Справа № 953/7803/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 листопада 2025 року м. Харків
Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Губської Я.В.,
при секретарях - Веремійчик Р.І., Кіпеть Д.Ю.,
представників позивача адвокатів Петренко О.М., Стрикаль М.В.,
представника відповідача адвоката Кіслової О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення боргу,-
20 травня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила суд: стягнути з ОСОБА_2 на її користь суму боргу у розмірі 9000 доларів США.
Позов, мотивовано тим, що 25.02.2020 між нею та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів у вигляді боргової розписки, за яким позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 9000 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути вказану суму в строк до 20 березня 2020 року. Відповідач в обумовлений строк грошові кошти не повернув, зобов`язання не виконав, на усні та письмові звернення позивача не реагував, а тому ОСОБА_1 вимушена звернутися до суду для захисту свого права.
Ухвалою судді Київського районного суду м.Харкова Божко В.В. від 25.05.2020 відкрито спрощене провадження у справі, призначено судове засідання.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Божко В.В. від 25.05.2020 відмовлено у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 у застосуванні заходів забезпечення позову.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Божко В.В. від 09.03.2021 задоволено клопотання відповідача ОСОБА_2 про перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
14.04.2021 до суду надійшла заява відповідача ОСОБА_2 , в якій він заперечив з приводу позовних вимог, а також пояснив, що жодної розписки він не писав та грошових коштів від ОСОБА_1 не отримував.
20.09.2021 на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, з підстав звільнення судді ОСОБА_3 у відставку, справа розподілена в провадження судді Губської Я.В.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 05.07.2023 закрито підготовче провадження у справі.
18.08.2023 відповідачем ОСОБА_2 до суду подано відзив на позовну заяву. Вказав, що заявлені вимоги є необґрунтованими та безпідставними. Вказав, що будь-якого договору позики він не укладав та грошові кошти в розмірі 9000 доларів США не отримував. Пояснив, що наприкінці лютого 2020 року познайомився з позивачем, яка вмовила ОСОБА_2 укласти довіреність від її імені для допомоги у працевлаштуванні. На думку відповідача, вказані дії були вчинені позивачкою для заволодіння його квартирою, а оскільки він як самотня та малозабезпечена людина не потребує такої значної суми грошових коштів, заперечує з приводу заявлених позовних вимог.
25.11.2024 до суду надійшло клопотання представника відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 26.11.2024 по справі за клопотанням сторони відповідача призначено судову почеркознавчу експертизу.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 21.01.2025 відновлено провадження у справі у зв`язку з надходженням клопотання експерта про сплату експертизи та відібрання експериментальних зразків, умовно-вільних зразків підпису та почерку ОСОБА_2
04.06.2025 у судовому засіданні представником відповідача повідомлено про неможливість виконання клопотання експерта у зв`язку з відсутністю у відповідача ОСОБА_2 можливості сплатити призначену експертизу та надати зразки почерку та підпису.
Позивач ОСОБА_1 та її представники в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 9000 доларів США.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні повідомила, що грошові кошти вона передала ОСОБА_2 в гривні, по курсу долара США, на той момент 25 грн за 1$.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала з приводу задоволення позовних вимог. Зазначила, що договорів позики між сторонами укладено не було, грошових коштів від позивача відповідачем отримано не було.
З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, заперечення відповідача, суд вважає що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.
У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Судом встановлено, що 25.02.2020 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір позики у вигляді боргової розписки, за яким останній отримав грошові кошти в розмірі 9000,00 дол. США, що підтверджується оригіналом розписки від 25.02.2020, долученим до матеріалів справи. За поясненнями позивача грошові кошти були передані в грошовій одиниці гривня, по курсу еквівалент 9000 доларів США на той момент.
Відповідно до умов розписки ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 9000,00 дол. США та зобов`язався їх повернути в повному обсязі до 20.03.2020.
Судом був досліджений оригінал боргової розписки від 25 лютого 2020 року, який був долучений до матеріалів справи представником позивача ОСОБА_1 , адвокатом Петренко О.М, наступного змісту: « Я, ОСОБА_2 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Київським РВ в м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області 14.01.2016 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 отримав від ОСОБА_1 , паспорт НОМЕР_3 , виданий ГУ міським РВ Горлівського МУ ГУМВС України в Донецькій області 21.10.2008 року (номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) грошову суму у розмірі 9000,00 (дев`ять тисяч) доларів США відповідно за договором позики, підписаного мною з ОСОБА_1 25 лютого 2020 р. Відповідна сума грошей (дев`ять тисяч доларів США) отримано мною в повному обсязі. Претензій не маю. Зобов`язуюсь повернути грошову суму у розмірі дев`ять тисяч доларів США ОСОБА_1 до 20(двадцятого) березня 2020 р. включно» (а.с.156).
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.
Виходячи з вимог статей 1046,1047,1049 ЦК України у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування цих положень закону суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.
Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.
Саме до таких висновків дійшов Верховний суд в постанові від 08 липня 2019 року по справі № 524/4946/16-ц та в постанові від 22 серпня 2019 року № 369/3340/16-ц.
Суд у визначеному чинним цивільним процесуальним законодавством порядку оцінив розписку і дійшов висновку, що між сторонами дійсно виникли зобов`язальні правовідносини з договору позики.
У наданій позивачем борговій розписці зазначені сторони зобов`язання, грошова сума, яка передається, строк її повернення та особистий підпис позичальника, тому вказана розписка є одночасно документом, який підтверджує передання грошей позикодавцем позичальнику і укладення договору позики.
Зі змісту зазначеної розписки від 25 лютого 2020 року вбачається, що позикодавець виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику у власність грошові кошти в грошовій одиниці гривні еквівалент 9000 доларів США. У зазначеній розписці встановлений строк повернення боргу, а саме 20 березня 2020 року включно.
Статтею 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Цією статтею передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання.
Факт знаходження оригіналу розписки про отримання коштів у позивача підтверджує наявність невиконаного боргового зобов`язання відповідача перед позивачем, належних та допустимих доказів на спростування позиції позивача стороною відповідача надано не було.
Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Згідно ч.ч. 1, 2, 3ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Згідно зі статтею 610, 612 ЦК України - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
З урахуванням наведеного, та приймаючи до уваги, що матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача суми боргу за договором позики є законною, обґрунтованою та підлягаючою задоволенню.
Суд критично ставиться до посилань сторони відповідача щодо неотримання грошових коштів від позивача, оскільки доказів на спростування зазначеного відповідачем протягом розгляду справи не надано, а тому вважає, що вказана позиція ОСОБА_2 спрямована на ухилення від виконання укладених між сторонами зобов`язань.
Також, суд враховує, що за клопотанням відповідача була призначена почеркознавча експертиза щодо оскарження підпису та почерку відповідача, однак із-за провини саме відповідача експертиза не була проведена та не було оплачена вартість призначеної експертизи та не надані відповідачем зразки почерку та підпису.
Призначаючи експертизу, судом в ухвалі було роз`яснено наслідки ухилення від участі в експертизі згідно ст. 109 ЦПК України, а саме, що у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд, залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено, що в розписці від 25.02.2020 року не його підпис та почерк, і ці обставини судом приймаються, як такі, що підтверджують факт написання розписки від 25.02.2020 року саме відповідачем ОСОБА_2 .
Всі інші надані відповідачем заперечення щодо неотримання грошових коштів, або інших правовідносин між сторонами не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та є необґрунтованими.
Відповідно до ч. 3ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених речовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася на його банківських рахунок.
Отже, у зв`язку з відсутністю доказів виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором позики, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення з відповідача суми грошового зобов`язання.
Факт знаходження оригіналу розписки про отримання коштів у позивача підтверджує наявність невиконаного боргового зобов`язання відповідача перед позивачем, належних та допустимих доказів на спростування позиції позивача стороною відповідача надано не було.
Згідно з абзацом 2 частини першої статті 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.
Аналогічні положення містяться й у статті 1051 ЦК України, згідно з якою позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.
Отже, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.
Згідно з частиною частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Як вбачається зі змісту розписки, позивач передав, а відповідач отримала в борг суму грошових коштів еквівалент 9000 доларів США. В судовому засіданні позивач підтвердила передачу грошей саме в гривні.
У постанові від 13.07.2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на такі особливості виконання грошового зобов`язання: «Грошовою одиницею України є гривня (частина перша статті 99 Конституції України). Але Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю (частина перша статті 192 ЦК України), тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України (п. 70).
Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (частина перша статті 192, частина перша статті 524, частина перша статті 533 ЦК України), однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти (п. 71).
Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (частина друга статі 524 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга статті 533 ЦК України) (п. 72).
Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (частина перша статті 1046, частина перша статті 1049 ЦК України; див. також постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16) (п. 73)».
У ході судового розгляду судом не встановлено наявність у відповідача будь-яких перешкод для повернення суми боргу за договором позики, а також щодо відмови позивача прийняти виконання зобов`язання за договором позики.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що оскільки відповідач належним чином не виконав умови договору та прострочив виконання свого зобов`язання, а відповідач не надав належних та допустимих доказів на спростування зазначеного, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 378339,30 грн., що є еквівалент 9000 доларів США станом на 13.11.2025 року, враховуючи надання позики саме в гривні.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 76, 81, 82, 133, 141, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) суму боргу за договором позики від 25 лютого 2020 року в розмірі 378339,30 грн., що є еквівалент 9000 доларів США станом на 13.11.2025 року.
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) суму сплаченого судового збору в розмірі 2401,20 грн.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя