КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 367/4932/16-ц

номер провадження 22-ц/824/8723/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду

цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Єфіменко І.О.,
учасники справи: представник позивача ОСОБА_2.,

представник відповідача Свиридовський О.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Ірпінського міського суду Київської області 13 січня 2025 року /суддя Карабаза Н.Ф./

та на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 18 лютого 2025 року про скасування заходів забезпечення позову /суддя Карабаза Н.Ф./

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю, -

В С Т А Н О В И В:

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю, припинення права власності на частину спільного майна зі стягненням грошової компенсації. З урахуванням уточнених позовних вимог просив суд визнати квартиру АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Визначити, що частка в праві спільної сумісної власності подружжя - квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 складає 331/500 частка квартири, частка ОСОБА_1 складає 169/500 частки квартири. В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право власності на 331/500 частку квартири АДРЕСА_1 . В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 169/500 частку квартири АДРЕСА_1 . Припинити право власності ОСОБА_1 на 169/500 частку квартири АДРЕСА_1 , з передачею цієї частки у власність ОСОБА_3 , та стягнути з відповідачки на його користь компенсацію, що складає вартість 169/500 частки зазначеної квартири у розмірі її ринкової вартості на час розгляду справи у суді.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області 13 січня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю - задоволено частково.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Визначено, що частка в праві спільної сумісної власності подружжя - квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 складає 1/6 частини квартири та ОСОБА_3 складає 5/6 частини квартири.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 .

В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_3 право власності на 5/6 частини квартири АДРЕСА_1 . /т. 3 а.с. 109-118/

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 18 лютого 2025 року скасовано заходи забезпечення позову, що були вжиті судом відповідно до ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 26 серпня 2016 року в забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю, а саме: арешт на квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 08 (номер запису право про власності: 2676944 від 27.09.2013 року). /т. 3 а.с. 214-215/

Не погоджуючись з вказаними рішеннями, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційними скаргами, в яких просив рішення в частині поділу часток та визнання на них права власності скасувати, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, відмовити у скасуванні заходів забезпечення позову.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційних скаргах, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема, суд неправильно розрахував частку відповідачки у праві власності на квартиру, визначивши її як 2/3 (331/500), хоча за внесені кошти (126 539,54 грн, що еквівалентно 15 614,7 $ з загальної вартості 26 024,50 $) її частка мала становити 3/5. Ця арифметична помилка вплинула на всі подальші розрахунки. Також суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідачка повністю визнала позовні вимоги до початку судових дебатів. Згідно зі ст. 206 ЦПК, суд у такому разі мав або прийняти визнання та задовольнити позов повністю, або винести ухвалу про відмову у його прийнятті з обґрунтуванням. Суд визнав, що внесок у розмір 90 936,00 грн, сплачений відповідачкою під час шлюбу, спільним майном подружжя. Однак, позивач стверджує, що ці кошти походять з його особистих заощаджень, накопичених до шлюбу (кошти сина на навчання у розмірі 7 624 $), і тому вони мають бути визнані його особистою власністю згідно зі ст. 57 СК України. Суд не дав належної оцінки доказам цього (свідченням сина та довідці з Пенсійного фонду), необґрунтовано їх відхиливши і не встановивши джерело походження коштів. Суд не надав оцінки ключовим доказам позивача (свідченням свідка та документам) як окремо, так і в сукупності, що суперечить ст. 89 ЦПК. Мотивувальна частина рішення не містить обґрунтування відхилення цих доказів, що порушує вимоги ст. 265 ЦПК.

Щодо ухвали про скасування забезпечення позову, зазначав про те, що забезпечення позову скасовується, лише якщо відпали підстави для його застосування. На момент скасування таких обставин не було. Скасування арешту створює загрозу відчуження квартири відповідачкою до набрання законної сили рішенням суду, що утруднить його виконання. За ч. 7 ст. 158 ЦПК, забезпечення має діяти ще 90 днів після набрання законної сили рішенням.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрували шлюб 01.08.2012 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї і, актовий запис № 1583.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_2 , виданого Бучанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис 15 вбачається, що шлюб між чоловіком ОСОБА_1 і дружиною ОСОБА_3 розірвано 11 травня 2016 року.

22.06.2012 між ТОВ «Сарафан» в особі керівника проекту ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було укладено додаткову угоду № 201 до договору № 1/2012 про спільну діяльність у будівництві житлового масиву «Квартал «Новатор» від 16.02.2012 року. Згідно умов якого ОСОБА_7 стала стороною 203 у договорі про спільну діяльність у будівництві від 16.02.2012 року. За угодою ОСОБА_7 повинна вносити кошти на будівництво в національній валюті у розмірі, що еквівалентний 26 024,50 доларам США чотирма частками, а саме: 63 239, 54 грн., що на дату підписання угоди складало 7 807, 35 доларів США на протязі трьох банківських днів після підписання угоди; другий етап - суму, що еквівалентна 7 807, 35 доларів США до 30 вересня 2016 року; третій етап - суму, що еквівалентна 7 807, 35 доларів США до 27 грудня 2012 року; останній внесок в сумі, що еквівалентна 2 602,45 доларів США під час отримання свідоцтва про право власності на квартиру. При цьому, термін завершення будівництва та отримання свідоцтва про право власності на квартиру, повинен був складати - до 30 липня 2013 року.

Кошти у розмірі - 63 239,54 грн. було прийнято від ОСОБА_7 22 червня 2012 року, підстава: додаткова угода № 201, що вбачається з копії квитанції до прибуткового касового ордера № 24-7 ТОВ «Сарафан», що містить підпис касира та печатку товариства.

Кошти у розмірі - 63 300,00 грн. було прийнято від ОСОБА_7 19 липня 2012 року, підстава: додаткова угода № 201, що вбачається з копії квитанції до прибуткового касового ордера № 104 ТОВ «Сарафан», що містить підпис касира та печатку товариства.

Згідно квитанції № ПН276914 від 21 листопада 2012 р. вбачається, що ОСОБА_7 сплатила ТОВ «Сарафан» 47000,30грн., призначення платежу: часткове внес. вкл. у спільну діяльність згідно додаткової угоди № 201 до договору № 1/2012 від 16.02.2012.

Згідно квитанції № ПН290974 від 26 грудня 2012 р. вбачається, що ОСОБА_7 сплатила ТОВ «Сарафан» 4775,00грн., призначення платежу: часткове внес. вкл. у спільну діяльність згідно додаткової угоди № 201 до договору 1/2012 від 16.02.2012.

Згідно квитанції від 14 грудня 2012 року вбачається, що ОСОБА_7 сплатила ТОВ «Сарафан» 12 250,00грн., призначення платежу: часткове внес. вкл. у спільну діяльність згідно додаткової угоди № 201 до договору № 1/2012 від 16.02.2012.

Згідно квитанції № ПН395360 від 27 вересня 2013 р. вбачається, що ОСОБА_7 сплатила ТОВ «Сарафан» 26 911,00грн., призначення платежу: часткове внес. вкл. у спільну діяльність згідно додаткової угоди № 201 до договору № 1/2012 від 16.02.2012.

Згідно інформації з довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 13.06.2016 року ОСОБА_3 є власником на праві приватної власності згідно свідоцтва про право власності від 27.09.2013 року квартири АДРЕСА_1 .

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції вірно керувався нормами ст. 15, 60, 61, 63, 69, 70, 368, 372 ЦК України, ст. 60 СК України, ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 89, 263 ЦПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також п. 9 Рішення КСУ від 30.01.2003 № 3-рп/2003 і постановами ВСУ від 25.11.2015 № 6-2333цс15 та ВП ВС від 21.11.2018 № 372/504/17, про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є спільною сумісною власністю з презумпцією рівних часток, якщо не спростовано інше (ст. 60 СК, ст. 368, 370 ЦК); сторона, яка спростовує презумпцію, зобов`язана довести це належними доказами (ст. 12, 81 ЦПК).

Судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що спірна квартира набута під час шлюбу, але 2/3 її вартості сплачено за особисті кошти відповідачки до шлюбу, а 1/3 - за спільні кошти подружжя. Відсутність доказів щодо внесення позивачем особистих коштів на суму 55 951 грн та врахування сплати 90 936 грн за час шлюбу свідчить про спільну власність лише на 1/3 квартири. Отже, позивачу визнано право на 1/6 частки квартири, відповідачу - на 5/6 частки.

Скасовуючи заходи забезпечення позову, суд першої інстанції також вірно зазначав про те, що відповідно до ч. 1 ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Встановлено, що ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 26 серпня 2016 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 08 (номер запису право про власності: 2676944 від 27.09.2013 року.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 13 січня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю - задоволено частково.

Відповідно до ч.7 ст.158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

За таких обставин, враховуючи мотиви зазначені в клопотанні про скасування заходів забезпечення позову наведені відповідачем, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для скасування заходів забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги, щодо розрахунку часток у спільній сумісній власності та нібито арифметичної помилки суду є безпідставними. Суд першої інстанції вірно встановив, що до укладення шлюбу (01.08.2012) відповідачкою (тоді ОСОБА_7 ) сплачено два перші внески готівкою в касу ТОВ «Сарафан» - 22.06.2012 у сумі 63 300 грн та 19.07.2012 у сумі 63 300 грн, тобто загалом 126 600 грн. Ця сума становить понад 60 % вартості квартири (за еквівалентом 26 024,50 дол. США). Решта внесків, сплачених після укладення шлюбу (90 936 грн), суд обґрунтовано визнав спільними коштами подружжя, оскільки позивач не довів їх походження з його особистих джерел. Таким чином, частка відповідачки у спільній сумісній власності вірно визначена як 5/6, а позивача - як 1/6.

Також суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у прийнятті визнання позову в повному обсязі, оскільки таке визнання було частковим, умовним і суперечило встановленим обставинам справи та інтересам відповідачки.

Щодо твердження, що 90 936 грн, сплачені під час шлюбу, походять з особистих коштів позивача (зокрема, «кошти сина на навчання у розмірі 7 624 $»), апеляційний суд вказує про те, що кошти були передані на придбання квартири у період шлюбу, отже передавались подружжю. Жодних доказів про те, що кошти сина подаровані особисто батьку, матеріали справи не містять.

Щодо скасування заходів забезпечення позову, апеляційний суд вказує на те, що ухвала від 18.02.2025 про скасування арешту є законною та обґрунтованою. Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд має право скасувати заходи забезпечення позову за вмотивованим клопотанням учасника справи. Після ухвалення рішення по суті та часткового задоволення позову підстави для збереження арешту відпали. Положення ч. 7 ст. 158 ЦПК України про 90-денний строк дії заходів після набрання рішенням законної сили не є імперативною забороною їх дострокового скасування за наявності підстав. Скасування арешту не створює загрози виконання рішення, оскільки право власності позивача на 1/6 частку вже визнано судом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області 13 січня 2025 року та на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 18 лютого 2025 року про скасування заходів забезпечення позову - залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області 13 січня 2025 року - залишити без змін.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 18 лютого 2025 року про скасування заходів забезпечення позову - залишити без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Головуючий: Судді: