Справа№592/51/25
Провадження №2/592/868/25

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2025 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого: судді Бичкова І. Г. ,

за участю секретаря судового засідання: Зінченко Г. С. ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми цивільну справу за позовом комунального некомерційного підприємства Великописарівська лікарня Великописарівської селищної ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів в якості відшкодування витрат на навчання, -

В С Т А Н О В И В :

02.01.2025 представниця позивача комунальне некомерційне підприємство Великописарівська лікарня Великописарівської селищної ради (42800, Сумська обл. , Охтирський р-н, смт Велика Писарівка, вул. Коцюбинського, буд. 5, ) адвокат Якименко Ольга Ігорівна звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) , в якому вона просила суд: 1. Стягнути з ОСОБА_1 на користь комунального некомерційного підприємства Великописарівська лікарня Великописарівської селищної ради грошові кошти у розмірі 147243 грн. 00 коп. . 2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь комунального некомерційного підприємства Великописарівська лікарня Великописарівської селищної ради усі судові витрати. Позовні вимоги представниця позивача комунального некомерційного підприємства Великописарівська лікарня Великописарівської селищної ради адвокат Якименко Ольга Ігорівна мотивувала тим, що на підставі рішення приймальної комісії наказом відповідального секретаря відбіркової комісії МФ Сумського державного університету № 1376-ІІІ від 10.08.2016 ОСОБА_2 була зарахована на перший курс Сумського державного університету на підготовку за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліст на умовах оплати вартості навчання за рахунок коштів юридичних осіб або фізичних осіб. Між комунальним некомерційним підприємством Великописарівська лікарня Великописарівської селищної ради та ОСОБА_3 було укладено договір Про надання освітніх послуг з підготовки фахівців з вищою освітою № 7244 від 03.08.2016 про оплату за навчання в Сумському державному університеті та за проходження інтернатури. Згідно умовам укладеного договору ОСОБА_3 зобов`язується після закінчення навчання та проходження інтернатури відпрацювати в медичних закладах Великописарівського району по спеціальності лікувальна справа протягом 5 років, а у разі відмови від проходження навчання, проходження інтернатури або відрахування із Сумського державного університету та інтернатури, а також відмови від відпрацювання протягом 5 років після проходження інтернатури відшкодувати Великописарівській ЦРЛ вартість навчання в установленому порядку. 23.06.2022 ОСОБА_4 було присуджено освітньо-кваліфікаційний рівень за спеціальністю 222.6 Медицина, було видано документ про вищу освіту у зв`язку із завершенням навчання. 31.08.2024 ОСОБА_4 було присвоєно звання лікаря-спеціаліста, про що було видано сертифікат та її було відраховано із числа лікарів-інтернів навчального закладу у зв`язку із завершенням навчання. Однак, після завершення навчання та проходження інтернатури ОСОБА_4 не прибула до комунального некомерційного підприємства Великописарівська лікарня Великописарівської селищної ради з метою відпрацювання в медичних закладах Великописарівського району за спеціальністю медицина впродовж 5 років на виконання умов договору Про надання освітніх послуг з підготовки фахівців з вищою освітою № 7244 від 03.08.2016, чим порушила умови даного договору в частині зобов`язання відпрацювати після закінчення навчального закладу 5 років, добровільно взяті на себе цивільно-правові зобов`язання. Представниця комунального некомерційного підприємства Великописарівська лікарня Великописарівської селищної ради адвокат Якименко Ольга Ігорівна просить кошти, витрачені з місцевого бюджету Великописарівської селищної територіальної громади на навчання ОСОБА_4 у закладі вищої освіти кошти в сумі 147243 грн. 00 коп. , стягнути з відповідачки. Представниця позивача комунального некомерційного підприємства Великописарівська лікарня Великописарівської селищної ради адвокат Якименко Ольга Ігорівна позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити (вхідний № 73/25 від 02.01.2025) (а. с. 1-10) .

Відповідачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Жалковський Володимир Юрійович позов не визнають та просять відмовити в його задоволенні позову. Не оспорюючи факту навчання у вищому навчальному закладі, вони посилались на те, що зі сторони позивача було порушено умови договору Про надання освітніх послуг з підготовки фахівців з вищою освітою № 7244 від 03.08.2016, відповідно до умов якого позивач зобов`язувався оплатити за навчання ОСОБА_4 в Сумському державному університеті та за проходження інтернатури, чого не було дотримано. Відповідно до умов договору Великописарівська ЦРЛ зобов`язується проводити фінансування за період проходження відповідачкою інтернатури в Сумському державному університеті в розмірі 100 % за навчальний рік щосеместрово. Однак, позивач відмовив відповідачці у фінансуванні проходження інтернатури, через що ОСОБА_4 самостійно звернулась до Сумського державного університету та уклала договір Про надання освітніх послуг з підготовки фахівців з вищою освітою в частині підготовки інтерна між навчальним закладом та фізичною особою від 04.07.2022 № 06.05-202211/014, щодо проведення підготовки в інтернатурі за спеціальністю Патологічна анатомія . Навчання з підготовки інтернів відповідачка проходила в Сумському державному університеті на умовах контракту з 01.08.2022 до 31.01.2024. Після закінчення інтернатури, отримання сертифікату лікаря-спеціаліста про атестацію та присвоєння звання лікаря-спеціаліста за спеціальністю Патологічна анатомія , з метою виконання вимог Договору № 7244 від 03.08.2016 щодо працевлаштування та відпрацювання в медичному закладі Великописарівського району протягом 5 років, ОСОБА_4 звернулась до комунального некомерційного підприємства Великописарівська лікарня Великописарівської селищної ради, де їй було відмовлено у працевлаштуванні, враховуючи відсутність потреби у спеціалістах вузького направлення патологічна анатомія, за відсутності посада лікаря-патологоанатома та патологоанатомічного відділення. Представник відповідачки ОСОБА_4 адвокат Жалковський В. Ю. зауважив на тому, що, відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Згідно ст. 53 Конституції України, громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі (вхідний № 4859/25 від 05.02.2025) (а. с. 46-50) .

Дослідивши позиції сторін, надані пояснення, перевіривши письмові докази справи, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до положень ч. ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Судовим розглядом було встановлено, що на підставі рішення приймальної комісії наказом відповідального секретаря відбіркової комісії МФ Сумського державного університету № 1376-ІІІ від 10.08.2016 ОСОБА_3 була зарахована на перший курс Сумського державного університету за спеціальністю Медицина на умовах оплати вартості навчання за рахунок коштів юридичних осіб або фізичних осіб.

Між Сумським державним університетом, Великописарівською ЦРЛ та ОСОБА_3 було укладено договір Про надання освітніх послуг з підготовки фахівців з вищої освіти від 03.08.2016 № 7244, з терміном навчання з 01.09.2016 до 30.06.2022.

Відповідно до п. 2.3. договору виконавець Сумський державний університет зобов`язується після закінчення підготовки студента забезпечити в подальшому проходженні інтернатури за спеціальністю Медицина , склавши додатковий договір на термін проходження інтернатури та оплату.

Відповідно до положення пункту 3.3. договору замовник Великописарівська ЦРЛ зобов`язується після закінчення одержувачем навчального закладу надати йому місце працевлаштування відповідно до отриманої кваліфікації.

П. 5.3. договору визначено, що замовник вносить плату за навчання щосеместрово (до початку кожного семестру у відповідності з графіком навчального процесу) . Загальна вартість освітніх послуг становить 132200 грн. . Додатковою угодою від 01.03.2017 до договору п. 5.6. викладено в редакції: Загальна вартість освітніх послуг становить 147243 грн. 00 коп. .

П. 1 договору визначено, що виконавець брав не себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити надання одержувачу навчальної освітньої послуги за денною формою навчання з отримання ступеню вищої освіти (освітньо-кваліфікаційного рівня) спеціаліст за спеціальністю (напрямком підготовки) 222.6 Медицина, Медицина з обсягом навантаження 360 кредитів Європейської кредитної трансферно-накопичувальної системи.

Замовник Великописарівська ЦРЛ зобов`язується проводити фінансування за період проходження інтернатури в Сумському державному університеті в розмірі 100 % за навчальний рік щосеместрово (п. 1.4. ) . За невиконання, або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством (п. 2.1. ) .

Згідно наказу ректора Сумського державного університету № 0433-ІІ від 23.06.2022 Про завершення навчання ОСОБА_4 було присуджено освітньо-кваліфікаційний рівень за спеціальністю 222.6 Медицина, видано диплом спеціаліста серії НОМЕР_2 про закінчення у 2022 році Сумського державного університету за освітньою програмою Медицина, спеціальність Медицина, професійна кваліфікація лікар.

Між ОСОБА_4 та Сумським державним університетом було укладено договір про надання освітніх послуг в частині підготовки інтерна між навчальним закладом та фізичною особою від 04.07.2022 № 06.05-202211/014 щодо проведення підготовки в інтернатурі за спеціальністю Патологічна анатомія .

Реєстром платіжних доручень розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів, наданим Сумським державним університетом, ОСОБА_4 на рахунок навчального закладу було сплачено кошти за призначенням оплата за інтернатуру відповідно договору в загальній сумі 24780 грн. .

Згідно довідці від 31.01.2024 № 60.35/0011 ОСОБА_4 проходила навчання з підготовки інтернів в Сумському державному університеті на умовах контракту з 01.08.2022 до 31.01.2024.

Наказом ректора Сумського державного університету від 31.01.2024 Про завершення навчання ОСОБА_4 отримала сертифікату лікаря-спеціаліста серії СП № 05408289/01422 від 31.01.2024 про атестацію та присвоєння звання лікаря-спеціаліста за спеціальністю Патологічна анатомія .

Зі змісту листа комунального некомерційного підприємства Великописарівська лікарня Великописарівської селищної ради від 28.11.2024 № 01-24/426 вбачається, що в штатному розписі лікарні відсутня посада лікаря-патологоанатома. В лікарні немає патологоанатомічного відділення.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання) , а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання вид цивільних правовідносин. Як будь-яке цивільне правовідношення, зобов`язання складається з декількох елементів, основними серед яких є суб`єкт, об`єкт і зміст правовідношення.

Суб`єктами зобов`язання завжди є визначені конкретні особи: кредитор і боржник.

Юридичним об`єктом зобов`язання є та поведінка особи, яку вправі вимагати кредитор. Ця поведінка може полягати у здійсненні боржником певних позитивних дій або в утриманні від здійснення певних дій. Наведений у даній статті перелік таких позитивних дій є орієнтовним і не вичерпним. Що стосується утримання від вчинення певних дій, то воно як правило, не є самостійним об`єктом зобов`язання, а лише супроводжує активні дії однієї з сторін з метою найбільшого задоволення інтересів другої. Слід також зазначити про те, що зобов`язання, об`єктом яких є здійснення боржником однієї єдиної дії, є нечисленними. Набагато частіше боржник повинен вчинити не одну, а ряд позитивних дій, як однорідних, так і неоднорідних за характером (приклад) або утриматися не від одної певної дії, а від дій певного роду.

Що стосується матеріального об`єкта зобов`язання або, як його частіше називають, предмета виконання, то ним можуть бути речі, гроші й інше майно, а також дії, що не мають матеріальної оцінки, як наприклад, у безоплатному договорі доручення.

Зміст зобов`язання утворюють суб`єктивні права й обов`язки його учасників, переважно, майнового характеру.

Як будь-які інші цивільні правовідносини, зобов`язання виникають при настанні певних юридичних фактів. Ці факти, а також певні їх сукупності називають підставами виникнення зобов`язань.

Підстави виникнення зобов`язань визначені в ч. 2 цієї статті, шляхом відсилання до ст. 11 ЦК України.

Особливе місце серед цих підстав, безумовно, належить договору, оскільки саме з цивільно-правових договорів виникає переважна більшість зобов`язань. Що ж стосується інших, передбачених ст. 11 ЦК України підстав виникнення цивільних прав і обов`язків, то вони можуть виступати в якості підстав виникнення зобов`язань як самостійно, так і в сукупності з іншими юридичними фактами, утворюючи так звані юридичні (фактичні) склади.

Зобов`язання має ґрунтуватися на загальних засадах цивільного законодавства, зокрема, на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Приписами ч. 1 ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правило про неприпустимість односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов витікає з самої суті зобов`язального правовідношення та ґрунтується на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Але договором або законом з цього правила можуть встановлюватися винятки (наприклад ст. 615 ЦК України) .

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін, відповідно до ч. 2 ст. 526 ЦК України.

Виконання зобов`язання це здійснення боржником на користь кредитора обумовленої дії, яка складає предмет зобов`язання (або утримання від здійснення певної дії) . При цьому дія (утримання від дії) , як це випливає з цієї статті, повинна точно відповідати всім умовам договору, вимогам ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при їх відсутності вимогам, що звичайно пред`являються, у тому числі звичаям ділового обігу, правилам ділової етики.

За своєю юридичною природою виконання зобов`язання є різновидом правочинів, більшою частиною односторонніх.

Виконання зобов`язання обумовленим в договорі, акті цивільного законодавства чи відповідними звичаями способом, предметом, у встановлений строк та в певному місці, належній особі та належною особою визнається належним. Належне виконання зобов`язання відповідно до ст. 599 ЦК України є однією з підстав (одним із способів) припинення зобов`язання, тобто правоприпиняючим юридичним фактом.

Як і раніше, за ЦК УРСР редакції 1963 року, законодавець не дає легального визначення терміну виконання зобов`язання , як немає в ньому також терміну належного виконання , хоча у ст. 610 ЦК України з`явилась дефініція неналежного виконання . Як і в попередньому кодексі встановлені лише умови виконання зобов`язання: належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу і таке інше.

Разом з тим аналіз гл. 48 ЦК України показує, що даний термін завжди використовується у значенні виконання зобов`язання належним чином, ототожнюючи ці два поняття. Такий підхід уявляється не досить вірним, оскільки є суперечливим гл. 50 ЦК України Припинення зобов`язання , яка чітко встановлює, що права та обов`язки сторін, які становлять зміст зобов`язання, припиняють своє існування тільки у випадку належного виконання зобов`язання, тим самим припускаючи відповідно до ст. 610 ЦК України, що виконання може бути, а на практиці не рідко й буває, неналежним, що зобов`язання як таке, відповідно, не припиняє. Такий підхід до цієї проблеми робить ключове поняття належне виконання зобов`язання (або термінологією ЦК України виконання зобов`язання належним чином ) оцінною категорією правозастосовуючого суб`єкта та викликає необхідність звернення при її тлумаченні до тої чи іншої цивілістичної доктрини.

Слід зазначити про те, що новий ЦК України розширив перелік умов, яким повинно відповідати виконання зобов`язання. Якщо за ЦК УРСР редакції 1963 року зобов`язання повинні були виконуватися, поряд з іншим, у відповідності із вказівками закону, то тепер вони виконуються у відповідності до актів цивільного законодавства, якими визнаються не тільки законні, але й підзаконні нормативно-правові акти: постанови Кабінету Міністрів України, Укази Президента України і таке інше.

Виконання зобов`язання має свої принципи, які, на жаль, не знайшли законодавчого відбитка у ЦК України, а саме: - принцип належного виконання зобов`язання, сутність якого вже розкривалася раніше в цій статті, стосовно договорів він ще має назву принцип договірної дисципліни; - принцип економічності виконання, який передбачає, що зобов`язання повинно бути виконано самим економічним для кредитора способом; - принцип ділової співпраці та взаємодопомоги учасників, згідно якого кожна із сторін повинна всіляко сприяти іншій стороні у виконанні нею обов`язків. На підставі цього принципу боржник вправі розраховувати на таке сприяння з боку кредитора, яке прямо не встановлено законом (актом цивільного законодавства) чи договором, однак без нього не можливо належне виконання зобов`язання боржником; - принцип реального виконання, сутність якого полягає в тому, що стягнення неустойки (штрафу, пені) та збитків не позбавляє боржника від виконання зобов`язання в натурі.

Звертає на себе увагу відсутність в ЦК України статті, яка б, як це було раніше, закріплювала неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобов`язання (ст. 162 ЦК редакції 1963 року) . Натомість з`явились положення, згідно яким не допускається одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов (ст. 525 ЦК України) . Ця новела примушує не тільки боржника, а й кредитора дотримуватися умов зобов`язання, пов`язує зобов`язанням обидві сторони. Це є цілком обґрунтованим, оскільки боржник, не менш ніж кредитор, може бути заінтересованим у виконанні зобов`язання особою, сподіваючись, можливо, отримати від цього певні позитивні наслідки, які іноді можуть і не мати матеріального виразу. Крім того, нові правила повністю відповідають одному з головних принципів цивільного права юридичної рівності суб`єктів цивільних правовідносин.

Згідно вимогам ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) .

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання вважається порушеним у випадку або повного його невиконання або неналежного виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Так, наприклад, постачальник вважається таким, що порушив зобов`язання як тоді, коли він взагалі не поставив передбачений договором товар, так і тоді, коли він хоча і поставив товар, але нижчої, ніж обумовлено договором, якості, або з простроченням, або не в обумовлене договором місце тощо.

Оскільки учасники зобов`язання є завжди чітко визначеними, його порушником у більшості випадків є одна з його сторін. Третя особа (тобто особа, що не є учасником зобов`язання) може бути його порушником лише у випадку, коли на неї покладено виконання зобов`язання в цілому або в частині (ст. 618 ЦК України) .

У разі порушення зобов`язання, відповідно до ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Дана стаття визначає можливі наслідки порушення зобов`язання, метою яких є захист інтересів постраждалої сторони. До них, зокрема, належать: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від нього (ст. 615 ЦК України) або розірвання договору (ст. 651 ЦК України) , зміна умов зобов`язання (ст. 651 ЦК України) , сплата неустойки (ст. 624 ЦК України) , відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 623 ЦК України) .

Передбачені цією статтею правові наслідки порушення зобов`язань не є однорідними за своєю правовою природою. Сплата неустойки, відшкодуванні збитків і моральної шкоди є заходами відповідальності і застосовуються, за загальним правилом, при наявності вини порушника (ст. 614 ЦК України) . Припинення зобов`язання та зміна його умов не є заходами відповідальності і, отже, застосовуються незалежно від вини порушника зобов`язання.

Конкретні правові наслідки порушення того чи іншого зобов`язання визначаються цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором.

Суд звертає увагу на те, що положеннями п. 2.3. договору про надання освітньої послуги з підготовки фахівців з вищої освіти від 03.08.2016 № 7244 та п. 1.4. договору про оплату за навчання в Сумському державному університеті та за проходження інтернатури від 03.08.2026 № 7244 визначено, що позивач зобов`язується проводити фінансування навчання та проходження інтернатури в Сумському державному університеті в розмірі 100 % за навчальний рік, щосеместрово.

Разом із цим, в матеріалах справи наявний договір про надання освітньої послуги в частині підготовки інтерна між Сумським державним університетом та фізичною (юридичною) особою від 04.07.2022 № 06.05-202211/014, що укладений між Сумським державним університетом, як виконавцем, та ОСОБА_3 , як замовником, про надання освітніх послуг за рахунок замовника, а саме: проведення підготовки в інтернатурі за спеціальністю Патологічна анатомія .

Реєстром платіжних доручень розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів від 27.11.2024 підтверджується те, що платником визначена ОСОБА_4 , призначення платежу оплата за інтернатуру відповідно контракту, за навчання студента , де отримувачем є Сумський державний університет на загальну суму 24780 грн. .

З урахуванням викладено, суд вважає, що позивачем було порушено умови договору від 03.08.2016 № 7244, а саме: щодо оплати за проходження відповідачкою інтернатури.

З огляду на положення ст. 611 ЦК України, внаслідок порушення зобов`язань позивача, для відповідачки настали правові наслідки, зокрема, припинення своїх зобов`язань.

Суд звертає увагу на те, що посилання представниці позивача на наказ Міністерства охорони здоров`я України від 25.12.1997 № 367 Про затвердження Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням , зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15.04.1998 № 246/2686 (далі Порядок № 367) , не є належним та допустимим аргументом, адже даний нормативно-правовий акт втратив чинність на підставі наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11.08.2022 № 1452 (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/z0246-98#Text) .

Постанова Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 № 992 Про Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням також втратила чинність на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 376 від 31.05.2017, яка містила аналогічний порядок розірвання угоди та підстави відшкодування випускниками вартості навчання (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/992-96-п#Text) .

П. 14 Постанови Кабінету Міністрів України № 992 та п. 21 Порядку № 367 від 25.12.1997 містить вичерпний перелік підстав, за яких виникає зобов`язання з компенсації вартості навчання.

Так, відповідно до п. 21 Порядку випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу. Направлення видається закладом освіти, де чітко вказується заклад охорони здоров`я, де особа має відпрацювати три роки. Зобов`язання відшкодування вартості навчання виникає якщо особа: 1) не прибула за направленням або відмовилася приступити до роботи за призначенням з причин, не зазначених у п. п. 9, 18 цього Порядку; 2) звільнена з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої.

Суд зауважує на тому, що, відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.

Згідно ст. 53 Конституції України, громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя № 9 від 01.11.1996 судам роз`яснено про те, що, оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акту з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії (zakon.rada.gov.ua/laws/show/v0009700-96) .

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відзиві на позовну заяву, що підтримується відповідачкою ОСОБА_4 та її представником адвокатом Жалковським В. Ю. , вони зауважували на тому, що після закінчення інтернатури, отримання відповідачкою сертифікату лікаря-спеціаліста про атестацію та присвоєння звання лікаря-спеціаліста за спеціальністю Патологічна анатомія , вона, з метою виконання вимог договору № 7244 від 03.08.2016 щодо працевлаштування та відпрацювання в медичному закладі Великописарівського району протягом 5 років (п. 7. Договору) , звернулась до комунального некомерційного підприємства Великописарівська лікарня Великописарівської селищної ради. При цьому, комунальним некомерційним підприємством Великописарівська лікарня Великописарівської селищної ради було відмовлено відповідачці у працевлаштуванні, враховуючи відсутність потреби у спеціалістах вузького направлення Патологічна анатомія .

Вказані твердження узгоджуються із наявними в матеріалах справи письмовими доказами, зокрема, листом комунального некомерційного підприємства Великописарівська лікарня Великописарівської селищної ради від 28.11.2024 № 01-24/426, зі змісту якого вбачається, що в штатному розписі лікарні відсутня посада лікаря-патологоанатома та немає патологоанатомічного відділення.

Суд залишає поза увагою твердження представниці позивача про те, що після завершення навчання та проходження інтернатури відповідачка не прибула до комунального некомерційного підприємства Великописарівська лікарня Великописарівської селищної ради з метою відпрацювання у медичному закладі за спеціальністю медицина впродовж 5 років, враховуючи відсутність в штатному розписі лікарні посада лікаря-патологоанатома, тобто спеціальність, яку здобула ОСОБА_4 відповідно до сертифікату лікаря-спеціаліста серії СП № 05408289/01422 від 31.01.2024 про атестацію та присвоєння звання лікаря-спеціаліста за спеціальністю Патологічна анатомія .

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 64 Закону України Про вищу освіту , випускники закладів вищої освіти вільні у виборі місця роботи, крім випадків, передбачених цим Законом. Заклади вищої освіти не зобов`язані здійснювати працевлаштування випускників. Держава у співпраці з роботодавцями забезпечує створення умов для реалізації випускниками закладів вищої освіти права на працю, гарантує створення рівних можливостей для вибору місця роботи, виду трудової діяльності з урахуванням здобутої вищої освіти та суспільних потреб (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/1556-18#Text) .

Зобов`язання з відпрацювання 5 роки на підставі угоди було передбачено ч. 2 ст. 52 Закону України Про освіту від 23.05.1991 № 1060-ХІІ, якою було визначено, що випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов`язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому, ч. 2 ст. 52 Закону України Про освіту була виключена на підставі Закону України Про вищу освіту від 01.07.2014 № 1556-VII.

Відповідно до ст. 52 Закону України Про освіту , на виконання Указу Президента України від 23.01.1996 № 77 Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів , в редакції Указу Президента України від 16.05.1996 № 342/96 та ст. 197 КЗпП України було розроблено Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 № 992.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в своїй постанові від 20.07.2017 у справі № 2а/2470/513/12 встановила, що Постанова № 992 не є тим нормативним актом, що встановлює обов`язок для випускників вищих навчальних закладів, які навчаються за кошти державного бюджету, відшкодувати вартість навчання, оскільки Законом України Про вищу освіту № 2984-ІІІ та Законом України Про освіту № 1060-ХІІ такого обов`язку не передбачено (https://reyestr.court.gov.ua/Review/67986375) .

Окрім того, п. 14 Порядку (що втратив чинність) хоча і зобов`язує випускника відшкодувати вартість навчання, проте на виконання цього ж порядку Міністерство фінансів разом з Міністерством освіти і науки, Міністерством економічного розвитку і торгівлі, Міністерством юстиції та Національним банком не розробило і не затвердило Порядок визначення та відшкодування випускниками вартості навчання у разі порушення ними умов про працевлаштування.

Відсутність Порядку визначення та відшкодування випускниками вартості навчання у разі порушення ними умов про працевлаштування унеможливлює визначення розміру вартості навчання, методологію встановлення сум, які можуть бути відшкодовані до державного бюджету, які витрати компенсувати замовникові, а відтак виключає можливість застосування до цих відносин положення Закону України Про освіту № 1060-ХІІ та Постанови № 992 в частині відшкодування вартості навчання та витрат.

Наведені висновки узгоджуються із діями законодавця, який Законом України від 01.07.2014 № 1556-VII вніс зміни у Закон України Про освіту від 23.05.1991 № 1060-ХІІ.

Як вказав Конституційний суд України у Рішенні від 04.03.2004 № 5-рп/2004, положення ч. 3 ст. 53 Конституції України держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах необхідно розуміти так, що безоплатність освіти, як конституційна гарантія реалізації права на освіту, означає можливість здобуття освіти в державних і комунальних навчальних закладах без внесення плати у будь-якій формі за освітні послуги визначених законодавством рівня, змісту, обсягу і в межах тих видів освіти, безоплатність яких передбачена ч. 3 ст. 53 Конституції України (zakon.rada.gov.ua/laws/show/v005p710-04) .

Вищій адміністративний суд України при розгляді справи № 820/3158/13-а, провадження № К/800/52516/13, застосовуючи вказані конституційні норми, у своїй ухвалі від 10.07.2014 зазначив про те, що обов`язковість відпрацювання або відшкодування вартості навчання випускниками вищого навчального закладу призводить до порушення їхнього конституційного права на працю, що вільно обирається або на яку вони вільно погоджуються, та порушення права на безоплатність вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах (https://reyestr.court.gov.ua/Review/39981596) .

Між тим, положення Закону України Про освіту від 23.03.1991 № 1060-ХІІ та Закону України Про вищу освіту від 17.01.2002 № 2984-III не містять зобов`язальних норм права щодо відшкодування випускником до державного бюджету вартості навчання у випадку, встановленому в п. 14 Порядку, як і не містять делегованої норми права на прийняття Кабінетом Міністрів України положень про відшкодувати вартості навчання.

Відсутність у вказаних законах обов`язку про відшкодування випускником вартості навчання є логічним виконанням положень ч. 3 ст. 53 Конституції України, якою встановлено, що держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позову комунального некомерційного підприємства Великописарівська лікарня Великописарівської селищної ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів в якості відшкодування витрат на навчання, слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові, покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 259, 265, 267, 268, 272 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову комунального некомерційного підприємства Великописарівська лікарня Великописарівської селищної ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів в якості відшкодування витрат на навчання, відмовити.

Рішення може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

Головуючий: І.Г. Бичков