Справа № 607/5664/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

-головуючої судді Черніцької І.М.

-за участю секретаря судового засідання Кокітко І.В.

-з участю: адвокатів Созанської Т. І., Жеребецької І.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів в розмірі 60 172,48 грн.

В обґрунтування вимог позивач вказала, що вони перебували в шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 січня 2012 року. Від даного шлюбу народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 грудня 2011 року стягнуто з відповідача аліменти на дочку в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 29 листопада 2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач належним чином аліментів не сплачував, внаслідок чого виникла заборгованість.

Відтак, вважає, що має право на стягнення пені за прострочення сплати аліментів, яка за період з жовтня 2017 року по лютий 2025 року складає 1 140 787,89 грн.

Посилаючись на наведене та те, що розмір пені не може перевищувати 100 відсотків заборгованості по аліментах, просила стягнути 60 172,48 грн пені за прострочення сплати аліментів

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 березня 2025 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач подав відзив на позов. Вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Зазначає, що відрахування аліментів здійснювалося із заробітної плати за місцем його роботи у Головному управлінні Держгеокадастру у Тернопільській області. У зв?язку із звільнення відповідача, виконавчий лист за № 2-9094/11 повернуто до першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції. Згідно довідки Головного управління Держгеокадастру від 03 листопада 2016 року аліменти стягнуто із заробітної плати, включно по 31 жовтня 2016 року. Заборгованість по аліментах відсутня.

В подальшому він щомісячно перераховував кошти по сплаті аліментів, що підтверджується випискою з банку. Кошти, які регулярно перераховувалися платником, не були меншими, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У матеріалах виконавчого провадження відсутні будь-які повідомлення (попередження) про наявність заборгованості. З 2011 року на його адресу державним виконавцем не повідомлялося про наявність заборгованості.

Окрім цього, в матеріалах виконавчого провадження наявна довідка Головного територіального управління юстиції міського відділу Державної виконавчої служби за № 6329 від 28 лютого 2017 року, в якій зазначено що рішення суду про стягнення аліментів виконується, аліменти сплачуються. Державний виконавець жодного разу за період 2017 2025 років не повідомляв його про наявність заборгованості.

Зазначає, що доказом відсутності його вини є те, що здійснюючи розрахунок заборгованості, державним виконавцем не зазначено, а також не надано доказів про застосування до боржника заходів за умисні дії, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з нього аліментів.

Вказує, що йог заробітна плата складає 25000,00 грн, із відрахуванням податків у розмірі 5 750,00 грн, чистий дохід - 19 250,00 грн. Відповідно до постанови про звернення стягнення на заробітну плату (ВП №44161446) від 28 березня 2025 року, роботодавець відраховує аліменти у розмірі 50% від доходу, з яких 25% перераховує як поточний платіж по аліментах, а 25 % - для погашення загальної суми заборгованості. Таким чином, його дохід після обов?язкових відрахувань складає 9 625,00 грн, який не покриває повсякденних його витрат. Іншого джерела доходу немає. Окрім того, на утриманні перебувають непрацездатні батьки: батько ОСОБА_4 - інвалід другої групи, мати ОСОБА_5 - хворіє на злоякісне новоутворення.

Посилаючись на наведене, просив відмовити у позові.

Позивач подав відповідь на відзив. Вказує, що ОСОБА_2 сплачував аліменти на картковий рахунок позивача, починаючи з 2017 року, він був ознайомлений зі змістом рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 грудня 2011 року та розміром стягуваних аліментів. Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що він несе витрати, спрямовані на утримання непрацездатних батьків.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила задовольнити.

Представник відповідача заперечила щодо задоволення позову, з підстав викладених у відзиві.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 січня 2012 року.

Від даного шлюбу народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області № 2-9094/11 від 28 грудня 2011 року стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 29 листопада 2011 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до довідки Тернопільського навчально-виховного комплексу «Школа-ліцей №6 ім. Н. Яремчука» за №161 від 13 червня 2024 року, ОСОБА_3 навчається в 11 класі Тернопільського навчально-виховного комплексу «Школа-ліцей №6 ім. Н. Яремчука».

Як слідує з листа Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області за №8-19-0.10-16408/2-16 від 03 листопада 2016 року, у зв`язку із звільненням ОСОБА_2 з посади головного спеціаліста відділу державної землевпорядної експертизи Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області (№140-к від 07 липня 2014 року), виконавчий лист №2-9094/11 від 28 грудня 2011 року та постанову державного виконавця про стягнення аліментів із заробітної плати від 11 січня 2012 року (№063667 від 24 січня 2013 року, №147230 від 27 грудня 2012 року, №147653 від 01 лютого 2013 року) повернуто ДВС. Також повідомлено, що аліменти стягнуто із заробітної плати ОСОБА_2 по 31 жовтня 2016 року включно, заборгованість зі сплати аліментів відсутня.

З довідки Тернопільського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області за №6329 від 28 лютого 2017 року слідує, що Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області на звернення ОСОБА_2 повідомляє, що на виконанні в ДВС перебуває виконавчий лист №2-9094/11, виданий 28.12.2011 Тернопільським міськрайонним судом про стягнення із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно починаючи з 29.11.2011 до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Рішення суду виконується, аліменти виплачуються.

Відповідно до довідки АТ «Державний ощадний банк України « за №108.40/0143-16/152 від 08 квітня 2025 року, ОСОБА_2 внесено аліменти на рахунок № НОМЕР_2 , відкритий на ім?я ОСОБА_1 у філії Тернопільського обласного управління АТ «Ощадбанк» за період 2017-2025 року. Детальний перелік надходжень аліментів додається.

З детального переліку надходжень коштів по аліментах на рахунок НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_2 щомісяця починаючи з 21 липня 2017 року по 07 березня 2025 року включно вносив кошти, призначення платежу «сплата аліментів» .

Як вбачається з довідки про доходи ОСОБА_2 , виданої ДПІ у м.Івано-Франківську ГУ ДФС в Івано-Франківській області,, він дійсно працює в Івано-Франківський структурний підрозділ ТОВ «Торгова група» Арс-Кераміка» з 15 лютого 2023 року та займає посаду продавця непродовольчих товарів. Загальна сума доходу за період 01 січня 2025 року по 31 березня 2025 року становить 75 000,00 грн, 25 000 грн в місяць.

28 березня 2025 року головним державним виконавцем Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бойком Д.О. у ВП №44161446 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію стипендію та інші доходи боржника,

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів сформованого державним виконавцем слідує, що станом на 11 червня 2025 року у відповідача була заборгованість по аліментах у розмір 45 718.09 грн.

Відповідно до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №1-69К від 11 червня 2025 року встановлено, що ОСОБА_2 сплатив на рахунок Тернопільського відділу ДВС в Тернопільській області 45 718,10 грн. Призначення: оплата згідно ВП №44161446 борг по аліментах від ОСОБА_2 .

Як слідує з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, станом на 12 червня 2025 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із вимогами частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до вимог статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Абзацом першим частини першої статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів (частина друга статті 196 СК України).

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання.

Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

ВП ВС у постанові від 03.04.2019 у справі № 333/6020/16-ц вказала, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи з суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен з прострочених платежів та визначивши її загальну суму».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження №61-16670сво19) указано, що: «положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів».

Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Таким чином, ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку.

В свою чергу, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин, з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів, не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

При застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Суд, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.

Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі №711/679/21.

Встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області № 2-9094/11 від 28 грудня 2011 року стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на дочку ОСОБА_6 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно починаючи з 29 листопада 2011 року і до досягнення дитиною повноліття.

Як встановлено у судовому засіданні, стягнення аліментів з відповідача здійснювалося за місцем його роботи із заробітної плати включно до 31 жовтня 2016 року. Заборгованість зі сплати аліментів станом на 31.10.2016 року була відсутня.

У зв`язку зі звільненням ОСОБА_2 виконавчий лист та постанова державного виконавця про стягнення аліментів із заробітної плати були повернуті до державної виконавчої служби.

Надалі, відповідач щомісячно перераховував кошти на сплату аліментів, що підтверджується банківською випискою та не заперечується позивачем.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що з часу повернення виконавчого листа до ДВС, у зв`язку із звільненням ОСОБА_2 з місця роботи, відповідач повідомлявся про наявність заборгованості по аліментах, обов`язок сплачувати аліменти в іншому розмірі, ніж той який він перераховував на рахунок доньки.

Більше того, у лютому 2017 року ДВС на звернення відповідача надає відповідь про те , що рішення суду виконується, аліменти виплачуються ( а.с 47).

Також, здійснюючи розрахунок заборгованості, державним виконавцем не зазначено, а також не надано доказів про застосування до боржника заходів за умисні дії боржника, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з нього на користь стягувача визначеної суми аліментів. Зокрема, державним виконавцем не застосовано до боржника ОСОБА_2 такий захід впливу, як накладення штрафу за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 1 рік (20 % від суми заборгованості зі сплати аліментів); не винесено вмотивованої постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві: виїзду за межі України; керування транспортними засобами (крім випадків, визначених частиною 10 статті 71 Закону); тощо.

Отже, суд вважає, що позивачем не доведено наявність вини відповідача у виниклій заборгованості по аліментах, оскільки платник аліментів довів, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Разом з цим, 11 червня 2025 року відповідачем повністю сплачена заборгованість за аліментами у розмірі 45 718,10 грн, що свідчать долучені до матеріалів справи квитанція та розрахунок заборгованості зі сплати аліментів.

Станом на час розгляду справи у суді, заборгованість зі сплати аліментів у відповідача відсутня.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, відсутність вини боржника, у виникненні заборгованості, повна сплата заборгованості по аліментах 11 червня 2025 року, та відсутність заборгованості на даний час, суд приходить до переконання, що позов не підлягає задоволенню.

В силу вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Враховуючи положення ст. 141 ЦПК та відмову у позові, підстав для стягнення судових витрат не має.

Керуючись ст. ст.4, 10, 81, 259, 263-268, 272, 273, 352, 354, 355, Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 180, 182, 192 Сімейного кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса місця проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса місця проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повне судове рішення складено 09 вересня 2025 року.

Головуюча суддя І.М. Черніцька