Справа №464/4488/25
пр № 2/464/2238/25
У Х В А Л А

13 жовтня 2025 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

суддя Тімченко О.В.

справа № 464/4488/25

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

вимоги: визначення місця проживання дитини з батьком

представники учасників справи:

позивача адвокат Кармаліта Т.В.

відповідача - адвокат Тимащук В.А.

у с т а н о в и в :

Адвокат Кармаліта Т.В. від імені та в інтересах позивача через електронний кабінет звернулася до Сихівського районного суду м.Львова з позовом у порядку цивільного судочинства, в якому просить визначити місцем проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком (позивачем) за місцем його реєстрації у АДРЕСА_1 .

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду судової справи визначено суддю Тімченко О.В.

Суддя ухвалою від 03 липня 2025 року постановив позов прийняти до розгляду з відкриттям провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначенням у підготовче засідання.

Представником відповідача адвокатом Тимащук В.А. подано зустрічну позовну заяву, з якій просить відібрати від батька неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та повернути його для проживання разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 .

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду судової справи визначено суддю Тімченко О.В.

При розгляді справи у підготовчому судовому засіданні відповідач та її представник підтримали прийняття зустрічної позовної заяви, а представник позивача проти такого заперечив за безпідставністю.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.49 ЦПК України відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

За положеннями ст.193 ЦПК України:

-відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву (частина 1);

-зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову (частина 2);

-вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом (частина 3);

-у випадку подання зустрічного позову у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, суд постановляє ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження (частина 4).

У силу приписів ст.194 ЦПК України зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 175 і 177 цього Кодексу. До зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу. Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

У постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 522/9011/19 ( у порядку ч.4 ст.263 ЦПК України підлягає врахуванню) зазначено, що прийняття зустрічного позову можливе за дотримання умов, передбачених частиною другою статті 193 ЦПК України, і залежить від того, наскільки суд вважає за доцільне розглядати цей позов у одному провадженні з первісним.

При цьому вищевказаною нормою процесуального закону визначено дві альтернативні ознаки зустрічного позову:

- або взаємопов`язаність первісного та зустрічного позовів, що зумовлює їх спільний розгляд, зокрема, коли обидва позови виникають з одних правовідносин;

- або їх взаємовиключність, коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Зустрічний позов, який прийнятий судом для спільного провадження з первісним позовом, повинен знайти вирішення у виді загального рішення, яке має містити відповідь на обидві заявлені вимоги (як позивача, так і відповідача). Задоволення зустрічного позову спричиняє відмову в задоволенні первісного позову, однак не виключає можливості як задоволення обох вимог, так і однієї повністю, а іншої - частково.

Доцільним є сумісний розгляд, коли це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити справжні взаємовідносини сторін, виключити винесення взаємносуперечливих чи взаємовиключних судових рішень.

Недоцільно розглядати первісний і зустрічний позови, якщо це затягне розгляд справи, істотно розширить предмет доказування, призведе до необхідності залучення нових учасників процесу.

У силу положень ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Верховний Суд у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 754/16432/20 вказав, що будь-який сімейний спір стосовно дитини повинен вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Судом з`ясовано, що неповнолітньому синові сторін виповнилося 12 років, а за неспростованим психологічним висновком практичного психолога ФОП ОСОБА_4 дитина Ростислав прийняв усвідомлене рішення піти жити до батька та на нього відсутній вплив сторонніх осіб.

Заявляючи вимоги про визначення неповнолітнього сина разом з позивачем, такий покликається на положення ст.161 СК України, за якими якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Натомість відповідач у зустрічній позовній заяві просить відібрати неповнолітнього сина від позивача з обґрунтуванням ст.162 СК України - якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

З огляду на викладене вимоги за зустрічною позовною заявою та вимоги за первісним позовом мають різний предмет доказування, підлягають доведенню різні обставини, не дивлячись на те, що обидва позови випливають із сімейних відносин, а тому їх одночасний розгляд є недоцільним та може призвести до невиправданого затягування та ускладнення розгляду справи.

Вимоги зустрічної позовної заяви фактично зводиться до заперечення проти первісних позовних вимог. Відповідач не позбавлений можливості заперечувати проти цього позову, надаючи докази на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень (ч.3 ст.12 ЦПК України). Такий висновок суду ґрунтується на тому, що між сторонами як батьками неповнолітньої дитини виникли неприязні відносини та відсутній компроміс щодо виховання сина. Це зумовлюється численними спорами з цих питань, зокрема наявна ухвала Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 грудня 2020 року, якою затверджено мирову угоду між сторонами у цивільній справі № 686/20856/20 та визначено місце проживання разом з матір`ю. Також рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 20 грудня 2021 року у справі № 464/3373/21 зобов`язано відповідача не чинити позивачу перешкод у спілкуванні з сином.

Оскільки зустрічна позовна заява подана з порушенням вимог закону, а тому у порядку ч.3 ст.194 ЦПК України піддягає поверненню заявнику/представнику заявника.

Постановлення даної ухвали не є перешкодою доступу до правосуддя, оскільки не позбавляє права заявника та його представника на звернення до суду із аналогічними вимогами в загальному порядку.

Керуючись ст.ст.258, 260, 261 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

повернути ОСОБА_2 зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про відібрання неповнолітнього сина ОСОБА_3 від батька та поверення його для проживання разом з мітір`ю.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 15 днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається з урахуванням Перехідних положеньЦПК України. Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.261 ЦПК України.

Повний текст ухвали виготовлено 15 жовтня 2025 року.

Суддя Олена ТІМЧЕНКО