справа № 442/6328/23
провадження № 61-9003св24
Судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Литвиненко І. В. на постанову Верховного Суду від 06 серпня 2025 року у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: судді-доповідача - Петрова Є. В., суддів: Грушицького А. І., Ігнатенка В. М., Литвиненко І. В., Пророка В. В., у справі за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про визнання права іпотекодержателя.
На підставі статті 35 ЦПК України висловлюю окрему думку на вказану постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду з таких підстав.
Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області рішенням від 20 листопада 2023 року у задоволенні позову АТ «УкрСиббанк» відмовив.
Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.
Водночас добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень.
Аналізуючи наявні у справі докази, зважаючи, що на момент набуття спірного нерухомого майна відомості щодо іпотеки були відсутні у відповідному реєстрі, позивач не довів недобросовісність набувачів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Суд не взяв до уваги заяву сторони відповідачів про сплив позовної давності, зазначивши, що сплив позовної давності є підставою для відмови у позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Оскільки заявлені АТ «УкрСиббанк» вимоги є необґрунтованими, то у задоволенні позову належить відмовити саме з цієї підстави.
Львівський апеляційний суд постановою від 13 травня 2024 року апеляційну скаргу АТ «УкрСиббанк» задовольнив частково.
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 листопада 2023 року скасував і ухвалив нове судове рішення, яким у задоволенні позову АТ «УкрСиббанк» відмовив у зв`язку зі спливом позовної давності.

Апеляційний суд мотивував постанову тим, що у справі з належною позовною вимогою (зокрема, про визнання прав іпотекодержателя) суд має враховувати наявність / відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Відсутність у Державному реєстрі іпотек означених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно.

У період набрання рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 вересня 2016 року у справі № 442/1466/16 про визнання іпотеки припиненою законної сили до моменту його скасування апеляційним судом ОСОБА_5 здійснила відчуження предметів іпотеки, а саме: 19 жовтня 2016 року ОСОБА_5 продала квартиру АДРЕСА_1 на користь свого батька ОСОБА_3 , який 09 грудня 2016 року подарував квартиру ОСОБА_2 ; 21 жовтня 2016 року ОСОБА_5 продала своєму батькові ОСОБА_3 1/3 частку житлового будинку АДРЕСА_2 .

Таким чином, оскільки іпотека поширює свою дію на спірне нерухоме майно і таке було відчужене в період набрання рішенням суду у справі № 442/1466/16 законної сили до моменту його скасування апеляційним судом, а факт обізнаності набувачів іпотечного майна щодо перебування нерухомого майна в іпотеці не має істотного значення, колегія суддів вважала, що наявність / відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувачів майна за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження, сама собою не має визначального значення. Отже, вимога АТ «УкрСиббанк» про визнання права іпотекодержателя є обґрунтованою.

Водночас, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).

Звертаючись до суду з цим позовом 07 вересня 2023 року, позивачне зазначав, що пропустив позовну давність і, відповідно, не просив поновити строк звернення до суду.

Із матеріалів справи відомо, що про порушення своїх прав відповідачами та третьою особою позивач довідався у листопаді 2017 року, що підтверджується постановою Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 442/1773/17, у якій суд касаційної інстанції залишив без змін рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 червня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 серпня 2019 року, якими відмовлено у задоволенні позову АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, про те, що ОСОБА_2 09 грудня 2016 року набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі укладеного із ОСОБА_3 договору дарування позивачу було відомо не пізніше, ніж 08 листопада 2017 року, оскільки ці обставини стали підставою для звернення АТ «УкрСиббанк» до суду з позовом у справі № 442/1773/17.

Отже, встановивши, що перебіг позовної давності щодо вимог про визнання права іпотекодержателя розпочався 08 листопада 2017 року, однак АТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з цим позовом лише 07 вересня 2023 року, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності.

У червні 2024 року АТ «УкрСиббанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 листопада 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 13 травня 2024 рокуі ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Верховний Суд постановою від 06 серпня 2025 року касаційну скаргу АТ «УкрСиббанк» задовольнив.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 листопада 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 13 травня 2024 року скасував і ухвалив нове рішення.

Позов АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_5 , про визнання права іпотекодержателя задовольнив.

Визнав за АТ «УкрСиббанк» право іпотекодержателя за договорами іпотеки від 21 вересня 2006 року, укладеними між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 , стосовно об`єктів нерухомого майна, а саме: квартири, загальною площею 43,6 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 106, та житлового будинку, загальною площею 59,6 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 06.

Стягнув із ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» судовий збір, понесений у зв`язку із розглядом справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, у розмірі 4 473 (чотири тисячі чотириста сімдесят три) грн 33 коп.

Стягнув із ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» судовий збір, понесений у зв`язку із розглядом справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, у розмірі 4 473 (чотири тисячі чотириста сімдесят три) грн 33 коп.

Стягнув із ОСОБА_3 на користь АТ «УкрСиббанк» судовий збір, понесений у зв`язку із розглядом справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, у розмірі 4 473 (чотири тисячі чотириста сімдесят три) грн 33 коп.

Не можу погодитись з постановою колегії суддів Верховного Суду в частині стягнення судових витрат з наступних міркувань.

Відповідно до частини другої статті 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

Позивач у цій справі прагне захистити порушене, на його думку, право шляхом визнання за собою права іпотекодержателя за чинним договором іпотеки.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 9.8 постанови від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) зазначила, що у випадку якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту є звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя.

Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір».

За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, ставка судового збору - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб(частина друга статті 4 Закону України «Про судовий збір»).

За подання касаційної скарги на рішення суду, ставка судового визначалась у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала, що майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці.

Різновидами майнових спорів є також спори,пов`язані з підтверженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 910/13737/19 (провадження № 12-36гс20) та у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 вересня 2023 року у справі № 758/5118/21.

За змістом статей 36-38 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, тобто задовольнити свої майнові вимоги, забезпечені іпотекою, шляхом позасудового врегулювання.

Таке позасудове врегулювання може бути вчинене у формі передачі іпотекодержателю права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Поряд із цим статтями 39 та 41 Закону України «Про іпотеку» врегульовано порядок реалізації нерухомого майна, що є предметом іпотеки, за рішенням суду.

Отже, на підставі договору іпотеки іпотекодержатель має право ініціювати звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку з посиланням на обставини щодо невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання або в позасудовому порядку, внаслідок чого право власності іпотекодавця на майно може припинитися в порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Звідси задоволення судом позовної вимоги про визнання права іпотекодержателя надає позивачу можливість у майбутньому в разі порушення боржником основного зобов`ання виконання якого забезпечено іпотекою, звернути стягнення на предмет іпотеки в судовому або позасудовому порядку, а наслідком такого звернення буде набуття іпотекодержателем майна - самого предмета іпотеки у разі передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або грошових коштів у разі реалізації предмета іпотеки. Тобто вимога про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна пов`язана з майновим інтересом, що свідчить про її майновий характер.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 жовтня 2023 року у справі №906/1026/22.

А відтак, з відповідачів підлягав стягненню судовий збір, як за вимогу майнового характеру, виходячи з вартості предмета іпотеки.

Суддя І. В. Литвиненко