ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 727/8870/24

провадження № 61-14226св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Ситнік О. М., Фаловської І. М.,

учасники справи:

заявник (позивач) - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Чернівецька міська рада, Державна інспекція архітектури та містобудування України, Управління комунальної власності Чернівецької міської ради, Департамент інфраструктури та благоустрою Чернівецької міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 25 вересня 2024 року у складі колегії суддів Височанської Н. К., Литвинюк І. М., Перепелюк І. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог заяви

21 серпня 2024 року ОСОБА_1 , як особа яка може набути статусу позивача, звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Заява обґрунтована тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . Спільно із мешканцями вказаного житлового будинку є співвласниками всіх його допоміжних приміщень, в тому числі приміщення вестибюлю (парадного входу з АДРЕСА_3) XL, площею 14,30 кв. м, та сходової клітини XLI, площею 27,2 кв. м.

Правомірність перебування нежитлового приміщення вестибюлю XL, площею 14,30 кв. м у власності мешканців будинку, саме як допоміжного, встановлено рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 липня 2018 року, залишеним без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 06 грудня 2018 року та постановою Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 727/4986/17.

У кінці 2023 року Чернівецька міська рада вирішила продовжувати приймати незаконні рішення та вчиняти неправомірні дії шляхом захоплення належного на праві власності заявнику та іншим мешканцям будинку допоміжного приміщення вестибюлю XL, в порядку проведення незаконних будівельних робіт під виглядом «реставрації з пристосуванням будівлі на АДРЕСА_2 зі сторони АДРЕСА_3 ». У липні 2024 року було влаштовано два дверні прорізи та встановлено в них металопластикові двері, що є фактичним захопленням спільного майна в будинку АДРЕСА_2 .

Управлінням комунальної власності Чернівецької міської ради прийнято наказ від 22 липня 2024 року № 254 «Про намір передачі в оренду», відповідно до пункту 1 якого ухвалено рішення про намір передання в оренду нерухомого майна, а саме: нежилих приміщень першого поверху (44-2) - (44-8) в житловому будинку літ. А, загальною площею 201,20 кв. м, що належать на праві власності Чернівецькій міській територіальній громаді, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 . Однак, таке передання майна фактично здійснюється разом із належним заявнику та мешканцям будинку допоміжним приміщенням вестибюля XL.

Наказом управління комунальної власності Чернівецької міської ради від 25 липня 2024 року № 225 «Про включення об`єкта, що належить до комунальної власності Чернівецької територіальної громади» до Переліку першого типу включено об`єкт, що належить до комунальної власності Чернівецької міської ради за адресою: АДРЕСА_2 , а саме нежилі приміщення (44-1) - (44-7) першого поверху в житловому будинку літери «А» з профілем використання: за будь-яким цільовим призначенням.

Управлінням комунальної власності Чернівецької міської ради на сайті публічних закупівель Prozoro виставлено вказані нежитлові приміщення як лот «Нерухоме майно» за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 201,20 кв. м. Дата проведення аукціону 06 вересня 2024 року.

Дії Чернівецької міської ради, в тому числі її структурного підрозділу Управління комунальної власності, Департаменту інфраструктури та благоустрою є незаконними та направлені на порушення мешканців вказаного житлового будинку права власності на нерухоме майно.

Заявник просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження та передання в оренду (користування) 69/100 часток нежитлових приміщень першого поверху в житловому будинку літ. «А», які належать територіальній громаді м. Чернівці () і складаються з нежитлових приміщень 44-2 - 44-8 (44-1 - 44-7), загальною площею 201,20 кв. м, та знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , в будь-який спосіб, в тому числі шляхом проведення аукціону.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 22 серпня 2024 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви задоволено.

Заборонено відчуження та/або передання в оренду (користування) 69/100 часток нежитлових приміщень першого поверху в житловому будинку літ. «А», які належать територіальній громаді м. Чернівці () і складаються з нежитлових приміщень 44-2 - 44-8 (44-1 - 44-7), загальною площею 201,20 кв. м, та знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , в будь-який спосіб, в тому числі шляхом проведення аукціону.

Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви є обґрунтованою, оскільки між сторонами дійсно виник спір з приводу права власності та існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні позову.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 25 вересня 2024 року апеляційну скаргу Чернівецької міської ради задоволено.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівців від 22 серпня 2024 року скасовано та ухвалено нове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позову відмовлено.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що, при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не було враховано норму частини одинадцятої статті 150 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), зокрема те, що вжиття визначених судом заходів забезпечення буде мати наслідком припинення, відкладення, зупинення чи інше втручання у проведення аукціону (електронних торгів), що проводилися від імені територіальної громади (органу місцевого самоврядування).

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направив до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Чернівецького апеляційного суду від 25 вересня 2024 року, просить її скасувати та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції встановив обставини, що мають суттєве значення на підставі недопустимих доказів, а саме технічного паспорту від 29 липня 2024 року та довідки № 1856 від 04 вересня 2024 року. Вказані документи засвідчені неналежним чином.

Крім того, апеляційний суд не розглянув заяву, яку ОСОБА_1 подав разом з відзивом на апеляційну скаргу.

Аргументи інших учасників справи

У листопаді 2024 року до Верховного Суду надійшов відзив Чернівецької міської ради на касаційну скаргу, у якому вона просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Відзив на касаційну скаргу мотивований тим, що в старому технічному паспорті наявний поповерховий план від 08 вересня 1958 року яким визначено, що приміщення вестибюлю було позначено «44-1» з площею 14,30 кв. м (копія наявна в матеріалах справи). У поповерхневому плані до нового технічного паспорта, виготовленого 29 липня 2024 року вестибюль позначений літерою «I» з площею 14,30 кв. м (копія наявна в матеріалах справи).

Враховуючи викладене та зважаючи на зміни, які відбулися в нумерації поповерхового плану, приміщення «44-1» має загальну площу 69,1 кв. м та не є вестибюлем загального користування.

Наказом Управління комунальної власності Чернівецької міської ради від 02 серпня 2024 року № 271 було внесено зміни в пункт 1 наказу 25 липня 2024 року № 255 щодо включення до Переліку першого типу об`єктів, що належать до комунальної власності Чернівецької міської територіальної громади, а саме: цифри «(44-2) -

(44-8)», замінити цифрами «(44-1) - (44-7)». Схожі зміни відбулись і щодо наказу від 22 липня 2024 року № 254 в наказі від 02 серпня 2024 року № 720 (копії наказів наявні в матеріалах справи).

До вказаних приміщень, які виставлені на аукціон з метою здачі їх в оренду, не входить приміщення вестибюлю під літерою «І» (колишня «44-1») з площею 14,30 кв. м.

Таким чином, суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що ухвала Шевченківського районного суду від 22 серпня 2024 року постановлена всупереч частини одинадцятій статті 150 ЦПК України.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 04 листопада 2024 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.

У грудні 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Підстави відкриття касаційного провадження та межі розгляду справи

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (абзац другий частини другої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Касаційне провадження відкрито з підстави, передбаченої абзацом другим частини другої статті 389 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому його виконанні.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заява про забезпечення позову повинна містити обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України). Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема позов забезпечується у спосіб накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти; забороною вчиняти певні дії.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності та обґрунтованості запропонованого заявником способу забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним способом забезпечення позову та предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

У постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2020 року у справі № 915/113/20 зазначено, що: «заходи забезпечення позову, зокрема, такі як заборона вчиняти дії спрямовані на передачу у користування майна, щодо прав на яке виник спір, мають на меті запобігти невиправданому порушенню прав та інтересів позивача, тобто коли, невжиття таких заходів може істотно ускладнити ефективний захист прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду». Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

При цьому Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) дійшла висновку, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Судами встановлено, що у серпні 2024 року заявник ОСОБА_1 , як особа яка може набути статусу позивача звернувся до суду із заявою про забезпечення позову.

Просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження та передання в оренду (користування) 69/100 часток нежилих приміщень першого поверху в житловому будинку літ. «А», які належать територіальній громаді м. Чернівці () і складаються з нежитлових приміщень 44-2 - 44-8 (44-1 - 44-7), загальною площею 201,20 кв. м, та знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , в будь-який спосіб, в тому числі шляхом проведення аукціону.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівців від 22 серпня 2024 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви задоволено.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду та з матеріалів справи, Управління комунальної власності Чернівецької міської ради виявило намір передати в оренду приміщення № (44-1) - (44-7) загальною площею 201,20 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 та оголосило аукціон на майданчику проведення електронних торгів за № «LLE001-UA-227». Прийом заявок розпочався 05 серпня 2024 року.

Відповідно до оголошення про проведення аукціону щодо передачі в оренду нерухомого майна, що належить до комунальної власності Чернівецької міської територіальної громади за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 201,20 кв. м, вбачається що дата та форма проведення аукціону 06 вересня 2024 року, який проводиться шляхом проведення аукціону в електронній торговій системі Prozoro (а. с. 67).

Оприлюднення результатів торгів є їх завершальною стадією, наслідком якого є укладення договору оренди з переможцем.

Внаслідок постановлення оскаржуваної ухвали від 22 серпня 2024 року про забезпечення позову, Управління комунальної власності Чернівецької міської ради скасувало проведення вказаного аукціону.

Разом з тим, відповідно до частини одинадцятої статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.

Верховний Суд зауважує, що існує пряма заборона процесуального закону щодо застосування забезпечення позову у вигляді дій, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.

Подібні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі № 674/648/21 (провадження № 61-15237св21).

У постанові Верховного Суду від 14 вересня 2023 року у справі № 918/531/23 зазначено, що частиною дванадцятою статті 137 Господарського процесуального кодексу України встановлюється обмеження для суду вживати заходи забезпечення позову, які полягають або мають наслідком, зокрема, зупинення конкурсу, аукціону, торгів, що проводяться від імені держави або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 910/11552/20).

У справі, що переглядається, апеляційний суд урахував зазначені висновки Верховного Суду, перевірив відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач заявленим позовним вимогам та обґрунтовано керувався тим, що відповідно до частини одинадцятої статті 150 ЦПК України існує пряма заборона щодо застосування забезпечення позову у вигляді дій, які полягають в припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення аукціону, що проводиться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування).

Такі висновки апеляційного суду, не суперечать загальному підходу щодо вирішення питання про забезпечення позову, сформованому у наведених, як приклад неоднакового застосування норм права постановах Верховного Суду, а зроблені з урахуванням конкретних обставин справи, що переглядається.

Аргументи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції встановив обставини, що мають суттєве значення на підставі недопустимих доказів, а саме технічного паспорту від 29 липня 2024 року та довідки № 1856 від 04 вересня 2024 рок, та не розглянув заяву ОСОБА_1 про виключення доказів, Верховний Суд відхиляє, оскільки в цьому випадку відповідно до частини одинадцятої статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову.

Верховний Суд не враховує доводи касаційної скарги про те, що суди не дослідили докази у цій справі, оскільки такі доводи стосуються вирішення спору по суті.

Доводи касаційної скарги зводяться до власного тлумачення норм процесуального права та незгоди із судовим рішенням, й не спростовують правильний висновок суду апеляційної інстанції.

Отже, колегія суддів виснує, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, а постанова суду апеляційної інстанції підлягає залишенню без змін.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення - без змін.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у цій справі оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Чернівецького апеляційного суду від 25 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

О. М. Ситнік

І. М. Фаловська