Справа № 276/1546/25
Провадження по справі №2/276/833/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року селище Хорошів

Хорошівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Бобра Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Свиридок А.В.,

розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Філії Житомирського обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк україни», треті особи: ОСОБА_2 , Черняхівська державна нотаріальна контора про припинення обтяження (заборони відчуження) нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду із позовом до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Філії Житомирського обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк україни» про припинення обтяження (заборони відчуження) нерухомого майна, мотивуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 , який фактично прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав після смерті брата ОСОБА_4 , що був власником житлового будинку загальною площею 52,4 кв.м., що розташований в АДРЕСА_1 . Позивач зазначає, що вказаний житловий будинок її батько після прийняття спадщини розібрав та почав будівництво нового житлового будинку, будівництво якого було завершено у 1992 році, однак право власності на даний будинок оформлено не було. Позивач стверджує, що після смерті її батька ОСОБА_3 вона звернулась до суду і рішенням Хорошівського районного суду Житомирської області від 19.05.2025 по справі №276/291/25 її позовні вимоги, що полягали у визначенні прав та обов`язків забудовника, введення до експлуатації і оформлення у власність частки житлого будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, було задоволено. У подальшому, з метою виготовлення правовстановлюючих документів позивач звернулась до Центру надання адміністративних послуг Хорошівської селищної ради, де отримала інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про те, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження заборону (архівний запис) з реєстраційним номером 3013656, підстава обтяження повідомлення, б/н, Ощадбанк, об`єкт обтяження: невизначене майно, не вказано, состав ціле, состояние: добудоване, статус: жиле Житомирська обл., Володарськ- Волинський р-н , смт. Володарськ-Волинський, власник: ОСОБА_5 , архівна дата ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач стверджує, що громадянка ОСОБА_5 не була власницею та ніколи не проживала в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , і позивачу є взагалі невідомою. Вказані обставини змусили позивача звернутись до суду з даним позовом, в якому остання просить припинити обтяження на нерхоме майно у виді заборони реєстраційний номер 3013656, що зареєстроване в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 24.03.2006 року реєстратором Володарсько-Волинська державна нотаріальна контора, архівний номер1987464Zitomir10, архівна дата: 03.04.2000, дата виникнення: 05.12.1989, № реєстра 33.

Ухвалою Хорошівського районного суду Житомирської області від 03.09.2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

18.09.2025 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про припинення обтяження (заборони відчуження) нерухомого майна з мотивів пред`явлення позову до неналежного відповідача, яким є АТ «Ощадбанк». В обґрунтування наведеного представник відповідача зазначив, що відповідно до наведеної позивачем інформації про заборону на нерухоме майно підставою її виникнення є повідомлення Держбанку, до якого АТ «Ощадбанк» не має відношення та не є його правонаступником. Крім того, представник вказує, що АТ «Ощадбанк» як юридична особа створено 31.12.1991 року у формі Державного спеціалізованого комерційного ощадного банку України і по зобов`язанню, яке виникло на підставі повідомлення Держбанку від 1989 року, не може нести будь-яку відповідальність, оскільки на дату виникнення такого повідомлення ні АТ «Державний ощадний банк України», ні юридичних осіб, які у подальшому стали його правонаступниками, ще не існувало.

Окрім того, представник відповідача зазначив, що позивачка не є боржником АТ "Ощадбанк", договори між АТ "Ощадбанк" та позивачкою, а також рахунки на її прізвище для обслуговування кредитних договорів відсутні. Також позивачкою не наведено доказів, які б свідчили про існування перешкод щодо реалізації нею права розпорядження власністю (нерухомим майном) та не наведено доказів, які б вказували на вину Банку в реалізації позивачкою своїх прав. Отже, АТ "Ощадбанк" не може відповідати за зобов`язаннями, стороною яких не був, тому представник просив відмовити у задоволенні позовних вимог до АТ "Ощадбанк" в повному обсязі.

Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З урахуванням викладеного, відсутності клопотань сторін про призначення розгляду справи в судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами.

У зв`язку із здійсненням судом розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до частини 1 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зокрема, частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що рішенням Хорошівського районного суду Житомирської області від 19.05.2025 по справі №276/291/25 за ОСОБА_1 визнано в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , права та обов`язки забудовника щодо частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , з правом введення і здачі зазначеної частки житлового будинку в експлуатацію та отримання документів про право власності.

За адресою, де розташований вище вказаний житловий будинок, а саме АДРЕСА_1 , на невизначене майно, в т.ч. будинок, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна існує обтяження у виді заборони на нерухоме майно реєстраційний номер 3013656, що зареєстрована 24.03.2006 року реєстратором Володарсько-Волинська державна нотаріальна контора, підстава виникнення: повідомлення, б/н, Держбанк, архівний номер1987464Zitomir10, архівна дата: 03.04.2000, дата виникнення: 05.12.1989, № реєстра 33.

Із довідки керуючої ТВБВ №10005/020 від 24.06.2025 року №9 слідує, що станом на 24.06.2025 року в Житомирському обласному управлінні АТ «Ощадбанк» по клієнту ОСОБА_3 арештів та заборгованостей немає, АТ «Ощадбанк» не заперечує у знятті заборони.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України).

Тлумачення, як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (див. зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі N 180/1735/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі N 520/1185/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі N 214/7462/20).

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі N 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі N 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі N 209/3085/20).

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі N 638/2304/17 (провадження N 61-2417сво19)).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі N 582/18/21 (провадження N 61-20968 сво 21)).

Судом встановлено, що позивачкою не наведено доказів, які б свідчили про існування перешкод щодо реалізації нею права розпорядження власністю (нерухомим майном) та не наведено доказів, які б вказували на вину АТ "Ощадбанк" в неможливості реалізації позивачкою її прав.

Крім того, проведення реєстраційних дій із нерухомим майном на території України законодавцем віднесено до функцій державних реєстраторів, Банки не наділені такими повноваженнями, тобто не є суб`єктом організаційної системи державної реєстрації прав. Неналежність відповідача АТ «Ощадбанк» підтверджується тим, що Банк жодною дією чи бездіяльністю не перешкоджає позивачу користуватися та розпоряджатися нерухомістю та не вчиняє інших дій, які б порушували права та інтереси позивача.

Як роз`яснено в абзаці 2 п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення в цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 р. що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК) ( 1618-15 ), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Судом також встановлено, що запис про обтяження - заборону (архівний запис) з реєстраційним номером 3013656, що міститься в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, внесено на підставі повідомлення, б/н, Держбанку, дата виникнення якого 05.12.1989 року. Водночас відповідач АТ «Державний ощадний банк України» не є правонаступником Держбанку і як юридична особа було створено лише 31.12.1991 року відповідно до Закону України від 20.03.1991 «Про банки і банківську діяльність» у формі Державного спеціалізованого комерційного ощадного банку України, після чого перетворено у ВАТ «Ощадбанк», яке у подальшому змінило найменування на ПАТ «Державний ощадний банк України», скорочена назва АТ «Ощадбанк».

Таким чином, оскільки на дату виникнення повідомлення Держбанку від 1989 року ні АТ «Державний ощадний банк України», ні юридичних осіб, які у подальшому стали його правонаступниками, ще не існувало, то АТ "Ощадбанк" не може відповідати за зобов`язаннями, стороною яких не був.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц зазначено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову (див. висновок Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі №761/42332/17).

Суд дійшов висновку, що у даній справі АТ «Державний ощадний банк України» не є належним відповідачем, оскільки не є суб`єктом матеріально-правових відносин сторін та не має перед позивачем обов`язків, які з них випливають.

Якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону) (частина перша статті 8 ЦК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 вересня 2023 року у справі №295/7291/20 зроблено висновок, що:

"у справі, що переглядається: ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання іпотеки припиненою, скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку. В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що зобов`язання за кредитним договором припинилося у зв`язку з припиненням без правонаступників юридичної особи - позикодавця, а тому є припиненою й іпотека. Вважала нотаріуса належним відповідачем за такими вимогами, оскільки лише нотаріус має повноваження зняти заборону на відчуження іпотечного майна; суди не звернули увагу, що зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи як у добровільному, так і за примусовому порядку її ліквідації. Стаття 609 ЦК України поширюється на договірні, недоговірні, основні та додаткові (акцесорні) зобов`язання; з урахуванням установлених обставин у цій справі, положень статті 609 ЦК України, ліквідації юридичної особи позикодавця (ПАТ КБ "Західінкомбанк") за кредитним договором від 26 грудня 2006 року N 261206/2203-271, укладеним між КБ "Західінкомбанк" та ОСОБА_2, існують підстави для висновку про припинення зобов`язань за кредитним договором, та внаслідок цього припинення права іпотеки за договором іпотеки від 26 грудня 2006 року N 271, який укладений між ПАТ КБ "Західінкомбанк" та ОСОБА_1;

касаційний суд зауважує, що належним відповідачем за вимогами про визнання іпотеки припиненою, скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку є ПАТ "Західінкомбанк", щодо якого 03 травня 2019 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про державну реєстрацію припинення без правонаступника юридичної особи. Проте, запис про реєстрацію обтяження не скасований, адже повідомлення про припинення іпотеки у порядку статті 74 Закону України "Про нотаріат" не подано. Наявність такого запису порушує право власника предмета іпотеки.

Тлумачення частини першої статті 8 ЦК України свідчить: законодавець визначив порядок усунення прогалин в приватному праві. Приватні відносини є різноманітними, а соціальне життя рухливе. У зв`язку з цим може виникнути необхідність визначення певного правила, яке не закріплено в приватно-правових нормах безпосередньо; умовами застосування аналогії закону є те, що: відносини, до яких застосовується аналогія, охоплюються предметом цивільно-правового регулювання (статті 1, 9 ЦК); наявність прогалини в їх регулюванні (прогалини в праві); відсутній регулятор, який визначав би правило поведінки учасників приватних відносин (норми акту цивільного законодавства або договору); існують правові норми, що регулюють подібні за змістом відносини; застосування аналогії закону не повинно суперечити суті цих відносин.

У постанові від 13.06.2024 №333/8899/21 Верховний суд зауважив, що можуть існувати випадки, коли "відсутня" особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації). Касаційний суд констатує, що в ЦК України є прогалина та відсутній регулятор, який визначав би правило поведінки учасників приватних відносин для випадку, коли "відсутня" особа, яка має відповідати за позовом, тобто, бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації). Подібною нормою є абзац третій частини четвертої статті 277 ЦК України, відповідно до якої, якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, то фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування (абзац третій частини четвертої статті 277 ЦК України). Тому Касаційний Суд підкреслює, що коли "відсутня" особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації), то особа (іпотекодавець) може звернутися із заявою про встановлення факту припинення іпотеки, скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку згідно з абзацом третім частини четвертої статті 277 ЦК України, яка підлягає застосуванню на підставі аналогії закону ".

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд розглядає в порядку окремого провадження. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України, частини четверта, шоста статті 294 ЦПК України).

ЦПК України не визначено осіб, які є заінтересованими у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які суд розглядає в порядку окремого провадження. Коло заінтересованих осіб визначається залежно від мети встановлення фактів, взаємовідносин таких осіб із заявником у зв`язку з фактами, які підлягають встановленню, і які можуть вплинути на їх права та обов`язки. Неправильне визначення такої особи заявником не є підставою для відмови у задоволенні заяви, оскільки заінтересовані особи повинні бути залучені до участі у справі також з ініціативи суду або можуть вступити у справу з власної ініціативи.

У зазначеній постанові касаційний суд також акцентує увагу, що рішення суду за заявою іпотекодавця про встановлення факту припинення іпотеки, коли "відсутня" особа - іпотекодержатель, яка має відповідати за позовом (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації без правонаступників), є підставою для скасування заборони відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Зважаючи на вище викладене, суд дійшов висновку, що АТ «Державний ощадний банк України» не є стороною зобов`язальних відносин з позивачем, і у нього, як і у позивача, відсутні зобов`язання один перед одним, тому у цій справі АТ «Державний ощадний банк України» не є належним відповідачем. Належним відповідачем за вимогою про припинення обтяження (заборони відчуження) нерухомого майна є саме Держбанк, проте його діяльність припинена без правонаступника. Водночас запис про реєстрацію обтяження, у вигляді заборони на нерухоме майно, що виникла на підставі повідомлення Держбанку від 05.12.1989 року, не скасований, а наявність такого запису порушує права позивача.

Таким чином, у випадку, коли "відсутня" особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації), то особа може звернутися із заявою про встановлення факту припинення заборони, скасування відповідних обтяжень в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно з абзацом третім частини четвертої статті 277 ЦК України, яка підлягає застосуванню на підставі аналогії закону, оскільки за «відсутності» особи, яка має відповідати за позовом (припинення юридичної особи внаслідок ліквідації без правонаступників), позивач не має іншої можливості, ніж як на підставі рішення суду скасувати заборону належного йому на праві власності нерухомого майна.

Статтею 81 ЦПК України визначено обов`язок сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 76-80 ЦПК України визначені основні положення про докази, відповідно до яких доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З огляду на вказане вище, суд дійшов висновку, що узадоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Філії Житомирського обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк україни», треті особи: ОСОБА_2 , Черняхівська державна нотаріальна контора про припинення обтяження (заборони відчуження) нерухомого майна слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 133, 141, 247, 263-265, 274-282 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Філії Житомирського обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк україни», треті особи: ОСОБА_2 , Черняхівська державна нотаріальна контора про припинення обтяження (заборони відчуження) нерухомого майна відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», місцезнаходження: 01001, місто Київ, вулиця Госпітальна, будинок 12-Г, .

Третя особа 1: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 .

Третя особа 2: Черняхівська державна нотаріальна контора, місцезнаходження: 12301, смт. Черняхів, вул. Шевченка, буд. 4, .

Головуючий суддя: Д.О. Бобер