ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

16 жовтня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 739/577/25

Головуючий у першій інстанції Чепурко В. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1496/25

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал»

Відповідач: ОСОБА_1

Особа, яка подала апеляційну скаргу: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал»

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 02 липня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (суддя Чепурко В.В.), ухвалене у м.Чернігів,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» звернулося з позовом до ОСОБА_1 з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4011839 від 26 вересня 2023 року в розмірі 35 022 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 26 вересня 2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» був укладений Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4011839 у вигляді електронного документу із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 в сумі 5 000 грн, строком на 360 днів з процентною ставкою 2,00 % в день, право вимоги за яким відповідно до укладеного договору факторингу між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» № 24-05/2024 від 24 травня 2024 року перейшло до ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ». Відповідач умови кредитного договору від 26 вересня 2023 року за №4011839 не виконував, а тому утворилась заборгованість у розмірі 35 022 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту 4490 грн та заборгованості за процентами 30 532 грн. Враховуючи викладене, ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» просило суд стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості, а також понесені судові витрати.

Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 02 липня 2025 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором № 4011839 від 26 вересня 2023 року в розмірі 35 022 грн, а також судові витрати у розмірі 2 422,40 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності належними й допустимими доказами факту укладення сторонами кредитного договору в електронній формі шляхом застосування одноразового ідентифікатора, отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 5 000 грн, неналежного виконання ним зобов`язань щодо своєчасного повернення кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість у загальному розмірі 35 022 грн 00 коп., яка складається з: 4 490 грн заборгованість за тілом кредиту, 19 845 грн, 80 грн - проценти, нараховані до відступлення права вимоги, та 10 686,20 грн - проценти, нараховані після укладення договору факторингу. При цьому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог у частині компенсації витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн, оскільки у матеріалах справи відсутні докази фактичної сплати вказаних витрат позивачем.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» просить скасувати рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 02 липня 2025 року в частині відмови у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн та в цій частині ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції безпідставно не врахував надані докази понесення витрат на правничу допомогу, а саме: Договір про надання правової допомоги № 10/12-2024 від 10 грудня 2024 року, за п. 4.4 якого сторони погодили фіксований розмір гонорару - 10 000 грн (п. 5.2 Заявки на виконання доручення № 7125 від 12 лютого 2025 року), а також п. 4.8 Договору, яким передбачено здійснення оплати клієнтом протягом 30 календарних днів з моменту набрання судовим рішенням законної сили на підставі узгодженого та підписаного акта приймання-передачі виконаних робіт; акт приймання-передачі № 7125 від 13 березня 2025 року та рахунок на оплату № 7125-13/03-2025 від 13 березня 2025 року. На переконання апелянта, надані документи підтверджують понесення витрат на правничу допомогу і є підставою для їх компенсації відповідно до ч. 2 ст. 137, ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині відмови у відшкодуванні судових витрат на правничу допомогу, то відповідно рішення суду переглядається апеляційним судом тільки в цій частині.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону в оскаржуваній частині не відповідає судове рішення суду першої інстанції.

По справі встановлено, що 26 вересня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 4011839, за умовами якого позичальнику надавався кредит у розмірі 5 000 грн одноразово в безготівковій формі шляхом перерахування на рахунок/картку позичальника № НОМЕР_1 , що відкрита у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК у національній валюті строком на 360 днів зі сплатою щомісячно процентів відповідно до графіку платежів у розмірі 2% в день (а.с. 31-42).

Згідно з довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 31 травня 2024 року та відомостями ПАТ КБ «ПриватБанк», на ім`я відповідача емітовано банківську картку № НОМЕР_2 , на яку 26 вересня 2023 року було зараховано кошти в сумі 5 000 грн 00 коп. (а.с. 43, 106107).

24 травня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» і ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» (фактор) укладено договір факторингу № 24-05/2024, за яким фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пенею за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (а.с.70-74).

Відповідно до платіжних інструкцій № 410, 411, 412 від 30 травня 2024 року та № 417, 418, 419 від 31 травня 2024 року ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» сплатило ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» 1 709 315,92 грн у рахунок часткової сплати за договором факторингу № 24-05/2024 від 24 травня 2024 року (а.с. 77-79).

Згідно з Актом прийому-передачі Реєстру боржників за Договором факторингу від 24 травня 2024 року клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників, після чого, з урахуванням пункту 1.2. Договору факторингу №24-05/2024від 24 травня 2024 року, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с.75).

Витяг з Реєстру боржників містить інформацію про боржника ОСОБА_1 , номер кредитного договору № 4011839 від 26 вересня 2023 року, загальна сума заборгованості 24 335,80 грн, яка складається з суми основного боргу 4490 грн, заборгованості за відсотками 19 845,80 грн. (а.с.76).

Відповідно до розрахунків, заборгованість відповідача у загальному розмірі становить 35 022 грн 00 коп., з яких: 4 490 грн - заборгованість за тілом кредиту; 19 845 грн 80 коп. - проценти, нараховані ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» до відступлення права вимоги за період з 26.09.2023 по 24.05.2024; 10 686 грн 20 коп. - проценти, нараховані ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» після укладення договору факторингу за період з 25.05.2024 по 20.09.2024 (а.с. 4448, 4950).

Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 02 липня 2025 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за за кредитним договором задоволено. Зазначене рішення в цій частині не оскарджується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Відповідно до частин четвертої-шостої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).

Саме такою є правова позиція Верховного Суду, висловлена Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовом, позивач просив стягнути на свою користь з відповідача 10000 грн витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи судом першої інстанції. На підтвердження понесених витрат товариством було додано: договір № 10/12-2024 про надання правової допомоги від 10 грудня 2024 року, заявку № 7125 на виконання доручення від 12 лютого 2025 року, акт приймання-передачі № 7125 від 13 березня 2025 року, рахунок на оплату № 7125-13/03-2025 від 13 березня 2025 року, свідоцтво на заняття адвокатською діяльністю; ордер № 1846253 (а.с.81-88).

Відмовлючи позивачу у компенсації витрат на правничу допомогу суд першої інстанції вважав, що оскільки матеріали справи не містять доказів фактичної оплати послуг адвоката, то такі витрати не підлягають відшкодуванню.

Колегі суддів апеляційного суду не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного:

Так, пунктом 4.4 Договору про надання правової допомоги № 10/12-2024 від 10 грудня 2024 року сторони погодили фіксований розмір гонорару - 10 000 грн (п. 5.2 Заявки на виконання доручення № 7125 від 12 лютого 2025 року), а пунктом 4.8 цього Договору - здійснення оплати клієнтом протягом 30 календарних днів з моменту набрання судовим рішенням законної сили на підставі узгодженого та підписаного акта приймання-передачі виконаних робіт.

Отже, сторони Договору про надання правової допомоги № 10/12-2024 від 10 грудня 2024 року передбачили проведення розрахунків після розгляду справи та визначили суму, що підлягає сплаті за надані послуги.

Норми статті 141 ЦПК України передбачають розподіл судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи.

Також, Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено (постанови Верховного суду від 15.06.2021 року у справі № 159/5837/19 та від 22.01.2021 року у справі №925/1137/19)

Суд першої інстанції зазначеного не врахував та прийшов до невірного висновку про відмову у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідач був обізнаний про розгляд справи, що підтверджується поштовим повідомленням, надісланим за його місцем реєстрації, яке вважається врученим відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, а також участю його представника Радинської К.В. у судовому засіданні 04 червня 2025 року, однак не заявляв клопотання про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу (а.с. 103, 109-110).

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Крім того, згідно з пунктом пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг, виходячи із засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що на користь відповідача підлягають відшкодуванню витрати на правову допомогу у розмірі 3 000 грн.

Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, обґрунтованості, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» витрат пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги у сумі 3000 грн.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

У апеляційній скарзі представник ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 8000 грн.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу адвокат надав:

- договір про надання правової допомоги № 07/07-2022-12к від 07 липня 2022 року, яким передбачено представництво інтересів ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» адвокатом Крюковою М.В. у Чернігівському апеляційному суді, що підтверджується відповідним ордером на надання правничої допомоги;

- акт приймання-передачі наданих послуг від 29 липня 2025 року, відповідно до якого адвокат Крюкова М.В. надала ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» правничу допомогу, а клієнт прийняв надані послуги, а саме: правову експертизу документів, складання апеляційної скарги у справі про стягнення кредиторської заборгованості з ОСОБА_1 , подання скарги до суду (4 год.), загальною вартістю 8 000 грн;

- платіжну інструкцію № 7356 від 30 липня 2025 року щодо сплати вказаних послуг.

Суд враховує положення пункту 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи (КМРЄ) державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя (on measures facilitating access to justice) №R(81)7, згідно з якими за винятком особливих обставин сторона, яка виграла справу, в принципі має одержувати від сторони, яка програла справу, відшкодування видатків і витрат, включаючи гонорари адвокатам, котрі вона небезпідставно понесла в зв`язку із провадженням.

Беручи до уваги, що рішення суду першої інстанції позивачем оскаржено лише в частині відмови у відшкодуванні витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, а також враховуючи обсяг виконаних робіт - правову експертизу документів, складання апеляційної скарги у справі про стягнення кредиторської заборгованості з ОСОБА_1 та її подання до суду, що є фактично роботою з підготовки та подання апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 2 000 грн, понесених у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст.141, 258, 263, 374, 376, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» задовольнити частково.

Рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 02 липня 2025 року в частині відмови у відшкодуванні судових витрат пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги - скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» ( місце знаходження: 03150, м.Київ, вул. Загородня буд. 15, оф.118/2, ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн, понесені у суді першої інстанції.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» ( місце знаходження: 03150, м.Київ, вул. Загородня буд. 15, оф.118/2, ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн, понесені у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: