Справа № 203/6470/25
Провадження № 2-з/0203/47/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 року суддя Центрального районного суду міста Дніпра Іваницька І.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення відшкодування витрат вартості капітального ремонту відповідно до розміру частки в приміщенні магазину та стягнення в порядку регресу оплати витрат на утримання майна

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Центрального районного суду міста Дніпра (головуючий суддя Іваницька І.В.) перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення відшкодування витрат вартості капітального ремонту відповідно до розміру частки в приміщенні магазину та стягнення в порядку регресу оплати витрат на утримання майна.

Згідно заявлених позовних вимог позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь кошторисну вартість поліпшень майна за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до розміру частки ОСОБА_2 (48/200) в сумі 1 544 526,19 грн, компенсацію вартості витрат на утримання в сумі 316 015,29 грн.

06 жовтня 2025 року від ОСОБА_1 до Центрального районного суду міста Дніпра надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач просить вжити заходи забезпечення позову шляхом:

-накладення арешту на 48/200 частки приміщення магазину загальною площею 202,6 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

-накладення заборони ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії, направлені на відчуження майна в межах ціни позову (1 860 541,48 грн) до ухвалення остаточного рішення по справі №203/6470/25.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що відчуження спірного нерухомого майна відповідачем може створити перешкоди у виконанні можливого рішення суду про стягнення грошових коштів. Крім того, відповідачка надіслала позивачу як суб`єкту переважного права повідомлення від 26.09.2025 про намір продати належні їй 48/200 часток приміщення (реєстраційний номер 101), що свідчить про її намір такі дії здійснити.

Вивчивши доводи позивача, а також подані матеріали, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. ч. 1-2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, у пунктах 1, 2 якої передбачено, що позов може забезпечуватись, зокрема, накладенням арешту на майно та забороною вчиняти певні дії.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Також заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення.

Судом встановлено, що предметом позову є стягнення грошових коштів на загальну суму 1860541,48грн.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з вимог заяви про забезпечення позову, заявник просить забезпечити позов декількома видами забезпечення позову, зокрема, шляхом накладення арешту на нерухоме майно та заборону ОСОБА_2 , вчиняти дії щодо його відчуження.

Вирішуючи питання щодо забезпечення позову, суд враховує, що обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову та ефективність способу забезпечення позову для упередження порушення та відновлення порушених прав та інтересів позивача.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду, у разі задоволення позову, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Відповідно заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, за яким зареєстровано право власності, що фактично оскаржується позивачем, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Сукупний аналіз даних положень законодавства дає підстави вважати, що при вирішенні питання про застосування заходів забезпечення позову, суд повинен, крім іншого, з`ясувати відомості про особу відповідача та про належність йому майна, про накладення арешту на яке просить інша сторона.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №448420824 від 20.10.2025 за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на підставі постанови Дніпровського апеляційного суду від 07.12.2021 у справі №2-10/11 зареєстровано право спільної часткової власності (48/200) на приміщення магазину на першому поверсі будинку АДРЕСА_1 : торгівельна зала, примірочна, коридор, кабінет, туалет, роздягальня, склад, примірочна, примірочна, торгівельна зала, підсобна, туалет. Нежитлові приміщення №№ 41,42,55,56 за адресою: АДРЕСА_2 .

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображена в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Враховуючи обґрунтованість ризиків невиконання можливого рішення суду, та те, що вжиття заходів забезпечення позову в даному випадку виступає як спосіб гарантування обов`язкового виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог і не створює невиправданих обмежень відповідачеві в його правах, суд приходить до висновку, що доводи, викладені в заяві позивача про забезпечення позову, є достатніми для її задоволення в частині заборони ОСОБА_2 вчиняти дії щодо відчуження спірного майна.

Разом з цим суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову в частині вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на визначене майно, оскільки вжиття заходів забезпечення позову в такий спосіб не є співмірним та достатнім із заявленими позовними вимогами для ефективного захисту прав позивача. Крім того, суд зазначає, що арешт є крайнім заходом забезпечення позову та полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмеженні права користування майном або його вилученні у власника. Як вбачається із матеріалів справи, позивач, звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, не навів правових підстав заявляти вимоги про забезпечення позову саме шляхом накладення арешту, не надав додаткових документів та інших доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову саме в такий спосіб.

На підставі викладеного, керуючись статтями 149, 150, 153, 154, 157, 258-261 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення відшкодування витрат вартості капітального ремонту відповідно до розміру частки в приміщенні магазину та стягнення в порядку регресу оплати витрат на утримання майна задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) вчиняти дії щодо відчуження належних їй на праві спільної часткової власності 48/200 часток приміщення магазину на першому поверсі будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101).

В іншій частині у задоволенні заяви відмовити.

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню з дня її підписання незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя І.В. Іваницька