ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8938/25 Справа № 991/4164/23 Суддя у 1-й інстанції - Батманова В. В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.

при секретарі Сахарові Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Соборного районного суду м. Дніпра від 10 липня 2025 року по справі за поданням державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) про примусове проникнення до житла, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2025 року державний виконавець Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) звернувся до суду із поданням про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 за виконавчим листом у справі № 991/4164/23 від 25 листопада 2024 про стягнення з ОСОБА_1 в дохід держави частину вартості необґрунтованих активів. В обґрунтування поданого клопотання зазначено, що на неодноразові виклики виконавця боржник ОСОБА_1 не з`являвся, жодних заяв чи клопотань на адресу відділу надано не було. Виходом державного виконавця за адресою, зазначеною у виконавчих документах, двері домоволодіння не відчинили, перевірити майновий стан боржника не виявилось можливим.

Посилаючись на те, що боржник добровільно рішення не виконує, з метою проведення опису та арешту майна боржника, державний виконавець звернувся до суду з поданням про надання дозволу на примусове проникнення до нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Соборного районного суду м. Дніпра від 10 липня 2025 року подання державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) про примусове проникнення до житла задоволено та ухвалено надати дозвіл державному виконавцю Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) на примусове проникнення до будинку боржника ОСОБА_1 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала суду мотивована тим, що дії та бездіяльність боржника призводять до тривалого невиконання рішення суду, що тягне за собою порушення строків його виконання, а також порушує вимоги чинного законодавства щодо обов`язковості судових рішень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу скасувати та у задоволенні подання про примусове проникнення до житла відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуваною ухвалою Соборним районним судом міста Дніпра порушено баланс інтересів сторін, оскільки без належного обґрунтування та відсутності на те правової підстави, судом було застосовано непропорційний захід, яким обмежено основоположні права та свободи особи на недоторканість житла.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що на примусовому виконанні у Соборному відділі державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження №76688810 з примусового виконання виконавчого листа № 991/4164/23 від 25 листопада 2024 про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в дохід держави частину вартості необґрунтованих активів в розмірі 2 258 503,02 грн.

Вжитими заходами державного виконавця /встановлено, що згідно відповідей Державної податкової служби України у боржника відкриті розрахункові рахунки в банківських установах, проте відсутні кошти з метою їх списання та виконання вимог виконавчого документа. Згідно відповіді МВС України право власності на рухоме майно за боржником не зареєстровано.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - за боржником зареєстровано нерухоме майно, а саме: житловий будинок, реєстраційний номер 101, кадастровий номер :03:155:0031, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На неодноразові виклики виконавця боржник ОСОБА_1 не з`являвся, жодних заяв чи клопотань на адресу Відділу надано не було.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що дії та бездіяльність боржника призводять до тривалого невиконання рішення суду, що тягне за собою порушення строків його виконання, а також порушує вимоги чинного законодавства щодо обов`язковості судових рішень.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Недоторканність житла є однією з конституційних та конвенційних гарантій громадян.

Відповідно до ст. 30 Конституції України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Згідно із ст. 311 ЦК України житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Згідно із п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Згідно із п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, а також особи, у якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Державний виконавець може звернутися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи у разі, якщо боржник чинить перешкоди його вільному доступу до цього житла чи іншого володіння.

Проникнення у житло, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим. Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 25 червня 2018 року у справі за № 678/282/16-ц, право виконавця на звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього виконавчим документом зобов`язань. При цьому, відповідно до діючого законодавства у поданні про примусове проникнення до житла особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, повинні бути зазначені достовірні дані про наявність такого майна у приміщенні, до якого потрібно здійснити примусове проникнення.

Для надання дозволу на проникнення до житла чи іншого володіння боржника суду мають бути надані переконливі докази того, що виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до майна, проте це не дало результатів.

Виконавцем не надано суду першої інстанції доказів на обґрунтування доцільності проникнення до житла і володіння боржника, а також не доведено, що ним вжито повний обсяг заходів, визначених законодавством про виконавче провадження щодо примусового виконання судового рішення, не використані всі права, надані виконавцям, спрямовані на своєчасне та повне вчинення виконавчих дій.

Крім того, державним виконавцем не надано доказів перешкоджання боржником вільному доступу до його володіння, оскільки вихід за місцезнаходження майна здійснювалось без належного повідомлення боржника про необхідність надання доступу державного виконавця до такого майна.

Отже, подання державного виконавця не ґрунтується на вимогах закону, а тому ухвала суду, якою таке подання задоволено є незаконною та підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Соборного районного суду м. Дніпра від 10 липня 2025 року - скасувати.

У задоволенні подання державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) про примусове проникнення до житла відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст судового рішення складено 13 жовтня 2025 року

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова