Провадження № 2/521/1227/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2025 року Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Мазун І.А.,

за участю секретаря судового засідання Гриневич І.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Міністерство оборони України про визнання договору удаваним, визнання договору недійсним та визнання таким, що втратив право користування приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

До суду звернулася Військова частина НОМЕР_1 з позовом до ОСОБА_1 , Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Міністерство Оборони України про визнання договору удаваним, визнання договору недійсним та визнання таким, що втратив право користування приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що Наказом Міністерства оборони України № 44/нм від 22.01.2024р. за військовою частиною НОМЕР_1 (Позивачем по справі) закріплено на праві оперативного управління фонди військового містечка № НОМЕР_2 а ( АДРЕСА_1 ). Перелік майна, що закріплюється на праві оперативного управління встановлено додатком до вказаного наказу. Відповідно до вказаного переліку, до майна, що закріплюється на праві оперативного управління за військовою частиною НОМЕР_1 відноситься, зокрема, медичний пункт, номер за генеральним планом 14, площа якого складає 407 кв.м. Факт приймання (передачі) для утримання та експлуатації будівель, споруд і території військового містечка підтверджується Актом приймання (передачі) для утримання та експлуатації будівель, споруд і території військового містечка від 11.04.2024р.. Під час приймання будівель, споруд і території військового містечка було виявлено перебування у будівлі № НОМЕР_3 без належних на це підстав військовослужбовця запасу ОСОБА_1 , що було відображено у п.1.3. Акту приймання (передачі).

Під час приймання від Одеського квартирно-експлуатаційного управління будівель, споруд і території військового містечка № НОМЕР_2 а за адресою: АДРЕСА_1 жодних документів щодо підстав перебування військовослужбовця запасу у приміщенні будівлі № 14 «Медичний пункт» надано не було. В подальшому стало відомо, що 04.03.2024р. між ОСОБА_1 , як користувачем, та Одеським КЕУ, як управлінням, було укладено договір № 142 про порядок користування житловим приміщенням/жилою площею.

За умовами вказаного Договору, Відповідачу по справі було передано у безстрокове користування приміщення другого поверху будівлі за ГП № 14 (медичний пункт) військового містечка № НОМЕР_2 а за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний Договір є таким, що порушує речові права Позивача як суб`єкта, якому на праві оперативного управління належить об`єкт нерухомого майна військове містечко № НОМЕР_2 а за адресою: АДРЕСА_1 , до якого входить, зокрема, будівля ГП № 14 (медичний пункт). Договір, який був укладений між гр. ОСОБА_1 та Одеським КЕУ є удаваним, таким, що укладено сторонами із метою приховання іншого правочину. Між сторонами виникли інші права та обов`язки, ніж ті, що передбачені удаваним правочином. Позивач вважає, що такий Договір було укладено між гр. ОСОБА_1 та Одеським КЕУ є таким, що не відповідає нормам, що регулюють цей правочин. Крім того, у Одеського КЕУ на момент укладення спірного правочину був відсутній обсяг необхідної цивільної дієздатності. Одеське КЕУ передав об`єкт у користування ОСОБА_1 після закріплення його за Позивачем на праві оперативного управління, а також за відсутності дозволу начальника гарнізону про передачу приміщень під їх заселення.

Посилаючись на вищевикладене, просив визнати удаваним договір № 142 про порядок користування житловим приміщенням/жилою площею від 04.03.2024р., що укладений між ОСОБА_1 та Одеським квартирно-експлуатаційним управлінням, що під ним приховано договір найму; визнати недійсним з моменту укладення договір № 142 про порядок користування житловим приміщенням/жилою площею від 04.03.2024р., що укладений між ОСОБА_1 та Одеським квартирно-експлуатаційним управлінням; визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування кімнатами: № 18 (коридор), № 19 (коридор), № 20 (туалет), № НОМЕР_4 (туалет), № НОМЕР_5 (коридор), № 23 (кабінет), № 24 (кабінет), № 25 (кладова), № 26 (кабінет), № 27 (кабінет), № 28 (кабінет) на ІІ (другому) поверсі будівлі за генеральним планом № 14 «Медичний пункт» за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 84,6 кв.м. та стягнути солідарно із Одеського квартирно-експлуатаційного управління та ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 , його представник, представник КЕВ м. Одеси заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність. Надали відзиви, в яких просили відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник Міністерства Оборони України в останнє судове засідання не з`явився, сповіщений належним чином. В матеріалах справи наявні пояснення на позовну заяву, в яких міститься клопотання про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників, суд прийшов в до наступних висновків.

Згідно зі ст. ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Статтею 16 Цивільного Кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в т.ч. припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Спір між сторонами виник з правовідносин щодо користування військовим майном військовослужбовцем запасу, який перебуває на квартирному обліку для забезпечення житлом за рахунок фондів Міністерства оборони України.

Держава в особі Міністерства оборони України є власником нежитлових приміщень за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наявних у матеріалах справи.

З метою збереження та недопущення повторного відчуження основних фондів (об`єктів нерухомого майна) колишнього державного підприємства МОУ «Одеський автомобільний ремонтний завод» на підставі наказу Міністерства оборони України № 697 «Про закріплення нерухомого майна за ДП «Укрспецконверсія» від 28.12.2017р. все нерухоме майно зареєстроване в Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень за державою в особі Міністерства оборони України та на праві господарського відання за ДП «Укрспецконверсія».

13.12.2019р. Наказом Міністра оборони України № 638 «Про передачу нерухомого майна (м. Одеса)» вирішено передати від державного підприємства «Укрспецконверсія» до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси нерухоме майно, визначене в додатку до наказу, до складу якого входить медичний пункт (літера «Б») площею 407,3 кв. м.

Відповідно до Директиви Міністра оборони України від 11 червня 2001 року № Д-14 «Про переобладнання вивільненого фонду Міністерства оборони України під тимчасове житло для безквартирних військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей» приміщення будівлі літ. Б» (медичний пункт), власником якої є Міністерство оборони України, на території колишнього державного підприємства «Одеський автомобільний ремонтний завод» (колишня військова частина НОМЕР_6 ), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в якій проживає ОСОБА_1 із сім`єю за згодою керівництва на той час командира військової частини НОМЕР_6 , окремі приміщення на другому поверху будівлі були переобладнані під гуртожиток - тимчасове житло для проживання безквартирних військовослужбовців та членів їх сімей. Таке переобладнання проводилося за рахунок власних коштів мешканців приміщень. (т.1 а.с.141-142)

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що вселився в спірне приміщення на підставі дозволу, який надавався командиром Південного оперативного командування командиру військової частини НОМЕР_6 , та проживає у ньому з червня 2004 року, щомісячно сплачуючи комунальні послуги.

22.01.2024р. Наказом МОУ № 44/нм «Про закріплення фондів», за військовою частиною НОМЕР_1 закріплено на праві оперативного управління фонди військового містечка АДРЕСА_1 ), згідно додатку до цього наказу закріплюється медичний пункт, номер за генеральним планом 14, площею 407 кв. м. (т.1 а.с.14,15)

Сторонами не оспорюється, що ОСОБА_1 перебуває на обліку військовослужбовців та членів їх сімей Одеського гарнізону, потребуючих поліпшення житлових умов у Одеському гарнізоні, як військовий пенсіонер, підполковник запасу.

14.02.2024р. до начальника Одеського КЕУ звернувся Обертас В.Ф. із заявою, в якій просив укласти з ним угоду найму житлового приміщення з дозволом ОСОБА_1 заключати договір з постачальниками (на електроенергію та водопостачання) за адресою його проживання зі своєю сім`єю: АДРЕСА_2 . (т.1 а.с.20)

29.02.2024 р. начальник Одеського КЕУ затвердив акт обстеження приміщень будівлі № НОМЕР_3 військового містечка № НОМЕР_2 а, нумерація за технічним паспортом на виробничий будинок літ. Б, №18 (коридор), №19 (коридор), №20 (туалет), № НОМЕР_4 (туалет), № НОМЕР_5 (коридор), №23 (кабінет), №24 (кабінет), №25, (кладова), №26 (кабінет), №27 (кабінет), №28 (кабінет) на II (другому) поверсі в нежитловій будівлі за ГП №14 (медичний пункт) військового містечка № НОМЕР_2 а, у якому встановлено, що ОСОБА_1 з двома членами своєї сім`ї проживає у вказаних приміщеннях. Вказані приміщення на II (другому) поверсі нежитлової будівлі за ГП №14 (медичний пункт) військового містечка № НОМЕР_2 а були переобладнані під гуртожиток для проживання військовослужбовців та їх сімей на підставі Директиви Міністра оборони України від 11.06.2001 року №Д-14 «Про переобладнання вивільненого фонду Міністерства оборони України під тимчасове житло для безквартирних військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей», займані колишнім військовослужбовцем ОСОБА_1 приміщення нежитлової будівлі за ГП №14 (медичний пункт) військового містечка № НОМЕР_2 а відповідають технічним та санітарним умовам та використовуються ним як житло.т.1 (а.с.23-24)

04.03.2024р. начальником Одеського КЕУ та ОСОБА_1 укладено договір № 142 «Про порядок користування жилим приміщенням/жилою площею», предметом якого є передача у безстрокове користування приміщень №18 (коридор), №19 (коридор), №20 (туалет), №21 (туалет), №22 (коридор), №23 (кабінет), №24 (кабінет), №25, (кладова), №26 (кабінет), №27 (кабінет), №28 (кабінет) на II (другому) поверсі в нежитловій будівлі за ГП №14 (медичний пункт) військового містечка №16а, загальною площею 84, 6 кв. м., розташованого за адресою: ГП № 14 військового містечка № НОМЕР_2 а за адресою: АДРЕСА_1 . (т.1 а.с.21-23)

11.04.2024р. на виконання Наказу МОУ № 44/нм складено Акт передачі майна, відповідно до якого балансоутримувач Одеське КЕУ передало користувачу військовій частині НОМЕР_1 для утримання та експлуатації будівлі, споруди та територію військового містечка НОМЕР_7 за адресою: АДРЕСА_1 , до якої входить за № НОМЕР_8 медичний пункт № 14 площею 407 кв. м. (т.1 а.с.17-19)

В матеріалах справи наявна копія постанови Одеського апеляційного суду від 06.04.2023р. за апеляційною скаргою Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03.03.2021р. у справі № 521/10880/20 від 03.03.2021 р. за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача Міністерство оборони України, яке залишено без змін.

Зазначеним рішенням встановлено, що Держава Україна в особі Міністерства оборони України, як власник майна державного підприємства «Одеський автомобільний ремонтний завод», в тому числі й будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , визнає право проживання та реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , та підтверджує перебування ОСОБА_1 з членами сім`ї на квартирному обліку за вказаною адресою їх фактичного проживання з 2004 року для позачергового отримання житла за рахунок житлового фонду Міністерства оборони України. Незважаючи на те, що позивач, військова частина НОМЕР_1 , не приймала участь у цій справі, суд вважає ці обставини встановленими судом у правовідносинах між власником приміщення Міністерства Оборони України, яке у цій справі є третьою особою. Позивач в/ч НОМЕР_1 має право оспорювати обставини, встановлені у справі № 521/10880/20 тільки шляхом надання допустимих доказів, якими зазначені обставини спростовуються, проте, такі докази суду не надані, він тільки заперечує проти цих обставин, тому, суд вважає їх встановленими і у справі, що розглядається. (т.1 а.с.199-205)

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.ч.3,5 Положення «Про Одеське квартирно-експлуатаційне управління», затвердженого наказом Командувача Сил логістики Збройних Сил України від 27.10.2023р. №364, одним із завдань Одеського КЕУ є організація ведення обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов та забезпечення їх житловими приміщеннями, виплати компенсації за належне для отримання жиле приміщення, контроль за правомірністю використання житлового фонду Міністерства оборони України у гарнізонах Збройних Сил України в зоні відповідальності. Одеське КЕУ для здійснення визначених повноважень та виконання завдань має право, зокрема, укладати договори, набувати майнові та немайнові права, мати майнові зобов`язання, бути позивачем і відповідачем у суді.

Згідно ст.137 Господарського кодексу України правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом). Власник майна, закріпленого на праві оперативного управління за суб`єктом господарювання, здійснює контроль за використанням і збереженням переданого в оперативне управління майна безпосередньо або через уповноважений ним орган і має право вилучати у суб`єкта господарювання надлишкове майно, а також майно, що не використовується, та майно, що використовується ним не за призначенням. Право оперативного управління захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом».

Таким законом є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до п. 2 частини першої ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають: 2) речові права на нерухоме майно, похідні від права власності: право оперативного управління». Відповідно до п. 7 частини першої ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном. Відповідно до частини другої ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації. Позивач не надав доказів того, що його право оперативного управління на спірну будівлю зареєстровано, оскільки така реєстрація відсутня. До проведення державної реєстрації речових прав на право оперативного управління щодо спірної будівлі у позивача не виникло, тому оспорюваний договір не порушує його прав.

У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02 грудня 2020 року у справі № 911/1659/19, суд дійшов таких правових висновків: «30. Імперативними нормами ЦК України визначено, що право власності включає в себе три складові - право володіння, користування і розпорядження майном, тому слід дійти висновку, що закон пов`язує володіння з користуванням та розпорядженням цим майном, як невід`ємних складових права власності, а тому користування і володіння, як складові права власності, теж виникають лише з моменту державної реєстрації речового права. 34. Отже, оскільки право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, а права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону, тому право власності (користування, володіння, розпорядження) виникає лише з моменту здійснення державної реєстрації цього права і це право не може виникнути раніше, оскільки норма закону щодо державної реєстрації права власності є імперативною. Позивачем до матеріалів справи не надано допустимих доказів наявності у нього права власності на спірне нерухоме майно, як речового права, а саме доказів державної реєстрації права власності на підставі договору купівлі-продажу від 13.03.2012р. 35. Таким чином, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки даний позов про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном є негаторним позовом (стаття 391 ЦК України), який може заявлятися власником майна. 35.1. Проте, у даній справі, єдиною і достатньою підставою для відмови в задоволенні позову є відсутність в матеріалах справи доказів наявності у Позивача речового права, а саме виникнення у нього права власності, допустимим доказом чого є факт державної реєстрації за Позивачем такого речового права. 35.2. При цьому, негаторний позов може бути пред`явлено і особою, яка володіє майном на іншому речовому праві, але таке речове право має бути доведено належними і допустимими доказами». Таким чином, відсутність у позивача державної реєстрації речового права на спірне нерухоме майно право оперативного управління, є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Суд критично ставиться до посилання позивача на правові висновки Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладені у постанові від 17 січня 2024 року по справі №522/3999/23, що за змістом наведеної вище норми права державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Згідно ст.ст. 626, 759, 762-764 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. За найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо наймач продовжує володіти та/або користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Згідно ст.379 Цивільного кодексу України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Відповідно до частини третьої ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб». Відповідно до ст. 1 Першого додаткового протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до абзацу першого, восьмого, дев`ятого частини першої ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу, та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства, якщо вони не займали жилих приміщень за місцем проходження служби. У разі відсутності службового жилого приміщення військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу і не перебувають у шлюбі, розміщуються у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян, а сімейні - у сімейних гуртожитках».

Відповідно до п. 3 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України №380 від 31.07.2018р., у разі відсутності службових житлових приміщень військовослужбовці та члени їх сімей розміщуються у гуртожитках, сімейних гуртожитках, а неодружені військовослужбовці - у спеціально пристосованих казармах (далі - службова жила площа).

Відповідно до п. 5 розділу ІV Інструкції надання службових жилих приміщень Інструкції п ід спеціально пристосовані казарми виділяються будівлі, які розташовані на території військової частини, для тимчасового проживання військовослужбовців та не зареєстровані в виконавчих органах місцевого самоврядування як об`єкт житлового фонду. На спеціально пристосовані казарми КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району оформлює документи, що підтверджують їх технічний стан, у яких зазначається кількість місць для проживання. Житлово-побутові умови в таких казармах мають відповідати вимогам, які висуваються до гуртожитків, призначених для проживання одиноких громадян ». Спірне приміщення, яке відповідачу було надано для тимчасового проживання, є будівлею, яка розташована на території військового містечка, для тимчасового проживання військовослужбовців та не зареєстрована в виконавчих органах місцевого самоврядування як об`єкт житлового фонду.

Відповідно до ст.235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Як вбачається з умов договору «Про порядок користування жилим приміщенням/жилою площею №142», укладеним 04.03.2024р. між начальником Одеського КЕУ та ОСОБА_1 , у ньому відсутні умови, які притаманні договору найму (оренди) житла, а саме оплата за користування житлом та строк на який укладено цей договір, а отже відсутні підстави вважати вказаний договір договором найму.

Таким чином, відсутні підстави вважати договір «Про порядок користування жилим приміщенням/жилою площею №142», укладений 04.03.2024р. між начальником Одеського КЕУ та ОСОБА_1 , удаваним та визнання його недійсним.

Щодо вимог про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування кімнатами: № 18 (коридор), № НОМЕР_9 (коридор), № НОМЕР_10 (туалет), № НОМЕР_4 (туалет), № НОМЕР_5 (коридор), № 23 (кабінет), № 24 (кабінет), № 25 (кладова), № 26 (кабінет), № 27 (кабінет), № 28 (кабінет) на ІІ (другому) поверсі будівлі за генеральним планом № 14 «Медичний пункт» за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 84,6 кв.м. суд, зважаючи на вищевикладене, не вбачає підстав для їх задоволення.

Посилаючись на вищевикладене, з урахуванням всіх обставин справи, прийшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 235, 379, 626, 759, 762-764 ЦК України, ст.ст.76-78, 83, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Міністерство оборони України про визнання договору удаваним, визнання договору недійсним та визнання таким, що втратив право користування приміщенням- залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 14 жовтня 2025 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А. МАЗУН