Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/4271/25
Провадження № 2/279/1937/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2025 року м. Коростень

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Івашкевич О.Г., з секретарем судового засідання Маковською Д.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу № 279/4271/25 за позовною заявою Комунального підприємства теплозабезпечення до ОСОБА_1 про стягнення боргу за послуги з теплопостачання,

ВСТАНОВИВ:

До Коростенського міськрайонного суду Житомирської області звернулося Комунальне підприємство теплозабезпечення, в інтересах якого діє представник Баранівська Т.М., з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за послуги з теплопостачання.

В обґрунтування позову зазначає, що з 28 листопада 2021 року підприємство надає послуги з теплопостачання споживачам на підставі договору, який є публічним, та розміщений на офіційному сайті. Відповідач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка знаходиться в житловому будинку, приєднаному до централізованої системи теплопостачання, тому являється абонентом комунального підприємства теплозабезпечення, споживачем послуг з централізованого теплопостачання та використовує такі послуги фактично до сьогодні.

Між позивачем та відповідачем встановились фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг, однак відповідач по справі вчасно не сплачував кошти за надані послуги з теплозабезпечення, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка згідно виписки з особового рахунку № НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , загальна площа 22,1 кв.м.) за період з 01.10.2019 по 01.05.2025 року складає 26199,07 грн.

Оскільки добровільно погашати заборгованість відповідач не бажає, просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь КП "Теплозабезпечення" борг за послуги з теплопостачання у розмірі 26199,07 грн. Також просить суд стягнути понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028 грн. та поштові витрати у розмірі 100 грн.

Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11.08.2025 року відкрито провадження у цивільній справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та встановлено відповідачам строк для подачі відзиву на позов, подання письмових та електронних доказів щодо заперечення проти позову.

Відповідач належним чином повідомлявся про розгляд справи, шляхом неодноразового направлення копії ухвали про відкриття провадження у справі за місцем реєстрації та шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на сайті судової влади. У встановлений строк правом подачі відзиву на позов не скористався, будь яких заяв, клопотань, що стосуються розгляду справи не подав.

До суду повернулися поштові відправлення з довідками про причини повернення(досилання) з відмітками про невручення рекомендованих листів у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

Відповідно до позиції Верховного Суду у справі № 755/17944/18 від 10.05.2023 довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку "відсутній за вказаною адресою" вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду.

Заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.

Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5,8 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами.

Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, пов`язані з наданням житлово-комунальних послуг, а саме комунальної послуги з теплопостачання, які врегульовані Житловим Кодексом України,Законом України "Про житлово-комунальні послуги", Законом України "Про теплопостачання", Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. №630 (до 01.11.2020 року) та Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 21 серпня 2019 р. № 830 (з 01.11.2020 року).

Позивач здійснює господарську діяльність з постачання теплової енергії (теплопостачання).

Відповідач є споживачем комунальної послуги позивача, а саме послуги з постачання теплової енергії (теплопостачання), оскільки з 15.09.2003 року є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухового майна щодо об`єкта нерухомого майна. Зареєстрований та проживає за вказаною адресою, отримує житлово-комунальну послугу позивача.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

У силу ч.4 ст.319 ЦК України власність зобов`язує.

Вказаний будинок приєднанний до централізованої системи теплопостачання.

В матеріалах справи відсутні відомості, що відповідачем не отримуються послуги з теплопостачання, які надає позивач, а також відсутні відомості, що в будинку влаштована система індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання), що половина квартир та нежитлових приміщень цього будинку відокремлена (відключена) від ЦО та ГВП, а також те, що квартира відповідача є відокремленою від ЦО та ГВП, відсутня проектна документації, яка б засвідчувала факт відключення квартири відповідача від мережі централізованого теплопостачання та встановлення у квартирі індивідуального (автономного) опалення.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами (п.2 ч.1 ст. 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Споживачами житлово-комунальних послуг є індивідуальний або колективний споживач (п.13 ч.1 ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"). Індивідуальний споживач це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (п.6 ч.1 ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Частиною 1 ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Одним з основних обов`язків споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії (ст.24 Закону України "Про теплопостачання").

Обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг одночасно покладено як на споживача (відповідача), так і на виконавця (позивача) (п. 1 ч. 2 ст.7., п. 2 ч. 2 ст.8 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Згідно вказаного Закону з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.

Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом.

Договір постачання теплової енергії (теплопостачання) є публічним; повна редакція договору на постачання теплової енергії є загальнодоступною, розміщеною на веб-сайті постачальника.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст.7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Пунктом 5 ч.2 ст.7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що надані житлово-комунальні послуги індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч.1 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

При цьому, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно з п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року №45, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.

Відповідно до ч. 1 п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. №630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. (до 01.11.2020 року).

Відповідно до п.35-37 Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830, розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів. Споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором. Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору.Споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб.

Підпунктом 5 пункту 45 вказаних вище Правил встановлений обов`язок індивідуального споживача оплачувати надану послугу за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, та вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені договором.

Положеннями ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" встановлено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Послуга з постачання теплової енергії передбачена статтею 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Положеннями ч.7 ст.21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Власник (наймач) зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Враховуючи викладене, зобов`язанням споживача є оплата житлово-комунальних послуг, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Згідно правового висновку, викладеного у Постанові Верховного Суду від 14.09.2022 по справі № 201/1807/21: "споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними".

За надані послуги відповідач не сплачував кошти, внаслідок чого, утворилася заборгованість, яка згідно особового рахунку № НОМЕР_1 відкритого на ім`я ОСОБА_1 за період з 01.10.2019 по 30.06.2025 року становить 26199,07 гривень.

Вказаний розмір заборгованості на час розгляду справи відповідачем не оспорений та не спростований, доказів на спростування заявленої суми до стягнення суду не надано.

Станом на день розгляду справи указана заборгованість відповідачем не сплачена.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями ст. 525 ЦК України предбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно зі ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Закріплення принципу змагальності сторін гарантує сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні процесуальні можливості з метою захисту їхніх порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів, зокрема й щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до цієї норми кожна сторона та інша особа, яка бере участь у справі, повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а у випадку неможливості стороною подати докази з поважних причин, суд сприяє особі в їх витребуванні, тим самим сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи (ч. 1 ст. 84 ЦПК України).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач жодних доказів того, що він не споживає послуг, які постачаються до його помешкання КП Теплозабезпечення до суду не надав.

З огляду на норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та встановлені обставини справи, суд виходить із того, що відповідач є споживачем послуг, які надає позивач, правовідносини між сторонами врегульовано Типовим договором про надання послуги з постачання теплової енергії, що відповідачем не спростовано, при цьому відповідач не виконав зобов`язань за типовим договором щодо своєчасної і в повному обсязі оплати за отримані послуги, внаслідок чого виникла заборгованість на суму 26199,07 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача.

Оскільки позов задоволено повністю, відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

Щодо стягнення з відповідача понесених позивачем поштових витрат в розмірі 100 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.140 ЦПК України розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Позивачем надано докази на підтвердження понесених витрат на поштову кореспонденцію у зв`язку з розглядом цієї справи у розмірі 55 грн, а тому вимога щодо стягнення з відповідача витрат на поштову кореспонденцію підлягає задоволенню саме у підтвердженому розмірі.

Керуючись ст. ст. 4,12,19,76-81, 247,258, 259,263-265, 273,279,352,354,355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства теплозабезпечення заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період з 01.10.2019 по 30.06.2025 року у розмірі 26199,07 грн., понесені судові витрати у розмірі 3028 грн. сплаченого судового збору та 55 грн. витрат на поштову кореспонденцію, а всього: 29282 (двадцять дев`ять тисяч двісті вісімдесят дві) гривнi 07 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня його вручення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони та учасники:

Позивач: Комунальне підприємство теплозабезпечення місце знаходження: Житомирська обл., м. Коростень, вул. Шевченка, 8 А, ;

Відповідач : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя: Оксана ІВАШКЕВИЧ