Справа № 948/129/25
Номер провадження 2/948/154/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2025Машівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Косик С.М.,

за участю секретаря Ткач Н.М.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Машівка цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и в :

у лютому 2024 року до Машівського районного суду Полтавської області надійшов вказаний позов, мотивований тим, що 23.05.2019 між АТ «Альфа - Банк» та ОСОБА_2 в електронній формі укладений договір кредитної лінії №501145137, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит на споживчі потреби у сумі 33 488,00 грн, строком на 48 місяців, відсотковою ставкою 20,99%. Натомість відповідач не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, унаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 20.12.2021 становила 51 037,83 грн, та складалась з тіла кредиту в розмірі 28 017,13 грн та заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 23 020,70 грн.

20.12.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором відповідача. Таким чином, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло статусу кредитора за кредитним договором №№501145137 від 23.05.2019.

У зв`язку з викладеним позивач просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 51 037,83 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9200,00 грн та судовий збір у розмірі 3028,00 грн (а.с.1-3).

У відзиві на позов представник відповідача зазначає, що з наведеними позивачем обставинами та правовими підставами позову відповідач погоджується частково та заперечує проти задоволення позовних вимог в заявленному обсязі, оскільки вважає, що вимоги позивача щодо заявленої до відшкодування суми заборгованості є завищеними.

З наданого позивачем в позовній заяві розрахунку заборгованості по кредиту вбачається, що загальна заборгованість складає 51 037,83 грн, яка склалась з тіла кредиту у розмірі 27 017,13 грн та заборгованості по відсоткам 23 020,70 грн. Проте це не відповідає самому розрахунку заборгованості по кредиту від 20.12.2021, долученому до позовної заяви в якості доказу, з якого вбачається, що загальна заборгованість становить 51 037,83 грн, в тім числі: заборгованість по тілу 28 017,13 грн, заборгованість по відсоткам 9 692,48 грн, заборгованість по комісії у сумі 13 328,22 грн.

Таким чином, викладене вказує на те, що позивач безпідставно збільшив заборгованості по кредиту, приховавши суму заборгованості по комісії в заборгованості по відсотках, внаслідок чого вона зросла на 13 328,22 грн, що є протиправним та свідчить про намагання ввести суд в оману.

В позовній заяві позивач взагалі не навів жодних обгрунтувань суми наданих позичальнику коштів, здійснених ним нарахувань заборгованості по тілу кредиту та відсотках. Позовна заява обгрунтована нормами чинного законодавства, проте не містить належних обгрунтувань заявлених позовних вимог щодо конкретного кредитного договору. Із доданих до позовної заяви додатків лише можна здогадуватись, що саме мав на увазі позивач, заявляючи позовні вимоги до відповідача. Отже, за вказаних обставин позивачем не надано обгрунтованих доказів того, що позичальник, укладаючи кредитний договір, був ознайомлений з умовами договору та прийняв їх, тобто не доведено акцепту пропозиції кредитора.

Відповідач зазначає, що інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (паспорт споживчого кредиту), є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою) та не є тим документом, який Закон України «Про споживче кредитування» включає до форми договору про споживчий кредит.

Даний кредит є споживчим, а тому на нього розповсюджуються вимоги Закону України «Про споживче кредитування». Позивачем в якості доказу надано копію паспорту споживчого кредиту, проте, зазначена в ньому інформація має загальний характер та є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою).

Відповідач стверджує, що зважаючи на те, що Умови та правила надання банківських послуг та тарифи у визначений законом спосіб не були доведені до його відому перед укладенням договору споживчого кредиту, відповідачу не були відомі конкретні умови укладеного кредитного договору.

Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 9200,00 грн, відповідач вважає її завищеною, не співмірною зі складністю справи та витраченим адвокатом обсягом часу, в зв`язку з чим не відповідає критерію розумності розміру витрат, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Зважаючи на вищевикладене, відповідач просить позовну заяву задовольнити частково, а саме: стягнути несплачену заборгованість за тілом кредиту, а в задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості по несплаченим відсоткам відмовити та зменшити розмір заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу (а.с.66-71).

Ухвалою від 24.02.2025 суд відкрив провадження у справі за цим позовом за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначив судове засідання для розгляду справи по суті (а.с. 48).

У судове засідання представник позивача не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином та завчасно, шляхом направлення електронного листа на електронну адресу (а.с. 51,52,64,65,78,82). При цьому позивач подав заяву, у якій просить розглядати справу за відсутності його представника, позов підтримує у повному обсязі та просить його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.53,75).

Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений особисто та шляхом направлення електронного листа (а.с.49,50,79,83).

Представник відповідача у судовому засіданні підтримала правову позицію, викладену у відзиві на позов, та просила відмовити у стягненні в частині відсотків, та зменшити витрати на правничу допомогу, понесену позивачем.

Суд, з`ясувавщи правову позицію позивача, заслухавши представника відповідача та, дослідивши надані письмові докази, дійшов такого висновку.

Судом установлено, що 23.05.2019 року ОСОБА_2 надіслав АТ «Альфа-Банку» оферту на укладання угоди про надання кредиту №501145137, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії у розмірі 33 488,00, строком на 48 місяців, фіксованою процентною ставкою 2,00% від суми кредиту, 20,59% річних, датою повернення кредиту 23.05.2023 та цього ж числа отримав акцепт пропозиції (а.с.6).

Цього ж числа відповідачем ОСОБА_2 підписано паспорт споживчого кредиту, в якому зазначені основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту, розмір платежів та порядок повернення кредиту (а.с.5).

У Додатку №1 до угоди про надання кредиту №501145137від 23.05.2019 зазначений Графік платежів та наведений розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки з урахування всіх супутніх послуг (а.с.6 на зв.).

Згідно з меморіальним ордером № 21234 від 23.05.2019 ОСОБА_2 перераховано грошові кошти у розмірі 33 488,00 грн за кредитним договором №501145137від 23.05.2019 (а.с.9).

20.12.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу №4, за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено в Додатку №1-1 до договору, в тім числі до ОСОБА_2 за кредитним договором №501145137від 23.05.2019 у розмірі 51 037,83 грн, з яких: 28 017,13 грн залишок заборгованості по тілу кредиту та 23 020,70 грн залишок по відсотках (а.с.10-14, 15).

Актом приймання-передачі Реєстру боржників від 20.12.2021 року позивачу переданий Реєстр боржників відповідно до умов договору факторингу №4 від 20.12.2021, підтверджує факт переходу до позивача прав вимоги заборгованості (а.с.16).

Відповідно до платіжного доручення №34291 від 20.12.2021 ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» перерахувало АТ «Альфа-Банк» грошові кошти за договором факторингу №4 від 20.12.2021 (а.с.17).

Згідно з випискою по особовим рахункам відповідача, за період з 23.05.2019 по 20.12.2021 ОСОБА_2 користувався кредитними коштами (а.с. 18-36).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості видно, що заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором №501145137від 23.05.2019 станом на 20.12.2021 становить 51 037, 83 грн, в тім числі: 28 017,13 грн заборгованість за кредитом, 9692,48 грн по відсотках, 13 328,22 заборгованість по комісії (а.с.37).

За ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

За змістом статтей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно із ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідач не виконав свої зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором №501145137 від 23.05.2019 в установлений договором строк, а тому позивач позбавлений можливості отримати кошти, на що він розраховував при укладенні договору факторингу №4 від 20.12.2021, відтак з відповідача на користь позивача потрібно стягнути заборгованість за кредитним договором № 501145137 від 23.05.2019 за тілом кредиту у розмірі 28 017,13 грн, що не заперечується і відповідачем.

Щодо стягнення процентів, які позивачем заявлено у розмірі 23 020,70 грн, та які не визнаються відповідачем з огляду на включення до заборгованості по процентах суми комісії, суд зазначає таке.

Так, як убачається з матеріалів справи, 23.05.2019 року між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем ОСОБА_2 шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладено угоду про надання кредиту №501145137, відповідно до умов якого: сума кредиту 33 488,00 грн., процентна ставка за користуванням кредитом - 20,99 % річних, тип процентної ставки- фіксована, строк кредиту - 48 місяціві (а.с.5).

Звертаючись із вказаною офертою до АТ «Альфа-банк» ОСОБА_2 , відповідно до п.2, просив в Додатку №1 та Додатку №4, що є невід`ємною частиною договору, визначити: детальний розпис складових загальної вартості кредиту реальної річної процентної ставки; графік платежів повернення кредиту, сплати процентів за його користування; сум комісійної винагороди та інших платежів за Угодою.

З виписки по рахунку за кредитом убачається, що відповідач користувався наданими банком коштами та частково погашав заборгованість, у тому числі, сплачував платежі на погашення процентів та комісії, сума заборгованості, яка була станом на 20.09.2021 року у зв`язку із згортанням активу у зв`язку із продажем згідно договору факторингу №3 ФК «Еліт Фінанс» від 20.09.2021 року становить 53 865,43 грн (а.с.18-36).

З розрахунку заборгованості видно, що заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором №501145137 від 23.05.2019 станом на 20.09.2021 становить 51 037,83 грн, в тім числі: 28 017,13 грн заборгованість за кредитом, 9692,48 грн по відсотках, 13 328,22 заборгованість по комісії (а.с.37).

Проте потрібно врахувати, що 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частини першої, другої та п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

За пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною 2 статті 8 ЗаконуУкраїни «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Закон України«Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 ЗаконуУкраїни «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Пунктом 5 Правил про споживчий кредит передбачено, що банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України«Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Частиною 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною 5 статті 12 ЗаконуУкраїни «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частиною 1 та частиною 2 статті 11, частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 461/2857/20.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частиною 1 та частиною 2 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частини 1 та частини 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

З матеріалів даної справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, банком в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).

Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення договору та вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частини 1 та частини 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23.

З розрахунку заборгованості відповідача вбачається, що станом на 20.09.2021 року, банком неправомірно нараховано позичальнику щомісячне списання за розрахунково-касове обслуговування основної картки на загальну суму 20 695,58 грн, яка стягненню не підлягає та яку слід вирахувати із загального розміру заборгованості.

Таким чином, із відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у загальному розмірі 30 342,25 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 28 017,13 грн, заборгованості за відсотками в сумі 2325,12 грн ( 9692,48 грн 7367,36 грн (грошова кошти сплачені в рахунок комісії).

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволений частково, а тому з відповідача на користь позивача потрібно стягнути судовий збір у розмірі 1800,00 грн.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представник позивача надав договір про надання правничо допомоги від 03.07.2024, укладений позивачем з адвокатом Литвиненко О.І., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №9438/10 від 18.09.2020, акт №1 приймання-передачі наданих послуг від 15.07.2024, за яким на надання первинної консультації витрачено 0,5 години, загальною вартістю 1000,00 грн, на правовий аналіз наявних документів у замовника по справі витрачено 2 години, загальною вартістю 4000,00 грн, на підготовку позовної заяви витрачено 2,1 години, загальною вартістю 4200,00 грн (а.с.38-39, 40).

Відповідно до ч. 1 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частинами першою, другою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У ч.3 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, суд виходить з того, що дана справа не є складною, підготовка її до розгляду не потребує аналізу великої кількості норм чинного законодавства, значних затрат часу та зусиль, а відтак уважає, що визначені в переліку послуг вказані дії не відповідають критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, та не є співмірними зі складністю справи та з урахуванням клопотання представника відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу та часткового задоволення позову, визначає розмір витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1-18, 81, 141, 209-245, 259, 264, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованість кредитним договором №501145137 від 23.05.2019 у розмірі 30 342,25 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 28 017,13 грн та заборгованості за відсотками в сумі 2325,12 грн, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн та сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1800,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС», місцезнаходження юридичної особи: вул. Солом`янська, 2, м. Київ, ІКЮО 40340222.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя С. М. Косик