БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 356/994/25
№ провадження 2-з/356/7/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2025 суддя Березанського міського суду Київської області Дудар Т.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

20 жовтня 2025 року до Березанського міського суду Київської області надійшла вищезазначена заява.

Заява обґрунтована тим, що 25 липня 2008 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_2 , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Березанського міського управління юстиції Київської області складено відповідний актовий запис № 106 та видано свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 . До цього часу декілька років, як зазначає заявниця, вона з ОСОБА_2 проживали в цивільному шлюбі без реєстрації. Вели спільне господарство і у них був спільний бюджет. В шлюбі вони набули майно, що в розумінні ст. 60 Сімейного кодексу України вважається об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так, в період 2013-2014 років, ними на земельній ділянці площею 0.0996 га кадастровий номер :08:006:0225, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, за спільні кошти було побудовано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 168,8 кв.м., житловою площею 66,6 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Оскільки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були нормальні сімейні відносини, все було спільне, то заявниця вказує, що вона не заперечувала, щоб Свідоцтво про право власності на дане нерухоме майно було видано на ім`я її чоловіка ОСОБА_2 .

Як вказано в заяві, на сьогоднішній день ОСОБА_2 чинить перешкоди щодо проживання та користування заявницею спільним майном. У зв`язку з такою поведінкою у ОСОБА_1 виникла необхідність у поділі їхнього спільного майна.

ОСОБА_1 зазначає, що у позасудовому порядку вирішити питання поділу їхнього спільного майна ОСОБА_2 не бажає, заявляючи, що все його і заявниця не має жодного права на його майно. Розуміючи, що врегулювання даного питання в позасудовому порядку неможливе ОСОБА_1 за захистом своїх конституційних прав, вимушена звернутись до суду з заявою про визнання за нею права власності на вищезазначеного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Крім того, заявниця вказує, що їй стало відомо, що після ухвалення 01 жовтня 2025 року Березанським міським судом рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , останній має намір відчужити даний будинок з господарськими будівлями та спорудами на користь третіх осіб, без згоди заявниці, оскільки вони розлучені. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову зробить неможливим виконання рішення суду у майбутній справі та ефективний захист прав заявниці.

Відтак, ОСОБА_1 просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 168,8 кв.м., житловою площею 66,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 4; земельну ділянку площею 0.0996 га, кадастровий номер :08:006:0225, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 04, розташовані за адресою АДРЕСА_1 та заборонити будь-яким особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного нерухомого майна, до набрання чинності рішенням у справі.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, дослідивши додані до неї документи, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Так, згідно з ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Подана заява за змістом та формою відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України.

При поданні заяви про забезпечення позову заявником дотримано порядок подання заяви про забезпечення позову, визначений ч. 1 ст. 152 ЦПК України.

Згідно з ч. 7-8 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову.

Зокрема, п. 1 та п. 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено такі види забезпечення позову як накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; заборона іншим вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Як вбачається з документів, долучених до заяви про забезпечення позову, 25 липня 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було уклаладено шлюб, про що 25 липня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Березанського міського управління юстиції Київської області складено відповідний актовий запис №106 та видано свідоцтво про шлюб Серія НОМЕР_1 . Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу: ОСОБА_4 .

Також, до заяви про забезпечення позову заявниця додала копії свідоцтва про право власності та копії витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, які підтверджують, що ОСОБА_5 є власником: житлового будинку по АДРЕСА_1 , загальною площею 168,8 кв.м, житлова площа 66,6 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 4, земельна ділянка місця розташування: :08:006:0225; земельної ділянки, адреса об`єкта: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :08:006:0225, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 04.

В матеріалах справи міститься копія рішення Березанського міського суду Київської області від 01.10.2025 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу., відповідно до якого шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано.

Суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованою для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими (чи заявленими у майбутньому) позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення у разі задоволення позову.

Тобто підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом відповідно до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову і захистити інтереси позивача.

Фундаментальними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, доводи заяви про забезпечення позову та заперечення іншої сторони. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод чи інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Правова природа арешту майна чи іншого обмеження стосовно майна, вчиненого у зв`язку із провадженням у цивільній справі, полягає в обмеженні права розпорядженні ним (продаж, дарування, відчуження в інший спосіб, передання в заставу, іпотеку, укладення інших правочинів чи перероблення майна), при цьому за власником зберігається право користування. Таке обмеження допускається, якщо воно передбачено законом і є обґрунтованим.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) викладено висновок про те, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними для захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Подібні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 19 лютого 2024 року у справі № 565/482/23 (провадження № 61-12658св23).

Суд підкреслює, що будь-який майновий спір не може супроводжуватися накладенням арешту на майно потенційних відповідачів, оскільки за таких умов це безпідставно надавало б позивачам можливість для зловживання процесуальними правами на шкоду праву власності заінтересованої особи, що є недопустимим.

Співмірність між правом позивача забезпечити його позов та втручанням у право власності заінтересованої особи може бути забезпечена тільки за відповідного обґрунтування позивачем на підставі належних та допустимих доказів реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову (наприклад ініціювання чи вчинення дій щодо відчуження майна, його приховування, створення інших перешкод для виконання майнових вимог, зокрема, за рахунок такого майна), що має бути перевірено та встановлено судом, який розглядає заяву про забезпечення позову.

У цій справі заява ОСОБА_1 про забезпечення позову обґрунтована тим, що їй стало відомо, що після ухвалення 01 жовтня 2025 року Березанським міським судом рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , останній має намір відчужити даний будинок з господарськими будівлями та спорудами на користь третіх осіб, без згоди заявниці, оскільки вони розлучені.

Проте будь-яких доказів на підтвердження наведеного заявник суду не надав.

Окремо суд підкреслює, що критично оцінює посилання заявниці на ухвалене 01 жовтня 2025 року Березанським міським судом рішення для підтвердження своїх вимог про забезпечення позову, з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 273 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК), судове рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга не була подана.

Отже, судом при дослідженні доказів було встановлено, що судове рішення, на яке посилається заявниця, станом на момент подання заяви про забезпечення позову, не набрало законної сили. А тому, тут слід зазначити, що поки судове рішення не набрало законної сили, воно не створює остаточних правових наслідків, але може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Виходячи з вищенаведеного, ОСОБА_2 не довела необхідності у вжитті заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно та заборони вчиняти певні дії, оскільки жодних доказів, які б підтверджували намір ОСОБА_2 на відчуження нерухомого майна поза волею ОСОБА_1 , а також набрання рішенням суду про розірвання шлюбу законної сили на момент подання заяви про забезпечення позову - суду не надала.

З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. 149, 150-153,268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви - відмовити.

Апеляційну скаргу на ухвалу може бути подано до Київського апеляційного суду протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т. В. Дудар