Провадження №22-ц/811/1425/25 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретар: Чиж Л.М.,

за участі в судовому засіданні в режимі відео конференції представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Галицького районного суду м.Львова в складі судді Юрківа О.Р. від 31 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, за участю третьої особи приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Скиби Тетяни Володимирівни про визнання права власності на недоотриману пенсію померлого спадкодавця та її стягнення, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Галицького районного суду м.Львова від 31 березня 2025 року поновлено ОСОБА_1 строк для звернення до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, за участю третьої особи приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Скиби Тетяни Володимирівни про визнання права власності на недоотриману пенсію померлого спадкодавця та її стягнення.

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, за участю третьої особи приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Скиби Тетяни Володимирівни про визнання права власності на недоотриману пенсію померлого спадкодавця та її стягнення - задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , право власності в порядку спадкування за законом на недоотриману пенсію померлого батька/пенсіонера ОСОБА_3 за період з 01 травня 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 151 639, 02 грн.

Стягнуто з Головного Управління ПФУ у Львівській області на користь ОСОБА_1 недотриману пенсію його померлого батька ОСОБА_3 , за період з 01 травня 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 151 639, 02 грн., яка належить померлому батькові позивача - ОСОБА_3 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (ЄДРПОУ 000, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) 1213,11 грн. судового збору.

Вказане рішення оскаржило Головне управління пенсійного фонду України у Львівській області.

В апеляційній скарзі просять рішення Галицького районного суду м.Львова від 31 березня 2025 року скасувати в частині задоволених позовних вимог та в скасованій частині постановити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог.

Зазначають, що ОСОБА_1 звертався із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 31.12.2020 щодо виплати недоотриманої пенсії, на його думку, у зв`язку із смертю батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Головним управлінням листом від 08.02.2021 за № 1240- 16/К-52/8-1300/21 надано відповідь, що з 01.05.2018 виплату пенсії ОСОБА_3 припинено з 01.05.2018 у зв`язку із відсутністю особи за фактичним місцем проживання (рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат,як внутрішньо переміщеній особі від 10.07.2018. Окрім того, зазначає, що спору з приводу оскарження дій , бездіяльності органів державної влади належать до юрисдикції адміністративних судів. Натомість позивач звернувся з цивільним позовом до Галицького районного суду про визнання права власності у якому покликається на неотримання, на його думку, відповіді на заяву від 3 1.12.2020. відновлення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам проводилось відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» із змінами внесеними Постановою Кабінетом Міністрів України № 788 від 21.08.2019 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України». Звертає увагу на те, що у зв`язку із відсутністю ОСОБА_3 за фактичним місцем проживання з 01.05.2018 виплату пенсії було припинено. Зазначене, рішення не оскаржувалось, з питань поновлення виплати ОСОБА_3 не звертався. Зазначає, що за період з 01.01.2018 по 30.04.2018 нарахована пенсія ОСОБА_3 виплачена повністю. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 14.08.2020 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області виплачено допомогу на поховання в сумі 17496,81 грн. (в розмірі тримісячної пенсії). Також вказує на те, що предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які належали спадкодавцеві за життя і залишилися недоотриманими. Грошові кошти у вигляді заборгованості по пенсії, які належать стягувачу за судовим рішенням, не є власністю Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та не знаходяться на його рахунках. Тому виконання судового рішення у повному обсязі можливе лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету. Стягнення з територіального органу Пенсійного фонду України коштів, які знаходяться на його рахунках, але призначених для іншої мети, можуть поставити під загрозу функціонування Головного управління Пенсійного фонду, виконання покладених на нього функцій та, відповідно, нанести необмеженій кількості осіб.

В судове засідання в режимі відео конференції окрім представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , решта учасників справи не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності, зважаючи на те, що такі повідомлялась про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача в заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви осіб, що беруть участь у справі в межах доводів позовної заяви, відзиву на неї, відповіді на відзив, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 11, 15, 16, 328, 392, 1216, 1217, 1227, 1268 ЦК України, ст.ст. 8, 10, 19, 60, 61, 81, 169, 208, 212- 215, 218 ЦПК України, ст. 61 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ст.52 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст.91 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», та задовольняючи позов частково, - виходив з того, що ІНФОРМАЦІЯ_3 , на окупованій території Луганська область, місто Стаханов (на даний час Кадіївка), помер батько позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що вбачається з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 07.08.2020 року (а. с. 26). З свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 вбачається, що батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є: батько ОСОБА_3 , мати ОСОБА_4 . ОСОБА_1 був пенсіонером, отримував пенсію, як пенсіонер МВС України, за вислугою років. Пенсію оформив до 2014 року, до початку АТО, за місцем реєстрації Луганська область, місто Стаханов. У 2014 році батько позивача переїхав до міста Сколе Львівської області, де був зареєстрований як внутрішньо переміщена особа (ВПО), за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання сина/позивача у справі, що вбачається , зокрема, з довідки ВПО на ім`я померлого батька позивача ОСОБА_3 та на ім`я позивача ОСОБА_1 , що є доказом того, що позивач та його батько на день смерті батька проживали разом. Після смерті батька позивач, у встановлений законом термін, звернувся до приватного нотаріусу задля реалізації та оформлення спадкових прав на майно, після смерті батька. За результатами звернення позивача, була заведена спадкова справа. Задля встановлення спадкової маси, приватний нотаріус зробив запит, звернувшись до відповідача, намагаючись встановити розмір недоотриманої пенсії. На даний запит Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомило, що виплата пенсії проведена до 30.04.2020 року; рішенням комісії з питань призначення (відмовлення) соціальних виплат, як ВПО, від 10.07.2018 року № 3 з 01.05.2018 року відмовлено у відновлення пенсії у зв`язку із відсутністю особи за фактичним місцем проживання; відповідно до п. 1 ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», сума пенсії, що не була отримана, не включається до складу спадщини. (а. с. 13). Позивач зазначав, що за життя, до травня 2018 року, ОСОБА_3 отримував пенсію, як пенсіонер МВС України, за вислугою років. З травня 2018 року виплати пенсій було припинено та до моменту смерті - жодних пенсійних виплат на адресу батька позивача, від відповідача не було. Рішення № 3 від 10.07.2018 року про відмову у відновлення пенсії з 01.05.2018 року ані позивач, ані його батько не отримували та із ним не були ознайомлені. З травня 2018 року включно, до моменту своєї смерті до липня 2020 включно, пенсіонер ОСОБА_3 не отримував жодних пенсійних виплат. Пів року після смерті ОСОБА_3 спливало 03.01.2021 року. Задля отримання недоотриманої пенсії померлого батька на підставі п. 1 ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» ОСОБА_1 звернувся до відповідача із письмовою заявою у встановлений законом термін, відправивши заяву на адресу відповідача у перший робочий день 04.01.2021 року, так як 03.01.2021 року була календарна неділя. В заяві Кравець просив провести виплату недоотриманої пенсії померлого батька, так як на час смерті батька позивач проживав разом із ним. До заяви додавалися довідки ВПО на ім`я померлого батька позивача та на ім`я позивача. Письмового мотивованого рішення на своє звернення про сплату недоотриманої пенсії батька, позивач не дочекався, доказом чого є відсутність у відповідача доказів направлення та вручення такої відповіді. В березні 2021 року та в липні 2021 року позивач із заявою звертався на адресу відповідача, та повідомляв про відсутність відповіді на свою заяву від 30.12.2021 року (відправлена 04.01.2021 року). Відповіді на дані заяви позивач не отримав. 01.10.2024 року представник позивача звернувся до відповідача із адвокатським запитом, який був датований 11.10.2024 року в якому просив повідомити: чи надавалася письмова мотивована відповідь на звернення позивача, щодо виплати недоотриманої пенсії батька та якщо так просив направити докази направлення та отримання відповіді на заяву від ОСОБА_1 17.10.2024 року за вих. № 1300-5902-8/174453, ОСОБА_1 отримав відповідь із додатками. До листа відповідача було долучено відповідь, яка була надана позивачу у відповідь на його запит від 03.01.2021 року, але доказів направлення та отримання даної мотивованої відповіді від відповідача на адресу позивача на його заяву від 03.01.2021 року надано не було. Таким чином, враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково, оскільки долучені позивачем до матеріалів справи належні та допустимі докази підтверджують, що за життя ОСОБА_1 не виплачено недоотриману пенсію за період з 01 травня 2018 року по 03 липня 2020 року у розмірі 151 639, 02 грн., оскільки він мав право на таку пенсію, однак таку відповідачем не було виплачено. Відповідач стверджує, що з 01.05.2018 виплату пенсії ОСОБА_3 припинено з 01.05.2018 у зв`язку із відсутністю особи за фактичним місцем проживання (рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат, як внутрішньо переміщеній особі від 10.07.2018 № 3), однак про таке рішення не було повідомлено померлого. Не оскарження дій померлим пенсіонером не зумовлює припинення вже призначених пенсійних виплат і не позбавляє його спадкоємців права на отримання пенсії. Право на такі виплати у пенсіонера зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України. Таким чином, сума невиплаченої недоотриманої пенсії входить до складу спадщини відповідно до норм чинного законодавства. Позивач відповідно до вимог законодавства звернувся до відповідача з заявою про виплату недоотриманої пенсії спадкодавця. Оскільки ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом до майна його батька ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , тому за ним суд визнав право власності на суму доплати пенсії у розмірі 151639, 02 грн. за період з 01 травня 2018 року по 03 липня 2020 року в порядку спадкування за законом, оскільки така не була виплачена за життя ОСОБА_3 , хоча останній мав право на одержання такої.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону та підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області, за участю третьої особи приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Скиби Тетяни Володимирівни про визнання права власності на недоотриману пенсію померлого спадкодавця та її стягнення, в якому просив:

- поновити строк для позивача ОСОБА_1 для звернення до суду задля захисту порушеного права, визнавши причину пропуску строку поважною;

- визнати за позивачем ОСОБА_1 , право власності в прядку спадкування за законом на недоотриману пенсію померлого батька/пенсіонера ОСОБА_3 за період з 01 травня 2018 року по 03 липня 2020 року, у сумі 291 613,5 грн.;

- стягнути з відповідача Головного управління ПФУ у Львівській області на користь ОСОБА_1 недоотриману пенсію його померлого батька ОСОБА_3 , за період з 01 травня 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 , у сумі 291 613,5 грн, яка належить померлому батькові позивача ОСОБА_3 .

В обґрунтування позову покликався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 , на окупованій території Луганська область, місто Стаханов (на даний час Кадіївка), помер батько позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 . Останній був пенсіонером, отримував пенсію, як пенсіонер МВС України, за вислугою років. Пенсію оформив до 2014 року, до початку АТО, за місцем реєстрації Луганська область, місто Стаханов. У 2014 році батько позивача переїхав до міста Сколе Львівської області, де був зареєстрований як внутрішньо переміщена особа (ВПО), за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання сина/позивача у справі. Після смерті батька позивач, у встановлений законом термін, звернувся до приватного нотаріусу задля реалізації та оформлення спадкових прав на майно, після смерті батька. За результатами звернення позивача, була заведена спадкова справа. Задля встановлення спадкової маси, приватний нотаріус зробив запит, звернувшись до відповідача, намагаючись встановити розмір недоотриманої пенсії. На даний запит відповідач повідомив про наступне: виплата пенсії проведена до 30.04.2020 року; рішенням комісії з питань призначення (відмовлення) соціальних виплат, як ВПО, від 10.07.2018 року № 3 з 01.05.2018 року відмовлено у відновлення пенсії у зв`язку із відсутністю особи за фактичним місцем проживання, відповідно до п. 1 ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», сума пенсії, що не була отримана, не включається до складу спадщини. Таким чином позивач не зміг успадкувати недоотриману пенсію після померлого батька, у встановленому законом порядку, шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину. Позивач зазначав, що за життя, до травня 2018 року, батько позивача отримував пенсію, як пенсіонер МВС України, за вислугою років. З травня 2018 року виплати пенсій було припинено та до моменту смерті - жодних пенсійних виплат на адресу батька позивача, від відповідача не було. Рішення № 3 від 10.07.2018 року про відмову у відновлення пенсії з 01.05.2018 року ані позивач, ані його батько не отримували та із ним не були ознайомлені. Таким чином із травня 2018 року включно, до моменту своєї смерті до липня 2020 включно, пенсіонер ОСОБА_3 не отримував жодних пенсійних виплат. ІНФОРМАЦІЯ_3 батько позивача помер. Пів року після смерті батька позивача спливало 03.01.2021 року. Задля отримання недоотриманої пенсії померлого батька на підставі п. 1 ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» ОСОБА_1 звернувся до відповідача із письмовою заявою у встановлений законом термін, відправивши заяву на адресу відповідача у перший робочий день 04.01.2021 року, так як 03.01.2021 року була календарна неділя. В заяві Кравець просив провести виплату недоотриманої пенсії померлого батька, так як на час смерті батька позивач проживав разом із ним. До заяви додавалися довідки ВПО на ім`я померлого батька позивача та на ім`я позивача. Письмового мотивованого рішення на своє звернення про сплату недоотриманої пенсії батька, позивач не дочекався, доказом чого є відсутність у відповідача доказів направлення та вручення такої відповіді. В березні 2021 року та в липні 2021 року позивач із заявою звертався на адресу відповідача, та повідомляв про відсутність відповіді на свою заяву від 30.12.2021 року (відправлена 04.01.2021 року). Відповіді на дані заяви позивач не отримав. Позивач вважав, що має законні підстави на звернення до суду із вимогами про визнання права власності в порядку спадкування за законом на недоотриману пенсію померлого батька позивача ОСОБА_3 . Померлий пенсіонер ОСОБА_3 (батько позивача) не отримував пенсію з травня 2018 року по липень 2020 року включно; тобто загальній термін неотримання пенсії складає два роки та два місяці, тому з урахуванням того, що середня пенсія померлого батька позивача складала 5 832.27 грн, позивач вважав, що він мав право на отримання недоотриманої пенсії померлого батька у розмірі 291 613,50 грн. Припинення пенсійних виплат на адресу пенсіонера ОСОБА_3 , що підтверджує відповідач у листі відповіді на адресу приватного нотаріуса Скиба Т.В. у травні 2018 року, позивач вважав протиправним з боку відповідача. Крім того, позивач просить поновити строк на звернення до суду з даним позовом, оскільки відповідь 1240-16/К-52/8-1300/21 від 08.02.2021 року на заяву позивача, яка датована 31.12.2020 року не було скеровано йому відповідно до норм чинного законодавства, доказу направлення даної відповіді на адресу ОСОБА_1 та її вручення відповідач не надає. Не отримавши відповіді від ГУ ПФУ у Львівській області, ОСОБА_1 декілька разів простою кореспонденцією звертався із заявами та просив надати відповідь, але так її й не отримав. На запит адвоката Кузьміна Є.В. відповідь ГУ ПФУ у Львівській області, надало відповідь, до якої було додано відповідь 1240-16/К-52/8-1300/21 від 08.02.2021 року на заяву позивача. Тому саме з моменту отримання відповіді/відмови позивачу стали відомі підстави цієї відмови та виникло право на її оскарження. Враховуючи наведене, просив визнати причини пропуску строку на звернення до суду поважними.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Спір між сторонами у цій справі виник з приводу захисту позивачкою свого права на спадкування за законом, а саме права власності на спадкове майно у вигляді невиплаченої пенсії спадкодавця. Підставою своїх позовних вимог позивачка зазначає наявність у неї як спадкоємиці першої черги після смерті сина права на спадкування недоотриманої суми пенсії.

Згідно з п. 1 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорювалось та не спростовано, ІНФОРМАЦІЯ_3 , на окупованій території Луганська область, місто Стаханов (на даний час Кадіївка), помер батько позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що вбачається з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 07.08.2020 року (т.1, а.с.26).

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 вбачається, що батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є: батько ОСОБА_3 , мати ОСОБА_4 .

ОСОБА_1 був пенсіонером, отримував пенсію, як пенсіонер МВС України, за вислугою років. Пенсію оформив до 2014 року, до початку АТО, за місцем реєстрації Луганська область, місто Стаханов.

У 2014 році батько позивача переїхав до міста Сколе Львівської області, де був зареєстрований як внутрішньо переміщена особа (ВПО), за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання сина/позивача у справі, що вбачається , зокрема, з довідки ВПО на ім`я померлого батька позивача ОСОБА_3 та на ім`я позивача ОСОБА_1 , що є доказом того, що позивач та його батько на день смерті батька проживали разом.

Як вбачається з матеріалів справи, після смерті батька позивач, у встановлений законом термін, звернувся до приватного нотаріуса задля реалізації та оформлення спадкових прав на майно, після смерті батька. За результатами звернення позивача, була заведена спадкова справа.

Задля встановлення спадкової маси, приватний нотаріус зробив запит, звернувшись до відповідача, намагаючись встановити розмір недоотриманої пенсії.

На даний запит Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомило, що виплата пенсії проведена до 30.04.2020 року; рішенням комісії з питань призначення (відмовлення) соціальних виплат, як ВПО, від 10.07.2018 року № 3 з 01.05.2018 року відмовлено у відновлення пенсії у зв`язку із відсутністю особи за фактичним місцем проживання; відповідно до п. 1 ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», сума пенсії, що не була отримана, не включається до складу спадщини. (т.1, а.с.13).

Відповідно до ст. 52 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV«Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Спеціальним законом, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема на військовій службі, є Закон № 2262-ХІІ.

Відповідно до ч.1 ст.61 Закону № 2262-ХІІ, яка врегульовує питання виплати пенсії та допомоги в разі смерті пенсіонера, суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

Частинами другою та третьою статті 61 Закону №2262-ХІІ визначено, що при зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Положення ч.3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 61 Закону №2262-ХІІ також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Крім того, зміст вказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Таким чином, положення ч.2 та ч.3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 61 Закону № 2262-ХІІ, який визначає спеціальний правовий режим грошових коштів у вигляді пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 23 вересня 2020 року у справі № 428/6685/19, від 30 січня 2024 року у справі №420/8604/21.

Також, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20) зазначив, що «тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що:

- цією правовою нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини;

- право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом;

- право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати».

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, позивач зазначає, що за життя, до травня 2018 року, ОСОБА_3 отримував пенсію, як пенсіонер МВС України, за вислугою років. З травня 2018 року виплати пенсій було припинено та до моменту смерті жодних пенсійних виплат на адресу батька позивача, від відповідача не було.

Рішення №3 від 10.07.2018 року про відмову у відновлення пенсії з 01.05.2018 року ані позивач, ані його батько не отримували та із ним не були ознайомлені.

З травня 2018 року включно, до моменту своєї смерті до липня 2020 включно, пенсіонер ОСОБА_3 не отримував жодних пенсійних виплат.

Задля отримання недоотриманої пенсії померлого батька на підставі п. 1 ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» ОСОБА_1 звернувся до відповідача із письмовою заявою у встановлений законом термін, відправивши заяву на адресу відповідача у перший робочий день 04.01.2021 року, так як 03.01.2021 року була календарна неділя.

В заяві Кравець просив провести виплату недоотриманої пенсії померлого батька, так як на час смерті батька позивач проживав разом із ним. До заяви додавалися довідки ВПО на ім`я померлого батька позивача та на ім`я позивача. Письмового мотивованого рішення на своє звернення про сплату недоотриманої пенсії батька, позивач не дочекався, доказом чого є відсутність у відповідача доказів направлення та вручення такої відповіді.

В березні 2021 року та в липні 2021 року позивач із заявою звертався на адресу відповідача, та повідомляв про відсутність відповіді на свою заяву від 30.12.2021 року (відправлена 04.01.2021 року). Відповіді на дані заяви позивач не отримав.

01.10.2024 року представник позивача звернувся до відповідача із адвокатським запитом, який був датований 11.10.2024 року в якому просив повідомити: чи надавалася письмова мотивована відповідь на звернення позивача, щодо виплати недоотриманої пенсії батька та якщо так просив направити докази направлення та отримання відповіді на заяву від ОСОБА_1

17.10.2024 року за вих. №1300-5902-8/174453, ОСОБА_1 отримав відповідь із додатками. До листа відповідача було долучено відповідь, яка була надана позивачу у відповідь на його запит від 03.01.2021 року, але доказів направлення та отримання даної мотивованої відповіді від відповідача на адресу позивача на його заяву від 03.01.2021 року надано не було.

Згідно з ст. 61 Закону «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією уразі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сумі втому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією уразі втрати годувальника. При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №243/3505/16-ц вказано, що підтверджуючи майнові права фізичних осіб, незалежно від перебування їх на обліку, як внутрішньо переміщених осіб, чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України.

Припинення пенсійних виплат за життя пенсіонера з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій таким пенсіонером не зумовлює припинення вже призначених пенсійних виплат і не позбавляє його спадкоємців права на отримання пенсії. Право на такі виплати у пенсіонера зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України.

У постанові Верховного Суду від 23.02.2022 у справі №428/10113/20 викладено аналогічний правовий висновок. Касаційний суд вказав, що коли має місце припинення пенсійних виплат за життя пенсіонера з підстав, не передбачених законом, то такий пенсіонер (незалежно від факту оскарження дій пенсійного фонду) має право на пенсійні виплати у строк понад три роки. Відповідне право, у разі смерті пенсіонера переходить до членів його сім`ї/його спадкоємців.

Також подібні правові висновки зроблені у постанові Верховного Суду від 14.02.2022 по справі №243/13575/19. За таких умов, член сім`ї померлого пенсіонера/його спадкоємець може претендувати на отримання недоотриманої пенсії, якщо припинення виплати пенсії відбулося з підстав не передбачених законом.

Відтак, судом першої інстанції правильно встановлено та доводами апеляційної скарги не спростовано, що долучені позивачем до матеріалів справи докази підтверджують, що за життя ОСОБА_1 не виплачено недоотриману пенсію за період з 01 травня 2018 року по 03 липня 2020 року у розмірі 151 639, 02 грн., оскільки він мав право на таку пенсію, однак таку відповідачем не було виплачено.

Що стосується доводів відповідача про те, що з 01.05.2018 виплату пенсії ОСОБА_3 припинено з 01.05.2018 у зв`язку із відсутністю особи за фактичним місцем проживання (рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат, як внутрішньо переміщеній особі від 10.07.2018 №3), то судом першої інстанції правильно встановлено, що про таке рішення не було повідомлено померлого.

Відтак, не оскарження дій померлим пенсіонером не зумовлює припинення вже призначених пенсійних виплат і не позбавляє його спадкоємців права на отримання пенсії. Право на такі виплати у пенсіонера зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України.

Таким чином, сума невиплаченої недоотриманої пенсії входить до складу спадщини відповідно до норм чинного законодавства, а тому позивач відповідно до вимог законодавства звернувся до відповідача з заявою про виплату недоотриманої пенсії спадкодавця.

Враховуючи вказане, а саме те, що ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом до майна його батька ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а відтак за ним слід визнати право власності на суму доплати пенсії у розмірі 151639, 02 грн. за період з 01 травня 2018 року по 03 липня 2020 року в порядку спадкування за законом, оскільки така не була виплачена за життя ОСОБА_3 , хоча останній мав право на одержання такої, що правильно встановлено судом першої інстанції.

Окрім того, судом першої інстанції було поновлено ОСОБА_1 строк для звернення до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, за участю третьої особи приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Скиби Тетяни Володимирівни про визнання права власності на недоотриману пенсію померлого спадкодавця та її стягнення.

Однак, колегія суддів стосовно клопотання позивача про поновлення строку на звернення до суду з даним позовом зазначає таке.

Згідно з ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Положеннями ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).

Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено відповідну заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

30 березня 2020 року був прийнятий Закон України № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнений Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, п. 12 якого визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу строки, продовжуються на строк дії такого карантину.

Вказаний Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року, а тому саме з цієї дати строк позовної давності продовжувався у зв`язку із введенням на території України карантину. Строк карантину неодноразово продовжувався й закінчився 30 червня 2023 року.

Крім того, згідно Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в зв`язку з військовою агресією рф проти України, в Україні було введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, з подальшими його продовженнями, який триває і наразі.

Законом України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності. Так, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема п.19, згідно якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позивач, звернувшись до суду з даним позовом 12.11.2024 року, не пропустив строків позовної давності, а висновок суду першої інстанції щодо пропуску позивачем такого строку та можливості його поновлення є помилковим. Однак такий висновок суду першої інстанції не впливає на вирішення справи по суті.

Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними та саму скаргу слі д відхилити. Рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 31 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 17 жовтня 2025 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра