Справа № 175/2124/25
Провадження № 2/175/487/25
РІШЕННЯ

Іменем України

(Заочне)

"13" жовтня 2025 р. с-ще Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Білоусової О.М.,

за участю секретаря судового засідання Яшиної М.В,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Слобожанське в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Обухівської селищної пали Дніпровського району Дніпропетровської області, третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Кайко Ольга Петрівна про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до Обухівської селищної пали Дніпровського району Дніпропетровської області, третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Кайко Ольга Петрівна про визнання права власності на спадкове майно, в обґрунтування якого вказує на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2 .

Після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку і земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

У 2024 році позивач звернувся до нотаріуса з відповідною заявою. Приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Кайко О.П. було заведено спадкову справу після померлої матері ОСОБА_2 , однак нотаріусом було виявлено наступне: для оформлення спадщини на земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер: :02:003:0520, та земельну ділянку площею 0,083 га, кадастровий номер: :02:003:0517, місце розташування яких: АДРЕСА_1 після померлої ОСОБА_2 подано документи на ім`я іншої особи.

10 квітня 2024 року приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Кайко О.П. було видано позивачу Свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку. В оформленні права на спадщину на вищезазначений садовий будинок та присадибні будівлі та споруди приватний нотаріус відмовила, через відсутність правовстановлюючих документів на садовий будинок.

Рішенням Дніпропетровського районного суду від 19 грудня 2024 року встановлено факт належності правовстановлюючих документів саме ОСОБА_2 . Після цього нотаріусом 03 лютого 2025 року видано свідоцтва про право на спадщину за законом на частки земельної ділянки на користь позивача після смерті його матері - ОСОБА_2 та брата ОСОБА_3 .

Разом з тим, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме май-но, отриманою нотаріусом 07 листопада 2023 року шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав та його архівних складових, відомості про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на житловий будинок, адреса розташування якого: АДРЕСА_1 (тридцять шість) відсутні.

Оскільки відомості про право власності померлої на житловий будинок відсутні, оформити спадщину на будинок у нотаріальному порядку виявилося неможливо, що й стало підставою звернення до суду.

Враховуючи, вищевикладене, просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок садибного типу, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті його матері - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та брата ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, проти заочного рішення не заперечував.

Представник відповідача про місце, час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі.

Третя особа про місце, час та дату розгляду справи була повідомлена належним чином, заяв не надавала.

Тому суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе провести заочний розгляд справи.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , (мовою оригіналу) ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис №538. Батьками записані ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Згідно (мовою оригіналу) свидительства о рождении серії V-BM №020716, виданим виконавчим комітетом Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , актовий запис №267. Батьками записані ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого виконавчим комітетом Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області 08 червня 2021 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 , актовий запис № 85.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Центром надання адміністративних послуг Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис № 195.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на майно, яке складається з будинку, земельної ділянки площею 0,15 га, кадастровий номер: :02:003:0520, та земельної ділянки площею 0,083 га, кадастровий номер: :02:003:0517, місце розташування яких: АДРЕСА_1 .

З метою отримання належної ОСОБА_1 частки спадкового майна, яке належало ОСОБА_2 на момент смерті, він звернувся з відповідною заявою до приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Кайко О.П., якою заведено спадкову справу №68271851, про що видано витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 66344788 від 09.09.2021.

Приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Кайко О.П. було заведено спадкову справу після померлої матері ОСОБА_2 , однак нотаріусом було виявлено наступне.

ОСОБА_1 надав нотаріусу договір купівлі-продажу глино-валькового будинку житловою площею 14,7 кв.м, адреса розташування якого: АДРЕСА_1 .

Згідно з листа Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Слобожанської селищної ради від 05.10.2021 № 2209 станом на 31.12.2012 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житловий будинок загальною площею 34 кв.м, житловою площею 14,7 кв.м, матеріал стін - глиновалькові, побудований у 1931 році, адреса розташування якого: АДРЕСА_1 .

Також нотаріусу разом із заявою ОСОБА_6 було надано:

-технічний паспорт на паперових носіях, виготовлений станом на 22 жовтня 2021 року, згідно з яким загальна площа будинку, адреса розташування якого: АДРЕСА_1 становить 124,1 кв.м, житлова площа 37,4, стіни - цегла, рік спорудження/реконструкції зазначений 1991;

-рішення виконавчого комітету Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 23 березня 2005 року за № 38 про надання дозволу на будівництво нового будинку на місці старого та будівництво сарая гр. ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 .

Нотаріусом було виявлено, що для оформлення спадщини на земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер: :02:003:0520, та земельну ділянку площею 0,083 га, кадастровий номер: :02:003:0517, місце розташування яких: АДРЕСА_1 після померлої ОСОБА_2 подано документи на ім`я іншої особи - ОСОБА_9 .

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2024 року у справі №175/10346/24, заяву про встановлення факту належності правовстановлюючих документів - задоволено, встановлено факт того, що:

- рішення виконавчого комітету Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 23 березня 2005 року за №38 про надання дозволу на будівництво нового будинку на місці старого та будівництво сараю ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_1 - належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

- рішення виконавчого комітету Кіровської селищної ради Дніпропетровського району, Дніпропетровської області від 16 квітня 1997 року за №7 про передачу ОСОБА_10 земельних ділянок площею 1500 кв.м та 833 кв.м - належить громадянці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

- державний акт серії ДП Дн №022763 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,233 га - належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

03 лютого 2025 року приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Кайко О.П. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої матері - ОСОБА_2 на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,15 га, кадастровий номер: :02:003:0520 та земельної ділянки площею 0,083 га, кадастровий номер: :02:003:0517, розташованих за адресою АДРЕСА_1 , та свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого брата - ОСОБА_3 на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,15 га, кадастровий помер: :02:003:0520 та земельної ділянки площею 0,083 га, кадастровий номер: :02:003:0517, розташованих за адресою АДРЕСА_1 .

Разом з тим, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманою нотаріусом 07 листопада 2023 року шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав та його архівних складових, відомості про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на житловий будинок, адреса розташування якого: АДРЕСА_1 (тридцять шість) відсутні.

Згідно до витребуваної судом копії спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкова справа заводилась лише за заявою ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Відповідно до статті 1268ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України).

При цьому у положенні п. 3.1 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, роз`яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Позивач є спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері та спадкоємцем за законом другої черги після смерті брата, проте, зважаючи на відсутність правовстановлюючого документа на спадкове майно, звернувся за захистом своїх прав до суду.

Наведені докази є належними та допустимими, оскільки отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою, не заперечуються сторонами та не викликають сумніву щодо їх достовірності.

Підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини з приводу спадкування, що врегульовано нижченаведеними нормами цивільного законодавства станом на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно ч.1ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч.1ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до частини першої статті 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7від 30травня 2008року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Також, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Умовою переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до п.3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Право власності на збудоване до набрання чинності вказаним Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54цс12, постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 557/1209/16-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18.

До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення" (втратила чинність 30 грудня 2004 року) було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, при цьому введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, не передбачалося.

Належним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації.

Слід зазначити, що до самочинного будівництва не належать індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року.

Враховуючи наведене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпні 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно з частиною третьою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1)реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Оцінюючи підстави виникнення права власності на новостворене майно суд враховує, що правовідносини щодо будівництва садових будинків і набуття прав на них до 05 серпня 1992 року регламентувалися нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року, а не нормами ЦК України від 16 січня 2003 року.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з частинами першою та другою статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Законодавство, чинне на зазначений час, не пов`язувало виникнення права власності на садові будинки з надвірними будівлями та спорудами з державною реєстрацією такого права.

Документом, що засвідчував факт існування об`єкта нерухомого майна й містив його технічні характеристики, був технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації.

Враховуючи зазначене, до предмету доказування у цій справі належать обставини щодо часу будівництва будинку садибного типу з господарськими спорудами.

З технічного паспорту на спірний будинок чітко встановлено, що роками побудови житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами є 1990-1991 роки.

Такий чином, ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , побудувавши в 1990-1991 роках, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_10 , житловий будинок садибного типу на відведеній належним чином земельній ділянці, набула у встановленому на той час порядку право власності на житловий будинок садибного типу, але не звернулась до реєстраційних органів для отримання правовстановлюючих документів на будинок.

Позивач є спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері - ОСОБА_2 , та спадкоємцем за законом другої черги після смерті брата - ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , який на дату смерті був зареєстрований разом з матір`ю та фактично спадщину прийняв після смерті їх матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак не оформив своїх спадкових прав.

Позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої матері - ОСОБА_2 на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,15 га, кадастровий номер: :02:003:0520 та земельної ділянки площею 0,083 га, кадастровий номер: :02:003:0517, розташованих за адресою АДРЕСА_1 , та свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого брата - ОСОБА_3 на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,15 га, кадастровий помер: :02:003:0520 та земельної ділянки площею 0,083 га, кадастровий номер: :02:003:0517, розташованих за адресою АДРЕСА_1 .

Аналізуючи викладене, виходячи з фактичних обставин справи та норм законодавства, що регулюють виниклі правовідносини, суд доходить висновку про задоволення позову у повному обсязі, оскільки у зв`язку зі смертю матері та брата, спадкоємець позбавлений можливості реалізувати своє право на спадщину у інший спосіб. За таких обставин, позивач не має іншої можливості захистити своє право, тому суд вважає, що відповідно до ст.16 ЦК України цивільне право останнього підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання права власності в порядку спадкування.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 259, 265, 268 ЦПК України, ст. 1261, 1262, 1268, 1270 ЦК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Обухівської селищної пали Дніпровського району Дніпропетровської області, третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Кайко Ольга Петрівна про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП НОМЕР_4 , в порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/2 частку на житловий будинок садибного типу, розташований на земельній ділянці площею 0,15 га, кадастровий номер: :02:003:0520, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП НОМЕР_4 , в порядку спадкування за законом після смерті брата - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 1/2 частку на житловий будинок садибного типу, розташований на земельній ділянці площею 0,15 га, кадастровий номер: :02:003:0520, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя О. М. Білоусова