Номер провадження: 22-ц/813/5432/25
Головуючий у першій інстанції Маломуж А. І.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Карташова О.Ю., Кострицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 січня 2022 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про усунення перешкод у користуванні домоволодінням,

встановив:

10 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним вище позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, про усунення перешкод у користуванні домоволодінням, який обґрунтовано тим, що він є власником домоволодіння на земельній ділянці площею 0,03 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування земельної ділянки від 01 серпня 2001 року. На суміжній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 , ведеться незаконне будівництво споруди із залученням важкої будівельної техніки. Будівля споруджується впритул до межі сусідніх земельних ділянок, без згоди їх власників, грубо порушуються правила техніки безпеки: автокран постійно переміщує багатотонні будівельні конструкції та матеріали над подвір`ями сусідів, що несе реальну загрозу життю сусідів та членів їхніх родин. Окрім того, ОСОБА_2 використовує свою земельну ділянку не за цільовим призначенням. Так, згідно з інформацією з Державного земельного кадастру про право власності на речові права на земельну ділянку, земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 , з кадастровим номером :33:003:0111 належить до категорії земель землі сільськогосподарського призначення, цільове призначення для індивідуального садівництва.

Будівельні роботи проводяться з порушенням будівельних норм та правил, зокрема, щодо дотримання відстані між будинками, що призводить до порушення прав і законних інтересів позивача та позбавляє його можливості ефективно використовувати власне домоволодіння. Окрім того, недотримано при будівництві протипожежну відстань, що загрожує пошкодженням або частковим знищенням частини домоволодіння, а також загрожує його життю.

Посилаючись на вказані вище обставини, позивач просив зобов`язати ОСОБА_2 усунути йому перешкоди у здійснені ним права власності на домоволодіння та земельну ділянку шляхом перебудови будинку за адресою: АДРЕСА_3 (з кадастровим номером :33:003:0111), з відступом на 3,0 метри від межі суміжної земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , та на відстань не менше 6 метрів від конструкції житлового будинку належного йому домоволодіння.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10 січня 2022 року заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задоволено. Ухвалено додаткове рішення. Доповнено другим абзацом резолютивну частину рішення суду: «Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 47 457, 92 грн».

Постановою Одеського апеляційного суду від 23 жовтня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2021 року залишено без змін.

Постановою Одеського апеляційного суду від 23 жовтня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 січня 2022 року змінено, зменшено суму, належну до стягнення, до 20 000 грн.

Додатковою постановою Одеського апеляційного суду від 20 листопада 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткової постанови відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 09 квітня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Хомко С.В., на рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 23 жовтня 2024 року залишено без задоволення. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 23 жовтня 2024 року залишити без змін. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Хомко С.В., на постанову Одеського апеляційного суду від 23 жовтня 2024 року за результатами перегляду додаткового рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 січня 2022 року задоволено частково. Касаційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Подорожній А.С., на постанову Одеського апеляційного суду від 23 жовтня 2024 року та додаткову постанову Одеського апеляційного суду від 20 листопада 2024 року задоволено частково. Постанову Одеського апеляційного суду від 23 жовтня 2024 року за результатом перегляду додаткового рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 січня 2022 року та додаткову постанову Одеського апеляційного суду від 20 листопада 2024 року скасовано, а справу у цій частині передано на новий розгляд до Одеського апеляційного суду.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 22 липня 2025 року о 17:00 год.

В судовому засіданні представниця позивача ОСОБА_1 , адвокат Хомко С.В. підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги, надала пояснення за доводами скарги.

Представник відповідачки ОСОБА_2 , адвокат Подорожній А.С. заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги. Просив вирішити питання щодо розподілу судових витрат на стадії апеляційного перегляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість додаткового рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 січня 2022 року, в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів доходить таких висновків.

Як на окрему (самостійну) підставу для скасування додаткового рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 січня 2022 року, скаржник посилається на те, що він був повідомлений про дату, час і місце судового засідання у якому судом ухвалено оскаржуване рішення.

Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3 частини першої статті 270 ЦПК України).

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України у редакції чинній на час подання заяви про ухвалення додаткового рішення у справі).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 (провадження № 12-43гс22), зазначено, що неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (частина четверта статті 244 ГПК України, частина четверта статті 270 ЦПК України). Додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою, ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й первісне судове рішення.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини третьої статті 376 ЦПК України).

Як убачається з матеріалів справи рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2021 року (основне рішення) ухвалене судом з повідомленням (викликом) учасників справи, тому з урахуванням ч.3 ст. 270 ЦПК України (у редакції чинній на час подання заяви про ухвалення додаткового рішення у справі), суд мав повідомити учасників справи про судове засідання (10 січня 2022 року) в якому вирішувалося питання про ухвалення додаткового рішення у справі за заявою відповідачки ОСОБА_2 .

Відомості щодо належного виконання судом обов`язку, передбаченого ст. 128 ЦПК України матеріали справи не містять, докази повідомлення ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду вказаної вище заяви ОСОБА_2 у справі відсутні.

Вказане, відповідно до вимог пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування додаткового рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 січня 2022 року та ухвалення нового судового рішення.

Перевіряючи заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення на предмет її обґрунтованості, колегія суддів виходить із такого.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2021 року відмовлено у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні домоволодінням (т.2 а.с. 107-110).

23 грудня 2021 року представник відповідачки ОСОБА_2 , адвокат Подорожній А.С., звернувся до місцевого суду із заявою у якій просив стягнути з позивача на користь відповідачки судові витрати в сумі 47457,92 грн (т.2 а.с. 114-121).

Заява обґрунтована тим, що у зв`язку з розглядом цієї справи відповідачкою понесені судові витрати в сумі 47457,92 грн, яка складається з витрат на правничу допомогу 20000 грн, витрат на проведення експертизи 27457,92 грн.

З матеріалів справи убачається, що представництво інтересів ОСОБА_2 під час розгляду справи місцевим судом здійснював адвокат Подорожній А.С., повноваження якого підтверджуються ордером серії ОД №682423 від 08 вересня 2020 року, виданого на підставі договору про надання правової допомоги №01/09 від 01 вересня 2020 року (т.1 а.с. 85-88).

01 вересня 2020 року між ОСОБА_2 та адвокатом Подорожнім А.С. укладено договір про надання правової допомоги №01/09, за умовами якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даних договором (пункт 1.1) (т.1 а.с. 85-88).

Вартість наданих юридичних послуг адвокат визначає самостійно після одержання від клієнта замовлення на надання юридичної допомоги, та виставляє клієнту відповідний рахунок (пункт 4.1).

Оплата за договором здійснюється на пізніше 3-х днів з моменту отримання клієнтом рахунку від адвоката. Такий рахунок за вибором адвоката може бути надіслано поштовою кореспонденцією та/або електронним листом на електронну поштову скриньку клієнта. Рахунок вважається отриманим клієнтом з моменту його надходження до поштового відділення, яке обслуговує адресу місця проживання (реєстрації) клієнта та/або з моменту надходження електронного листа на електронну поштову скриньку клієнта (пункт 4.2).

За результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується представниками кожної із сторін. В акті вказується обсяг наданої адвокатом юридичної допомоги і її вартість. Акт надсилається клієнту адвокатом факсимільним зв`язком або поштою. На письмову вимогу клієнта, адвокат може надавати акт про надання юридичної допомоги, в яких буде вказано перелік наданої юридичної допомоги з ідентифікацією (пункт 4.5).

Акт про надання юридичної допомоги вважається підписаним, якщо протягом 5 днів з моменту отримання його клієнтом, останній не надав адвокату письмові аргументовані заперечення на акт (пункт 4.6).

З акту наданих послуг №23/12 від 23 грудня 2021 року убачається, що у межах справи №947/19113/20, адвокатом Подорожнім А.С. були надані ОСОБА_2 такі послуги з надання правничої допомоги:

зустріч, консультація клієнта, узгодження правової позиції, кількість годин 1, вартість 2000 грн;

вивчення та аналіз матеріалів справи, кількість годин 2, вартість 2000 грн;

підготовка та написання відзиву, кількість годин 3, вартість 6000 грн;

підготовка інших процесуальних документів (заяви, клопотання), кількість годин 1, вартість 2000 грн;

участь адвоката в судових засідання 8000 грн (а.с. 118).

З рахунку-фактури №23/12 від 23 грудня 2021 року у справі №947/19113/20 убачається, що сукупна вартість перелічених вище робіт та послуг адвоката склала 20000 грн (т.2, а.с. 119).

Квитанцією до прибуткового касового ордера №23/12 від 23 грудня 2021 року, підтверджується прийняття адвокатом Подорожнім А.С. від ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 20000 грн, сплачених на підставі рахунку №23/12 від 23 грудня 2021 року (т.2, а.с. 120).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону №5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону №5076-VI).

У частині другій статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі N 826/1216/16 (провадження N 11-562ас18) вказано, що "склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничної допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат".

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі.

У частинах четвертій-шостій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 34-47 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц (провадження N 14-382цс19) зазначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі N 750/2055/20 (провадження N 61-16723св20) вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі N 465/3458/15-ц (провадження N 61-19582св20), від 9 листопада 2021 року у справі N 759/14346/16 (провадження N 61-12783св21).

Заперечень щодо поданої представником ОСОБА_2 , адвокатом Подорожнім А.С., заяви про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_1 до суду першої інстанції не подавав (частина п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (див. додаткову ухвалу Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2021 року у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Зважаючи на подані ОСОБА_2 докази стосовно судових витрат, а також те, що ОСОБА_1 в суді першої інстанції не заперечував проти заявленого розміру понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів вважає, що з позивача на користь відповідачки підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 20000 грн.

Щодо вимоги відповідачки про стягнення з позивача витрат на проведення експертизи, колегія суддів зазначає про таке.

В матеріалах справи міститься рахунок № 20-6165 (52) від 26 жовтня 2020 року на оплату вартості проведення експертизи, у якому вказано, що замовником є суддя Маломуж А.І., підстава ухвала суду від 11 вересня 2020 року, цивільна справа № 947/19113/20, платником є ОСОБА_2 . Вартість експертизи становить 27457,92 грн. Після оплати була проведена експертиза і результатом її став висновок від 10 червня 2021 року.

Ураховуючи документальне підтвердження понесених відповідачкою витрат на проведення експертизи, колегія суддів доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з позивача на користь відповідачки суми грошових коштів у розмірі

27457,92 грн.

Отже, загальний розмір судових витрат, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 складає 47457,92 грн.

Безпідставними є посилання у апеляційній скарзі на пропуск відповідачкою строку на звернення до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, оскільки Київський районний суд м. Одеси ухвалив рішення за результатами розгляду справи 20 грудня 2021 року, із заявою про ухвалення додаткового рішення представник відповідачки звернувся 23 грудня 2021 року.

З огляду на заявлений відповідачкою у відзиві на позовну заяву розмір судових витрат, які вона очікувала понести у суді першої інстанції (т.1 а.с. 66-70), а саме судових витрат на професійну правничу допомогу, ураховуючи факт подання представником відповідачки заяви про розподіл судових витрат через два дні після ухвалення судом першої інстанції рішення по суті вирішення спору, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для задоволення такої заяви відповідачки про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу.

Колегія суддів додатково зауважує, що надані відповідачкою докази понесення таких витрат були здобуті після ухвалення судом першої інстанції судового рішення та включають суми оплати послуг з представництва інтересів відповідачки у судовому засіданні, в якому було здійснено судовий розгляд справи.

У даному випадку гонорар адвоката і правова підстава його стягнення з іншої сторони залежади від результату розгляду справи.

Позивач не скористався своїм правом на подання заперечень на заяву відповідачки про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, що враховано колегією суддів.

Щодо заяви відповідачки про розподіл судових витрат, понесених у апеляційному суді.

Постановою Одеського апеляційного суду від 23 жовтня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2021 року залишено без змін.

28 жовтня 2024 року відповідачка ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Подорожній А.С. звернулася із заявою у якій просила стягнути з ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 25000 грн.

З матеріалів справи убачається, що представництво інтересів ОСОБА_2 на стадії апеляційного перегляду справи здійснював адвокат Подорожній А.С., повноваження якого підтверджуються ордером серії ВН №1122547 від 04 жовтня 2022 року, виданого на підставі договору про надання правової допомоги №01/09 від 01 вересня 2022 року (т.2 а.с. 176).

В обґрунтування розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачкою на стадії апеляційного перегляду справи, до заяви розподіл судових витрат відповідачкою долучено:

- квитанцію до прибуткового касового ордеру №23/10 від 23 жовтня 2024 року, відповідно до якого адвокат Подрожній А.С. отримав від ОСОБА_2 , на підставі рахунку-фактури №23/10 від 23 жовтня 2024 року, грошові кошти у розмірі 25 000 грн (т.3 а.с. 176);

- копію акту надання послуг №23/10 (у справі №947/19113/20) від 23 жовтня 2024 року, згідно з яким адвокатом Подорожнім А.С. на стадії апеляційного перегляду надані ОСОБА_2 такі послуги з надання правничої допомоги:

- зустріч, консультація, узгодження правової позиції 1 год. 2000 грн;

- вивчення та аналіз апеляційної скарги 2 год. 2000 грн;

- підготовка та написання відзиву на апеляційну скаргу 3 год. 6000 грн;

- підготовка інших процесуальних документів (заяв, клопотань) 3 год. 6000 грн;

- підготовка та складання пояснень 2 год. 6000 грн;

- участь у судових засіданнях 5000 грн;

- копію рахунку-фактури №23/10 від 23 жовтня 2024 року на загальну суму 25000 грн.

На вказану заяву, представниця ОСОБА_1 , адвокат Хомко С.В., подала заперечення, які мотивує тим, що відповідачкою не наведено обґрунтувань щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 25000 грн, на відміну від того, як їх орієнтований обсяг був зазначений відповідачкою у відзиві на апеляційну скаргу у розмірі 10000 грн. Матеріали справи не містять договору про надання правової допомоги, що є обов`язковою підставою для задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу. Заява про розподіл витрат на правничу допомогу подана поза межами процесуального строку.

Перевіряючи заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення на стадії апеляційного перегляду справи на предмет її обґрунтованості, з урахуванням заперечень, поданих позивачем, колегія суддів виходить із такого.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із частиною першою статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

У частині першій статті 59 Конституції України закріплено право кожного на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Види адвокатської діяльності визначені у статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі N 904/4507/18 (провадження N 12-171гс19).

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З огляду на зазначене положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи.

Подібні правові висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц (провадження N 14-382цс19).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини другої статті 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правничої допомоги може вчинятися усно у випадках:

1) надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди);

2) якщо клієнт невідкладно потребує надання правничої допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим - з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди - у найближчий можливий строк.

Колегія суддів зауважує, що матеріали справи не містять договору про надання правничої допомоги №01/09 від 01 вересня 2022 року, укладеного між ОСОБА_2 та адвокатом Подорожнім А.С., який останнім зазначено у ордері серії ВН №1122547, виданому на підставі зазначеного вище договору, зокрема, із визначенням розміру витрат на правничу допомогу.

Відсутність договору про надання правничої допомоги №01/09 від 01 вересня 2022 року перешкоджає як суду, так і іншій стороні, у можливості пересвідчитися у дійсній домовленості щодо розміру адвокатського гонорару, порядку його обчислення.

Колегія суддів доходить висновку щодо відсутності доказів на підтвердження розміру понесених ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, оскільки матеріали справи не містять договору про надання правової допомоги №01/09 від 01 вересня 2022 року, укладеного між адвокатом Подорожнім А.С. та ОСОБА_2 (див. постанову Верховного Суду від 28 травня 2025 року у справі №522/17582/22 (провадження N 61-15653св24)).

На підставі викладеного вище, в задоволенні заяви ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Подорожній А.С., про розподіл судових витрат, понесених у апеляційному суді потрібно відмовити.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 січня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Задовольнити заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у розмірі 47 457, 92 грн.

В задоволенні заяви ОСОБА_2 , від імен якої діє адвокат Подорожній Андрій Сергійович, про розподіл судових витрат, понесених у апеляційному суді відмовити.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: О.Ю. Карташов

В.В. Кострицький