Справа № 367/5108/24
Провадження №2/367/1390/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

13 жовтня 2025 року м. Ірпінь

Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді: Одарюка М.П.

за участю секретаря судового засідання: Бобриш М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Ірпінь в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 367/5108/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу сплати аліментів та зменшення їх розміру,

установив:

В травні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просить суд змінити спосіб сплати аліментів, а саме визначити сплату аліментів у твердій грошовій формі на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зменшити розмірі аліментів з частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на 1 600,00 гривень щомісячно. В обґрунтування позову вказує, що 17 вересня 2021 року рішенням Ірпінського міського суду Київської області по справі 3 367/6584/21 вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти у розмірі частини всіх видів заробітку щомісяця, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. На підставі вищевказаного судового наказу, Бородянський ВДВС в Бучанському районі ЦМУ МЮ (м. Київ) відкрито виконавче провадження № 67501950 від 15.11.2021 щодо стягнення аліментів. Він добровільно сплачує аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , а також належним чином виконує рішення Миронівського районного суду Київської області від 03 листопада 2015 року про сплату аліментів на сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , також на його утриманні знаходиться непрацездатний батько ОСОБА_6 , який є інвалідом ІІ групи та який проживає разом з ним, а також має на утриманні непрацездатну дружину, посилаючись на ст.ст. 184,273 СК України просить суд зменшити розмір аліментів, які стягуються на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У відзиві надано відповідачкою, остання просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі. В обґрунтування вказує, що вона проживала з позивачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з січня 2016 року по вересень 2021 року та особиста вела фінанси сім`ї. За час спільно проживання позивачем жодного разу не було сплачено добровільної фінансової допомоги для його сина ОСОБА_4 . Разом з тим, позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження добровільної сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Також, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що він належним чином виконує рішення суду про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Докази на підтвердження наявності необхідності у батька позивача на його утримання, докази здійснення такого утримання відсутні. Крім того, з Декларації позивача вбачається, що його батько отримує пенсіє (розмір пенсії не відображається), тобто має власне джерело доходу. Також обставини про спільне проживання та утримання позивачем його батька не відповідають дійсності, адже позивач не проживає з батьком, а лише має зареєстроване місце проживання в одному будинку. У позивача є ще один працездатний та працевлаштований син, ОСОБА_6 , який також зареєстрований за адресою батька разом з сином. ОСОБА_6 працевлаштований ( заступник командира відділення у територіальному у правлінні служби судової охорони у м. Києві та Київській області), піклується про батька разом з його дружиною ОСОБА_7 , яка також є працевлаштованою у Головному відділенні Укрпошти. Посилання позивача на те, що на його утриманні перебуває непрацездатна дружина не відповідають дійсності, а доказів її непрацездатності до позовної заяви позивачем не додано, оскільки діагноз без листка непрацездатності, який виданий у встановленому законом порядку, не є підтвердженням непрацездатності. Позивач вводить суд в оману, адже його дружина працює, на посаді особи, яка уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у зв`язку з чим вона щороку подає відповідну декларацію. Перша декларація була подана у 2017 року (тобто за 2016 рік), остання у 2024 році (тобто за 2023 рік), декларації подавалися щороку. Згідно декларації за 2023 рік, у власності дружини є квартира, нею отримано дохід у розмірі 540 097+1 500 профспілкова виплата та вона має грошові активи у розмірі 450 000,00 грн. Позивач в позовній заяві не вказує на якій підставі він просить змінити та зменшити розмір аліментів. Позивачем не доведено погіршення його матеріального становища, адже навіть відсутні відомості про попередні доходи та витрати і теперішні. А враховуючи те, що сімейний стан позивача змінився, і тепер до сімейного бюджету додалися доходи дружини, враховуючи і те, що позивачем не надано доказів погіршення його матеріального стану відсутні підстави для зменшення розміру аліментів.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, позивач через канцелярію суду надав письмову заяву, в якій просив суд розглядати справи без його часті.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд дійшов до наступного.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

17 вересня 2021 року Ірпінським міським судом Київської області видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 01 вересня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8 ( а.с.11).

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 03 листопада 2015 року з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_8 на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму громадян на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття ( а.с.12-13).

Також, ОСОБА_1 є батьком малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , мати ОСОБА_9 ( а.с.15).

ОСОБА_1 , працює у Головному управлінні Національної поліції в Київській області, загальна сума доходу за період з 12 грудня 2017 року по 31 травня 2024 року без урахування податків та аліментів становить 1 976 867, 30 грн, що підтверджується копією довідки про доходи (а.с. 109-110).

Заборгованість зі сплаті аліментів за виконавчим листом №371/1719/15-ц виданий 04.12.2015 Миронівським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 аліментів на утримання сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , станом на 01.05.2024 року відсутня. Залишок штрафу становить 85 214, 10 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості від 10.05.2024 (а.с. 93-96).

ОСОБА_6 , згідно будинкової книги дійсно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та з 2018 року фактично не проживає за вказаною адресою, що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області № 607 від 12 серпня 2024 року ( а.с.97).

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 зазнає, що у його сімейному стані сталися зміни, а саме сплачує добровільно аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , а також належним чином виконує рішення Миронівського районного суду Київської області від 03 листопада 2015 року про сплату аліментів на утримання сина ОСОБА_5 . Також на його утриманні знаходиться батько, який є пенсіонером та інвалідом ІІ групи, а також його непрацездатна дружина.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У ст. 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосована при наявності відповідних обставин для цього.

При розгляді справ зазначеної категорії до предмета доказування відносяться обставини, які свідчать про існування змін, що відбулись в матеріальному чи сімейному становищі платника аліментів, і що саме такі зміни вплинули на його здатність сплачувати аліменти в присудженому судовим рішенням розмірі.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів необхідно з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому, суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну способу стягнення та зменшення розміру аліментів з 1/4 до 1 600,00 грн, позивач посилався на те, що у нього на утриманні перебувають батько, який є пенсіонером та інвалідом ІІ групи, а також дружина, яка є непрацездатною, через діагнози: новоутворення невизначеного чи невідомого характеру яєчника, фіброаденом молочної залози та потребують утримання та лікування.

Посилання позивача про те, що на його утриманні перебувають літні батьки (пенсіонери) не заслуговують на увагу, адже не підтверджено належними та допустимими доказами, оскільки батько позивача отримує пенсію, а дружина працює.

У висновках, викладених в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21) відповідно до яких зменшення розміру аліментів можлива лише в разі доведення позивачем належними та допустимими доказами факту погіршення майнового стану платника аліментів, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу.

Крім того, Верховний Суд наголошував на тому, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Суд звертає увагу на те, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами погіршення його майнового стану, а наявність іншої дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Положеннями ст. 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Судом встановлено, що представником відповідача у встановленому законом порядку під час подання відзиву на позовну заяву заявила попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які очікувала понести в зв`язку із розглядом справи розміром 15 000, 00 грн та надала документи на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, а саме: договір № 10/05 про надання правничої допомоги від 30.05.2024 року, звіт № 1 на надану правову/правничу допомогу від 12.07.2024 року ( а.с.58-60).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

З урахуванням вищенаведеного, враховуючи , що при ухваленні судового рішення не було вирішено питання про стягнення судових витрат з позивача на користь відповідача у виді витрат на правничу допомогу, це питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення додаткового судового рішення та стягнення з Позивача на користь Відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15 000,00 гривень.

При визначенні розміру витрат на правничу допомогу суд враховує складність судової справи, об`єм наданої правничої допомоги та ціни позову.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) акцентувала увагу на те, що суд не може за власною ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони.

Підстав передбачених положеннями статті 141 ЦПК України для зменшення вказаних витрат судом не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, у даній справі у задоволенні позовних вимог відмовлено, тому судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст.12,81,89,263,265 ЦПК України, суд

ухвалив:

В задоволенні позовних ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу сплати аліментів та зменшення їх розміру - відмовити.

Судовий збір віднести за рахунок позивача.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_11 , РНОКПП НОМЕР_2 витрати на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 15 000 ( п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя М.П. Одарюк