ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/2040/23 Номер провадження 22-ц/814/3292/25Головуючий у 1-й інстанції Крючко Н. І. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Дряниці Ю.В.

суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без повідомлення учасників процесу апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Полтави від 30 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2023 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 19 жовтня 2010 року по справі №2-3208/10, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 жовтня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття.

Виконавче провадження із примусового виконання виконавчого листа №2-3208/10, виданого 30 листопада 2010 року Ленінським районним судом м. Полтави про стягнення аліментів з ОСОБА_1 перебуває на виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (а. с. 18-20).

В наслідок сплати відповідачем аліментів не в повному обсязі виникла заборгованість, сукупний розмір якої з квітня 2020 року по 01.08.2023 року складає 71021,50 грн.

Посилаючись на положення ст. 196 СК України, позивач просила суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини, за період із квітня 2020 року по 01 серпня 2023 року у сумі 71 021,50 грн. та витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням Подільського районного суду м. м. Полтави від 30 квітня 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини, за період із квітня 2020 року по 01 серпня 2023 року у сумі 71 021, 50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7 000, 00 грн.

Рішення оскаржив відповідач, який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення, ухваливши нове, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 52785 грн., 67 коп., та відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів та стягнення витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування апеляційної скарги наводить доводи щодо протиправності дій державних виконавців під час виконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 19.10.2010 року по справі №2-3208/10, та незгоду з наданими державними виконавцями розрахунками заборгованості. Також апелянт висловлює заперечення щодо розміру судових витрат на правничу допомогу, які були стягнуті на користь позивача, оскільки вважає їх розмір завищеним та неспівмірним з предметом спору.

Представником позивач подано відзив на апеляційну скаргу, у доводах якого вважає рішення місцевого суду законним та обґрунтованим, просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з підстав, передбачених ст. 375 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 22 листопада 2008 року по 08 жовтня 2010 року, ОСОБА_5 (прізвище до вступу у шлюб з ОСОБА_6 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 28 вересня 2010 року (а. с. 13) шлюб між подружжям розірвано.

Під час перебування у шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у подружжя народився син ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого 04 лютого 2009 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції (а. с. 12).

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 19 жовтня 2010 року по справі №2-3208/10, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 жовтня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття.

Виконавче провадження із примусового виконання виконавчого листа №2-3208/10, виданого 30 листопада 2010 року Ленінським районним судом м. Полтави про стягнення аліментів з ОСОБА_1 перебуває на виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (а. с. 18-20).

11 липня 2012 року ОСОБА_2 (прізвище до вступу у шлюб з ОСОБА_6 - « ОСОБА_8 ») уклала шлюб із ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим 11 липня 2012 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області (а. с. 14).

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави 21 січня 2022 року по справі №553/2858/21, яке набрало законної сили 22 лютого 2022 року, заяву ОСОБА_6 про усиновлення дитини - задоволено. Визнано ОСОБА_6 усиновлювачем ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внесено зміни до актового запису про народження ОСОБА_4 , вказавши батьком дитини - ОСОБА_6 , змінено прізвище та по-батькові дитини (а. с. 15-16).

Внаслідок сплати відповідачем аліментів не в повному обсязі у відповідача станом на 21 лютого 2022 року виникла заборгованість перед позивачем в сумі 73122,96 грн, що підтверджується довідкою-розрахунком від 26 липня 2023 року №79231, здійсненим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції Надією Пономаренко (а. с. 21).

Відповідно до довідки-розрахунку від 15 червня 2022 року №40242, здійсненим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції Кучик А., станом на 01 квітня 2020 року заборгованість відповідача перед позивачем становила - 64 900,00 грн (а. с. 22).

Районним судом встановлено, що у подальшому, заборгованість відповідача за кожен місяць становить: за квітень 2020 року - 2622,00 грн; за травень 2020 року - 2622,00 грн; за червень 2020 року - 2622,00 грн; за липень 2020 року - 2785,75 грн; за серпень 2020 року - 2785,75 грн; за вересень 2020 року - 2785,75 грн; за жовтень 2020 року - 2785,75 грн; за листопад 2020 року - 3030,75 грн; за грудень 2020 року - 3030,75 грн; за січень 2021 року - 3030,75 грн; за лютий 2021 року - 3030,75 грн; за березень 2021 року - 3030,75 грн; за квітень 2021 року - 3030,75 грн; за травень 2021 року - 3030,75 грн; за червень 2021 року - 2276,85 грн; за липень 2021 року - 3876,41 грн; за серпень 2021 року - 5775,37 грн; за вересень 2021 року - 4649,1 грн; за жовтень 2021 року - 4321,52 грн; за листопад 2021 року - 3635,25 грн; за грудень 2021 року - 1921,00 грн; за січень 2022 року - 2481, 00 грн; за лютий 2022 року (21 день) - 1860, 75 грн.

Сукупний розмір пені за період з квітня 2020 року по 01 серпня 2023 року становить 596 135,54 грн. При цьому, сукупний розмір заборгованості з квітня 2020 року по 01 серпня 2023 року, на яку нараховувалася пеня, складає 71 021,50 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив із доведеності позовних вимог. При цьому, районним судом наведено належний розрахунок пені за прострочення сплати аліментів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду.

Згідно абзацу 1 частини першої статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

З матеріалів справи слідує, що відповідачем не спростовано презумпцію вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати, що є правовою підставою для застосування до нього відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

Отже, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, правильно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачка має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Районний суд, встановивши, що розмір неустойки (пені) за спірний період значно перевищує сукупний розмір заборгованості за аліментами, врахувавши загальні засади справедливості та розумності регулювання сімейних відносин, правильно застосував положення частини першої статті 196 СК України та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову та стягнення пені у розмірі 100% заборгованості, що відповідає положенням частини першої статті 196 СК України.

При цьому, суд ураховує, що ОСОБА_1 під час розгляду справи судом першої інстанції не надав належних і допустимих доказів на спростування розміру заборгованості зі сплати аліментів та доказів того, що така заборгованість виникла не з його вини. Вказане є його процесуальним обов`язком відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України.

Колегія суддів не бере до уваги посилання в апеляційній скарзі на неврахування державним виконавцем при проведенні розрахунку заборгованості по аліментах частини проведених відповідачем оплат та не приймає як доказ подані відповідачем копії квитанцій за 2018-2019 роки, оскільки під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач зазначені докази не надавав та не зазначав про їх існування.

Також, колегія суддів не може прийняти до уваги надані відповідачем розрахунки заборгованості, оскільки як зазначив сам відповідач у апеляційній скарзі, та вбачається з копій документів, дані розрахунки були направлені відповідачу у жовтні-листопаді 2023 року, а рішення районного суду ухвалено 30.04.2025 року. При цьому, відповідачем не наведено поважних причин неподання цих доказів до суду першої інстанції.

Відповідно до положень частин першої, третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апеляційний суд може встановлювати нові обставини лише у тому разі, коли їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність та допустимість доказів), які особа не мала можливості подати суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, чи неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або можуть бути перевіреними судом апеляційної інстанції доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням встановленого порядку.

Надання особою, яка бере участь у справі, до суду апеляційної інстанції доказів, які вона без поважних причин не надала суду першої інстанції, виключає можливість їх прийняття і дослідження судом апеляційної інстанції та розцінюється як процесуальний недогляд або зловживання правом цієї особи.

Така позиція узгоджується з висновками у постановах Верховного Суду від 13 лютого 2020 року у справі 598/1109/18, від 12 лютого 2020 року у справі 493/1538/16-ц, від 19 грудня 2020 року у справі 752/7693/17.

Враховуючи наведене та те, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не наведено підстав, з яких відповідач був позбавлений можливості подати довідки-розрахунки заборгованості від 31.10.2023, 07.11.2023, 20.11.2023, під час розгляду справи судом першої інстанції, колегія суддів не приймає вказані докази відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України.

Також, не заслуговують на увагу суду доводи апелянта щодо неспівмірності стягнутих судових витрат на правничу допомогу. Так, в обґрунтування заперечення суми витрат ОСОБА_1 посилається на те, що представник позивача не приймала участі у жодному судовому засіданні. Зазначене твердження спростовується матеріалами справи, де є протоколи судових засідань за 18.03.2024 та 09.04.2024 року у яких зафіксовано участь адвоката Шиян В.О. в судових засіданнях. Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що розгляд справи судом першої інстанції неодноразово відкладався саме за клопотанням відповідача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, до яких суд дійшов шляхом повного та всебічного з`ясування обставин справи.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.367,374ч. 1 п. 1,375,381,384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Полтави від 30 квітня 2025 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Ю.В. Дряниця

Судді: Л.І. Пилипчук

О.В. Чумак