання споживчого кредиту №00021-ML-32 від 24 травня 2011 року ОСОБА_1 надано кредит в сумі 145 000,0 гривень, станом на 30 вересня 2014 року загальна сума заборгованості за кредитом складає 120 384,44 гривень, прострочена заборгованість за кредитом відсутня, за період існування кредитних зобов`язань всі платежі було здійснено своєчасно та без затримки. Згідно копії довідки від 25.03.2015 року № 686/12 ПАТ «Кредит Європа Банк» згідно договору про надання споживчого кредиту №00021-ML-32 від 24 травня 2011 року ОСОБА_1 надано кредит в сумі 145 000,0 гривень, станом на 25 березня 2015 року загальна сума заборгованості за кредитом складає 115002,28 гривень, прострочена заборгованість за кредитом відсутня, за період існування кредитних зобов`язань всі платежі було здійснено своєчасно та без затримки.

Зі змісту постанови Верховного суду України від 09 січня 2020 року по справі № 367/7110/14-ц встановлено, що 24 травня 2011 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 22 кв. м, вартістю 207 576,20 грн. 24 травня 2011 року між ПАТ «Кредит Європа Банк» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 145 000,00 грн на купівлю житла на вторинному ринку нерухомості. На забезпечення виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором 24 травня 2011 року між ПАТ «Кредит Європа Банк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки, а між ПАТ «Кредит Європа Банк» та ОСОБА_1 цього ж дня укладено договір іпотеки. Згідно з довідкою ПАТ «Кредит Європа Банк» від 25 березня 2015 року № 686/12 станом на вказану дату сума заборгованості за кредитом складає 115 001,28 грн, з яких: сума заборгованості за кредитом - 114 948,32 грн, заборгованість зі сплати відсотків - 53,96 грн. Прострочена заборгованість за кредитом та відсотками відсутня. За період існування кредитних зобов`язань всі платежі здійснено своєчасно та без затримки. Відповідно до виписки з особових рахунків за період із 24 травня 2011 року по 19 червня 2017 року ОСОБА_1 щомісяця виконуються боргові зобов`язання за кредитним договором. Згідно з довідкою ПАТ «Кредит Європа Банк» від 26 березня 2018 року № 434/12 станом на вказану дату поточна заборгованість за кредитним договором складає 76 007,09 грн, із яких: сума заборгованості за кредитом - 74 951,52 грн, заборгованість зі сплати відсотків - 1 055,57 грн. Прострочена заборгованість за кредитом та відсотками відсутня. У листі від 01 квітня 2015 року № 740/03 ПАТ «Кредит Європа Банк» вказує на можливість проведення змін у зобов`язанні лише за умови попереднього повного виконання боргових зобов`язань. З урахуванням встановлених обставин справи, Верховний Суд погоджується з висновком суду першої інстанції про поділ спірної квартири та визнання за кожним із подружжя права власності на 1/2 її частини, з огляду на те, квартира придбана за кредитні кошти, отримані подружжям під час шлюбу, відтак, право на це майно в рівних частках набули як позивач, так і відповідач, при цьому боргові зобов`язання є спільними для обох із подружжя, незалежно від того з ким із подружжя укладений кредитний договір, а тому відсутні підстави для відступлення від засад рівності часток у спільному майні подружжя.

З поданих позивачем виписок карткового рахунку вбачається, що виплати по кредиту №00021-ML-32 від 24 травня 2011 року ОСОБА_1 здійснював з 24.10.2014 року по 24.02.2020 року.

Згідно довідки від 12 травня 2020 року № 626/12 АТ «КРЕДИТ ЄВРОПА БАНК» вбачається, згідно договору про надання споживчого кредиту № 00021- МL-32 від 24 травня 2011 року клієнту ( ОСОБА_1 ), податковий номер НОМЕР_3 , було надано кредит в сумі 145 000,00 гривень (сто сорок п`ять тисяч гривень 00 копійок), з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом 24 травня 2021 року. 12 травня 2020 року, згідно договору про надання споживчого кредиту № 00021-МL-2 від 24 травня 2011 року заборгованість повністю погашена.

У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», судам роз`яснено, що до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Згідно з пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справпро право на шлюб,розірвання шлюбу, визнання шлюбу недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК). Таким чином, при розподілі майна подружжя між подружжям буде поділено не тільки майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, а і борги подружжя (кредити і т. д.) та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Ч. 4 ст. 65 СК України встановлено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У Постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 752/7501/18, Верховний Суд вказав, що тлумачення ч. 4 ст. 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Відповідна позиція закріплена, зокрема, і в Постанові КЦС ВС від 24 травня 2022 року у справі № 333/911/20.

У постанові КЦС ВС від 5 жовтня 2021 року у справі № 755/16464/20, зазначено, що «внаслідок придбання подружжям квартири у кредит, боргові зобов`язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той з подружжя, який підписав договір».

Кредитний договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї - солідарна відповідальність подружжя за кредитними зобов`язаннями.

Показовою в цьому контексті є постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року в справі № 638/18231/15-ц, відповідно до якої «правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї».

Напрацьовані підходи прослідковуються в наступних постановах Верховного Суду.

Так, в постанові Верховного Суду від 19 травня 2022 року у справі № 203/284/17, висвітлена наступна позиція: «якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, а тому якщо боргові зобов`язання підтверджуються наявними у справі доказами, вони повинні враховуватися при поділі майна подружжя. Умовою належності майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя».

Постанові ВС від 14 червня 2022 року у справі № 2011/13610/12, зазначено, «оскільки використано кредит в інтересах сім`ї, дружина позичальника несе солідарну відповідальність за неповернення боргу відповідно до частини четвертої статті 65 СК України».

У подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержане за рахунок них майно, внаслідок укладення кредитних договорів, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. До такого висновку дійшов КЦС ВС у постанові від 02 червня 2022 року у справі № 640/1846/19.

01 вересня 2022 року Верховним судом розглянуто справу № 295/9244/17, в рамках якої особа звернулася, зокрема, з вимогою про визнання боргу колишнього подружжя спільним зобов`язанням та стягнення коштів в порядку регресу.

В частині щодо розподілу боргових зобов`язань подружжя ВС вказав, «виходячи зі змісту статей 60, 65 СК України, при поділі майна подружжя враховуються також борги подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, а тому якщо боргові зобов`язання підтверджуються наявними у справі доказами, такі боргові зобов`язання повинні ураховуватися при поділі майна подружжя.

Виконання кредитних зобов`язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок особистих коштів одного з них (у тому числі і частково) може бути підставою для вимог до іншого з подружжя, в тому числі і за правилами статті 544 ЦК України.

Зазначена компенсація може бути стягнута лише у разі погашення за особисті кошти кредитної заборгованості, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 07 вересня 2016 року в справі № 6-801цс16 та постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року в справі № 712/6574/16-ц (провадження № 61-17824св18).

У постанові від 08 липня 2020 року в справі № 465/275/16-ц (провадження 61-1125св19) Верховний Суд у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду виходив з того, що частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Відповідачка жодним чином не спростувала факту отримання та використання кредитних коштів в інтересах сім`ї.

Згідно статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ч. 4 ст. 543 ЦК України виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Згідно із ч. 1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Таким чином, оскільки договір про надання споживчого кредиту № 00021-МL-32 від 24.05.2011 було укладено позивачем в інтересах сім`ї, майно (грошові кошти), одержано за вказаним кредитним договором, використано в інтересах сім`ї, розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов`язань за кредитом.

Отже, оскільки позивач виконав солідарний обов`язок подружжя, то останній має право на зворотну вимогу (регрес) до відповідачки у рівній частці виконаного обов`язку подружжя.

Суд виходить з того, що строк погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 00021-МL-32 від 24.05.2011 встановлено до 24 травня 2021 з виплатою періодичних платежів. А відтак, саме до 24.05.2021 мало продовжуватися існування солідарного зобов`язання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за договором про надання споживчого кредиту не зважаючи на розірвання шлюбу між ними в 2014 році.

Разом з тим, сума кредиту за договором від 24.05.2011 була погашена достроково 12 травня 2020 року за рахунок коштів позивача у сумі 145000,00грн., що підтверджується довідкою від 12.05.2020 року № 626/12 АТ «КРЕДИТ ЄВРОПА БАНК» .

Зважаючи на вимоги ч. 4 ст. 543 ЦК України, в момент повного виконання ОСОБА_1 обов`язку перед банком за договором про надання споживчого кредиту солідарний обов`язок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перед банком припинив існувати.

Разом з цим, саме з моменту такого погашення у ОСОБА_1 виникло право вимоги до ОСОБА_2 , як солідарного боржника, у рівній частині, оскільки якщо один із колишнього подружжя в повному обсязі виконав зобов`язання, то він у порядку частини першої статті 544 ЦК України має право на зворотну вимогу (регрес) до іншого з подружжя у відповідній частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Крім того, суд не бере до уваги посилання позивача про те, що ним було сплачено 198192,00 грн по кредиту, оскільки, жодних належних доказів даного факту останнім не надано.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України).

Отже, в силу вимог ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Положеннями ч. 2 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, зважаючи на вищенаведені та встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про те, що договір про надання споживчого кредиту № 00021-МL-32 від 24 травня 2011 року породжує цивільні права та обов`язки для обох із подружжя як солідарних боржників. Виконання цивільного обов`язку одним подружжя породжує у нього право на регресну вимогу до іншого подружжя в розмірі 1/2 частки від суми зобов`язання.

Так, встановивши, що кошти за укладеним під час шлюбу договором кредиту сторони витратили в інтересах сім`ї, а саме на придбання квартири, та взявши до уваги те, що заборгованість за кредитним договором під час перебування сторін у шлюбі погашалася щомісячно, доказів сплати на користь банку ОСОБА_2 виключно особистих коштів у період перебування сторін у шлюбі не надано, враховуючи, що за період після розірвання шлюбу до повного погашення кредиту (із вересня 2014 року по травень 2020 року) ОСОБА_1 сплатив кредит в сумі 145000,00грн., суд дійшов обґрунтованого висновку щодо покладення на ОСОБА_2 обов`язку компенсувати колишньому чоловіку частину таких витрат (половини суми коштів, сплачених останнім за кредитним договором після розірвання шлюбу).

Щодо вимоги стягнення витрат на правничу допомогу. В своїх роз`ясненнях, наданих у п.п.47-48 Постанови Пленуму «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2017 року №10, ВССУ зазначив, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Надання платної правової допомоги регламентується Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно частини 1 статті 26 якого, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

В матеріалах справи міститься: копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 28 листопада 2013 року серія ТР № 000023, договір про надання правової допомоги від 06 травня 2020 року, однак в порушення вимог ст. 163 ЦПК України до позовної заяви не додано документів, які містять детальний опис робіт, вчинених адвокатом, документів про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що вимога ОСОБА_1 про стягнення 5000грн. витрат на правову допомогу, які планується понести не підлягає задоволенню в повному обсязі, як така, що необґрунтована та безпідставна.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути 990,97 грн. судового збору.

На підставі ст. 65, 68 Сімейного Кодексу України, ст. 543, 544 ЦК України, керуючись ст. 12, 81, 83, 89, 141, 142, 247, 263-265, 268, 280-282, 352 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 половину сплаченого кредиту в сумі 72500,00грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 990,97грн. сплаченого судового збору.

В решті частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто Ірпінським міським судом Київської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

Позивач має право оскаржити рішення до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Н.Ф. Карабаза