Провадження 2-о/193/50/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14 жовтня 2025 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді Томинця О.В.,

за участі: секретаря судового засідання Оселедець О.І.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи Милки Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в сел. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області у порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про встановлення факту постійного проживання на території України,

В С Т А Н О В И В:

12.08.2025 ОСОБА_1 звернувся до Софіївського районного суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в обґрунтування якої вказав, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Лозно-Олександрівка Білокуракинського району Луганської області. З моменту народження він постійно проживав на території України в Луганській області, але паспорт громадянина України не отримав, мав паспорт колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_1 , виданий 28.04.1983 Білокуракинським РВВС Луганської області, який був ним втрачений.

У зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, вони із дружиною опинились в окупації. Отримавши посвідчення особи на повернення в Україну та після тривалих поневірянь, лише у липні 2025 вони з дружиною змогли потрапити на підконтрольну Україні територію, де на даний час проживають у Криворізькому районі Дніпропетровської області. Таким чином на даний час у нього відсутній документ, який підтверджує факт реєстрації постійного місця проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

При його зверненні із заявою про первинне оформлення паспорта громадянина України до відділу № 9 у м. Кривому Розі ГУДМС України в Дніпропетровській області, 24.07.2025 йому було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту постійного проживання на території України.

У зв`язку з неможливістю отримати паспорт громадянина України, заявник змушений звернутися до суду із цією заявою за якою просив встановити факт його постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року).

Заявник ОСОБА_1 у судовому засіданні свою заяву підтримав і додатково пояснив, що він народився, навчався, працював та постійно проживав у селищі Лозно-Олександрівка Білокуракинського району Луганської області України, одружився із дружиною з сусіднього села с. Овчарове Троїцького району Луганської обалсті, де вони певний час також проживали та де у нього народився син. Лише у 2025 році, опинившись із дружиною в окупації військ РФ він був змушений перетнути кордон України через Білорусь щоб повернутися на територію України, а загалом все життя проживав та працював на території України. Наразі він є внутрішньо переміщеною особою, не має паспорту, що унеможливлює реалізацію його законних прав, а тому просив встановити факт його постійного проживання на території України.

Представник заінтересованої особи, Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Милка Л. у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви ОСОБА_1 , посилаючись на достатність для цього підстав.

Вислухавши пояснення заявника, представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно до п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у смт. Лозно-Олександрівка Білокуракинського району Луганської області, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 1965 року 10 місця 22 числа зроблено відповідний запис за № 37, що підтверджено свідоцтвом про його народження серії НОМЕР_2 від 05.12.2002 (а.с.8).

ОСОБА_1 із досягненням віку ІНФОРМАЦІЯ_3 отримав паспорт колишнього СРСР зразка 1974 року, серії НОМЕР_1 , про що свідчить копія Форми №1 на видачу паспорту, яка містить відомості про те, що заявник постійно проживав у СССР по АДРЕСА_1 (а.с. 15).

19.09.1992 заявник уклав шлюб із гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 19.09.1992, видане Овчаровською сільською радою Троїцького району Луганської області (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_5 у подружжя народився син ОСОБА_3 , місце народження згідно свідоцтва про народження, серії НОМЕР_4 від 03.07.1993, - с. Овчарово Троїцького району Луганської області, а у графі батько вказаний заявник, його національність вказана «українець» (а.с. 10).

Згідно записів трудової книжки, серії НОМЕР_5 заповненої 28.03.1988 на ім`я ОСОБА_1 відділом кадрів коксохімічного заводу республіканського промислового об`єднання «Укркокс» відображена його трудова діяльність винятково на території УРСР та України, зокрема, із записів за порядковими №№ 7,8, 13, міститься запис про роботу ОСОБА_1 на сезонних роботах за період з 04.06.1990 по 30.11.1990 та з 01.04.1992 по 05.11.1992 у когоспі "Заріччя" Білокуракинського району Ворошилоградської (нині Луганської) області УРСР.

Також із записів трудової книжки за № 9 та 10 від 20.04.1991 міститься запис про тимчасое прийняття ОСОБА_1 на будівельні роботи згідно договору до колгоспу "Зоря" Білокуракинського району Ворошилоградської області УРСР, де він пропрпцював до 27.11.1991. Як вже зазанчалося, після звільнення з 05.11.1992 зколгоспу «Заріччя» ОСОБА_1 працював на Солідарненському елеваторі, також розташованого в Луганській області (а.с. 23-24).

Таким чином із наведених вище доказів, доводи заявника знайшли документальне підтвердженого того, що ОСОБА_1 з моменту народження постійно перебував та проживав на території України, всю свою трудову діяльність здійснював на підприємствах, розташованих у Луганській області. Заявник створив сім`ю в Україні з якою проживав також на території Луганської області.

Лише внаслідок вторгнення РФ на територію України 24.02.2022, він разом із дружиною опинився в окупації, і з метою повернення на територію України він 03.07.2025 був вимушений в`їхати на територію Білорусії, про що свідчить відповідна відмітка у посвідченні особи на повернення України серії НОМЕР_6 виданого 02.07.2025 на ім`я заявника, отримавши вказаний документ заявник на наступний день одразу перетнув кордон із Україною, повернувшись на її територію, таким чином заявником доведено та підтверджено належними доказами, що станом на 24.08.1991 ОСОБА_1 постійно проживав на території України, відомостей про те, що він є громадянином іншої держави матеріали справи не містять.

Згідно акту про встановлення факту проживання без реєстрації, складеного депутатами Вакулівської сільської ради та старостою Нововасилівського СО Криворізького району Дніпропетровської області у присутності свідка-сусіда ОСОБА_4 від 08.08.2025, заявник ОСОБА_1 фактично проживає без реєстрації місця проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , з 06.07.2025, разом із ним проживає і його дружина ОСОБА_5 (а.с.20).

Як вказував заявник, у зв`язку із потребою в оформленні паспорта громадянина України він звернувся до відділу № 9 у м. Кривому Розі ГУ ДМС у Дніпропетровській області, однак листом йому було відмовлено в оформленні паспорта громадянина України та рекомендовано звернутись до суду (а.с. 21-22).

Тлумачення статті 315 ЦПК України перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщозакономне визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому не виключається встановлення факту постійного проживання на території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановленихцим Кодексом.

Як встановлено ст. 13 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право вiльно пересуватися i обирати собі місце проживання у межах кожної держави; кожна людина має право покинути будь-яку країну, включаючи й свою власну, i повертатися у свою країну.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»).

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і, залежно від підстав цього встановлення, предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Отже, на підставі статті 8 Закону України «Про громадянство України» встановлюється набуття громадянства України.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року, зі змінами, суд повинен навести в рішенні докази в підтвердження висновку про обставини, що мають значення для вирішення справи, а при задоволенні заяви чітко викласти встановлені факти. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, визначений Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27.03.2001 № 215.

Згідно з п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 або проживання в Україні за станом на 13.11.1991.

Пунктом 8 цього Порядку визначено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом 24.08.1991 постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: 1) заяву про встановлення належності до громадянства України; 2) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); 3) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24.08.1991.

Приймаючи до уваги те, що встановлення факту постійного проживання на території України має для заявника юридичне значення, оскільки необхідне йому для отримання паспорту громадянина України, та не порушує прав та інтересів інших осіб, в тому числі прав заінтересованої особи, враховуючі наявність доказів на підтвердження факту постійного проживання на території України впродовж життя та зокрема станом на 24.08.1991, суд вважає, що заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

Суд також приймає до уваги обмежену можливість у наданні заявником доказів на підтвердження факту його постійного проживання на момент проголошення незалежності України, адже Білокуракинський та Троїцький райони Луганської області та саме місто Луганськ тимчасово окуповані незаконними збройними формуруваннями та регулярними збройними військами РФ, а тому можливості в отриманні з відповідних районних та обласних архівних установ документів про постійне проживання, навчання, трудову діяльність стосовно ОСОБА_1 відсутні.

Керуючись ст. 259, 263-265, 268, 293, 294, 315-319, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , - задовольнити повністю.

Установити факт постійного проживання ОСОБА_1 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_2 у смт. Лозно-Олександрівка Білокуракинського району Луганської області, на території України станом на 24 серпня 1991 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.

У разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, апеляційна скарга подається у той же строк з дня виготовлення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дані заявника: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: відсутній, фактичне місце постійного проживання: АДРЕСА_3 ;

Дані заінтересованої особи: Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, , місцезнаходження: вул. Л.Бородича, буд. № 3, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50086.

Повний текст рішення суду виготовлено 16.10.2025.

Суддя О. В. Томинець