Справа № 645/7164/25
Провадження № 2-о/645/157/25
УХВАЛА

Іменем України

14 жовтня 2025 року м. Харків

Суддя Немишлянського районного суду м. Харкова Феленко Ю.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Третій відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Військова частина НОМЕР_1 (батальйон) НОМЕР_2 окремої бригади (ВЧ НОМЕР_3 ) Міністерства оборони України про оголошення фізичної особи померлою,

ВСТАНОВИВ:

Заявники, через представника адвоката Сергєєва Максима Анатолійовича, звернулись до суду із заявою, в якій просять оголосити померлим військовослужбовця помічника гранатометника 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, який зник безвісті 02.10.2023 поблизу с. Рівнопіль Великоновосілівської селищної територіальної громади Волноваського району, Донецької області під час проходження військової служби та під час бойових дій із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони Батьківщини та територіальної цілісності, відсічі і стримування збройної агресії з боку збройних сил російської федерації на території Донецької області. Дату смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вважати ІНФОРМАЦІЯ_2 . Місцем смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вважати с. Рівнопіль Великоновосілівської селищної територіальної громади Волноваського району, Донецької області.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.).

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежене державою, якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 року вказано, що обмеження не буде сумісним з пунктом 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, «якщо воно не має правомірної мети і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між вжитими засобами та поставленою метою».

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Ознайомившись з матеріалами заяви, суд дійшов висновку, що вона підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Згідно вимог ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Згідно ч. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

З огляду на те, що нормами ЦПК не врегульовано питання залишення без руху заяв в порядку окремого провадження, у даному випадку застосуванню підлягають загальні норми цивільного процесуального законодавства.

При вирішенні питання про прийняття заяви до розгляду та відкриття провадження, судом встановлено, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 177, 318 ЦПК України, а тому на підставі ч. 1ст.185 ЦПК України, вона підлягає залишенню без руху з огляду на наступне.

За вимогами частини 4 статті 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

У відповідності до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (яка на даний час є чинною), законодавством не встановлено спеціальних вимог до оформлення платіжних документів, на підставі яких перераховуються суми судового збору. Таке перерахування здійснюється за загальними правилами згідно з вимогами Закону України від 05 квітня 2001року №2346-ІІІ«Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» і відповідних нормативно-правових актів Національного банку України.

Як передбачено ч. 2 ст. 9 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI «Про судовий збір», суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. У зв`язку із цим суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір. При цьому, наприклад, платіжне доручення повинно бути підписано відповідальним виконавцем банку і скріплено печаткою установи банку з відміткою про дату надходження та дату виконання платіжного доручення (п. 2.14 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22 (зі змінами).

Відповідні документи подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Згідно п.п.1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду у справах окремого провадження, сплачується судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, що складає 605,60 грн..

До заяви заявниками додано квитанцію №53LU-8QS1-M68E від 10.10.2025 про сплату судового збору на суму 605,60 гривень.

В той же час, при перевірці зарахування судового збору за платіжною інструкцією №53LU-8QS1-M68E від 10.10.2025 на суму 606 грн. 60 коп. до спеціального фонду Державного бюджету України, встановлено, що в автоматизованій системі «Д3» у графі «вартісні показники» неможливо створити автопоєднання з підтвердженням казначейства щодо сплати судового збору за подання заяви із вищевказаним платіжним документом. Тобто вказаний судовий збір не зарахований до спеціального фонду Державного бюджету України.

Отже, квитанція №53LU-8QS1-M68E від 10.10.2025 на суму 606,60 гривень не може бути прийнята судом як належний доказ сплати судового збору.

Відповідно до частин першої та другої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях175і177цьогоКодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали.

За таких обставин, приходжу до висновку про необхідність залишення даної позовної заяви без руху із наданням позивачеві строку для усунення недоліків шляхом надання оригіналу квитанції чи іншого платіжного документа про сплату судового збору розміром 606,60 грн.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Третій відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Військова частина НОМЕР_1 (батальйон) НОМЕР_2 окремої бригади (ВЧ НОМЕР_3 ) Міністерства оборони України про оголошення фізичної особи померлою - залишити без руху.

Надати заявникам строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з моменту отримання копії цієї ухвали.

Роз`яснити заявникам, що у разі невиконання недоліків у зазначений строк, заява буде вважатися неподаною та повернута.

Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.В. Феленко