ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Соловей Г.В.,

з участю секретаря Гапонюк І.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Фастів Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

11.07.2025 року позивач ОСОБА_2 звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно. В позові зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилася спадщина на належне спадкодавцю майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 0,2500 га, кадастровий номер :01:005:0052, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 0,0500 га, кадастровий номер :01:005:0050, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 0,1936 га, кадастровий номер :01:005:0051, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 0,0431 га, кадастровий номер :01:005:0036, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 0,312 га, кадастровий номер :01:005:0065, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; автомобіль марки RENAULT, модель LOGAN, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; мотоцикл марки BAJAJ, модель AVENGER 220, реєстраційний номер НОМЕР_2 , а також приміщення цеху по виготовленню заморожених напівфабрикатів, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

У встановлений строк позивачка звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пшеничної Вікторії Романівни із заявою щодо прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_4 . Після чого було відкрито спадкову справу.

Окрім позивача, спадкоємцем першої черги є мати спадкодавця ОСОБА_3 , яка є відповідачем по справі і яка відмовилася від прийняття спадщини на користь позивача.

27 листопада 2024 року позивач отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на майно яке увійшло до складу спадщини, однак щодо приміщення цеху по виготовленню заморожених напівфабрикатів нотаріусом було відмовлено так, як при житті спадкодавець не встиг належним чином зареєструвати право власності.

Позивач зазначає, що після смерті чоловіка ОСОБА_4 є спадкоємцем за законом. Іншим чином крім звернутися до суду з даним позовом, реалізувати свої права немає.

Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04 серпня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04 серпня 2025 року витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пшеничної В.Р. спадкову справу № 4/2024 заведеної після смерті ОСОБА_4 .

В судове засідання через канцелярію суду надійшла заява від відповідача ОСОБА_3 в якій зазначено, що проти позовних вимог не заперечує та визнає їх. Справу просить слухати у її відсутність. Проти прийняття рішення у підготовчому засіданні не заперечує.

29 серпня 2025 року через канцелярію суду надійшло клопотання від представника позивача/ адвоката Махлая О.В., про долучення доказів до матеріалів справи.

11.09.2025 року на запит суду від приватного нотаріуса Пшеничної Вікторії Романівни надійшла спадкова справа № 4/2024 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

25 вересня 2025 року від представника позивача/адвоката Махлая О.В., надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги позивача підтримав та просив їх задовольнити, надав пояснення аналогічні викладені в позові та доданих письмових доказах.

Через відділення Нової пошти від Відповідача надійшла заява в якій остання просить справу слухати у її відсутність у зв`язку перебуванням на лікуванні. Проти позову не заперечує та позовні вимоги визнає.

Заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

При розгляді справи, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 12337.

Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої в тому числі, увійшло приміщення цеху по виготовленню заморожених напівфабрикатів, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.1,2 ст.1220 ЦК України).

Згідно ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За життя ОСОБА_4 заповіту не залишив.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ст.1258 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 є його дружина ОСОБА_2 , яка є позивачем по справі та мати спадкодавця ОСОБА_3 відповідач по справі.

Стаття 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Позивач, як дружина спадкодавця та яка входить до першої черги спадкоємців за законом, звернулася з заявою 27 листопада 2024 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пшеничної В.Р. про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно.

Згідно матеріалів спадкової справи № 4/2024 заведеної після смерті ОСОБА_4 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пшеничною В.Р. ОСОБА_3 , мати померлого ОСОБА_4 звернулася до нотаріуса з заявою про відмову від прийняття спадщини в тому числі відмовляється від належної їй обов`язкової долі у спадщині, після померлого сина ОСОБА_4 на користь дружини померлого ОСОБА_2 .

Також, при розгляді справи в суді ОСОБА_3 , яка є відповідачем по справі надала до суду заяву про те, що позовні вимоги визнає і не заперечує проти визнання права власності на спадкові права за позивачем ОСОБА_2 .

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пшеничною В.Р. була заведена спадкова справа № 4/2024 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 та видані свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.11.2024 року, зареєстровано в реєстрі за №№ 663,666,669,672,675,671.681.

Разом з тим, Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.11.2024 року приватним нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на цех по виготовленню заморожених напівфабрикатів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на ім`я позивача, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане майно.

Виходячі з умов Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ст.49 ЗУ Про нотаріат відмова нотаріуса є обгрунтованою.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №7 від 30.05.2008 року Про судову практику у справах про спадкування передбачив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду, що було зроблено позивачем.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Перевіряючи доводи позивача судом встановлено, що згідно Довідки КП Фастівської міської ради «Фастівське БТІ» № 403 від 24 березня 2025 року згідно архівних даних КП ФМР «Фастівське БТІ», станом на 01.01.2013 року право власності на нежитлову будівлю цеху по виготовленню заморожених напівфабрикатів АДРЕСА_1 не реєструвалося і не видавалося.

Разом з тим, судом встановлено, що згідно Договору дарування земельної ділянки посвідченого Перепелицею Ж.П., приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу від 03.12.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за № 155, обдарований ОСОБА_4 прийняв в дар частину земельної ділянки площею 0,0500 га надану для ведення особистого підсобного господарства.

Згідно Договору дарування земельної ділянки посвідченого Перепелицею Ж.П., приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу від 01.06.2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1796, обдарований ОСОБА_4 прийняв в дар земельну ділянку площею 0,2500 га надану для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд розташовану на території АДРЕСА_1 .

Рішенням Бортниківської сільської ради №ІХ-02-У від 25.06.2007 року сільська рада дала згоду на зміну цільового призначення частини земельної ділянки ОСОБА_4 для забудови міні цеху по виробництву заморожених полу фабрикатів, на земельній ділянці площею 047 га в АДРЕСА_2 .

Рішенням Бортниківської сільської ради № 6 від 25.06.2007 року сільська рада дозволила будівництво господарського блоку розміром 10х18 м.кв. ОСОБА_4 .

Рішенням Бортниківської сільської ради № 10 від 25.10.2007 року сільська рада дозволила ОСОБА_4 переобладнати будівлі господарського блоку в цех по виробництву заморожених напівфабрикатів в АДРЕСА_2 .

Згідно Будівельного паспорту на проектування реконструкції будівлі господарчого блоку в цех по виробництву заморожених напівфабрикатів в АДРЕСА_1 від 10.04.2008 року замовником був ОСОБА_4 .

Згідно висновку щодо вибору/відведення земельної ділянки під забудову від 13.02.2008 року Фастівської райсанепідстанції земельна ділянка в АДРЕСА_1 придатна для будівництва цеху по виробництву заморожених напівфабрикатів.

Згідно висновку Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області від 11.02.2008 року погоджено матеріали проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки площею 0,0312 га для здійснення виробничої діяльності, яка перебуває у власності ОСОБА_4 .

Згідно висновку Управління культури і туризму від 13.12.2007 року погоджено проект відведення щодо зміни цільового призначення земельної ділянки площею 0,10 га для виробництва заморожених напівфабрикатів по АДРЕСА_2 .

Державний пожежний нагляд Фастівський РВ ГУ МВС України в київській області № 35 від 28.01.2008 року не заперечує проти переобладнання будівлі господарського блоку під цех по виробництву заморожених напівфабрикатів за адресою: АДРЕСА_1

Виготовлено Проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки,для здійснення виробничої діяльності яка перебуває у власності ОСОБА_4 присвоєно кадастровий номер КОАТУУ :01:005:0065.

Рішенням Бортниківської сільської ради № ХУІІ-УІ-У від 02.10.2008 року «Про затвердження проекту землеустрою по зміні цільового призначення земельної ділянки для здійснення виробничої діяльності» сільська рада затвердила проект землеустрою по зміні цільового призначення земельної ділянки для здійснення виробничої діяльності ОСОБА_4 АДРЕСА_2 в межах земель Бортниківської сільської ради (площа ділянки 0,0312 га).

За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно з частиною третьою статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття такого права з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Суть державної реєстрації прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, які вже мали місце на підставі рішень відповідних органів, договорів чи інших правовстановлюючих документів, шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру прав, а не безпосереднє створення таких фактів зазначеними записами.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18 а також у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 925/1121/17, від 17 квітня 2019 року у справі № 916/675/15, від 06 жовтня 2021 року у справі № 910/13574/20.

При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини.

Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

При розгляді справи судом встановлено, що спадкодавець за життя вчинив усі дії необхідні для реєстрації права власності на переобладнаний господарський блок під цех по виробництву заморожених напівфабрикатів за адресою: АДРЕСА_1 , однак за життя ним не було зареєстровано право власності в реєстрі речових прав у зв`язку з його смертю.

Відсутність правовстановлюючого документа, що підтверджує право власності спадкодавця ОСОБА_4 на спірне спадкове майно, перешкоджає позивачці, яка є його дружиною оформити право на спадщину в позасудовому порядку, що зокрема підтверджується відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на приміщення цеху по виготовленню заморожених напівфабрикатів АДРЕСА_1 .

При розгляді справи позивач довела, що ОСОБА_4 вчинив усі необхідні дії для набуття права власності на спірне нежитлове приміщення, але не отримав підтвердження цього у державного реєстратора.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 331 ЦК України встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У частині четвертій статті 373 ЦК України зазначено, що власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Право власника на забудову земельної ділянки здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (частина третя статті 375 ЦК України).

Відповідно до змісту частини четвертої статті 375 ЦК України у разі, коли власник здійснює на його земельній ділянці самочинну забудову, її правові наслідки встановлюються статтею 376 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

З огляду на спеціальне застереження, наведене у частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

У пункті 45 постанови від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16-ц Велика Палата Верховного Суду наголосила, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 зазначила, що особа не набуває права власності на об`єкт самочинного будівництва (пункт 148).

Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК України), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це право не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК України).

Відповідно до статті 392 ЦК України власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

На підставі частини третьої статті 376 ЦК України суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, яка перебуває у власності особи, за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проєктною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК України).

Відповідно до статті 8 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку.

Держава гарантує, що при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені: розробка містобудівної документації, проєктів конкретних об`єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням норм і правил; розміщення і будівництво об`єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об`єктів; раціональне використання земель та територій для містобудівних потреб, підвищення ефективності забудови та іншого використання земельних ділянок; охорона культурної спадщини, збереження традиційного характеру середовища населених пунктів; урахування державних та громадських інтересів при плануванні та забудові територій; урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва; інформування через медіа громадян про плани перспективного розвитку територій і населених пунктів, розміщення важливих містобудівних об`єктів; участь громадян, об`єднань громадян в обговоренні містобудівної документації, проектів окремих об`єктів і внесення відповідних пропозицій до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій; захист прав громадян та громадських організацій згідно із законодавством (стаття 5 Закону України "Про основи містобудування").

При вирішенні спору про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачені статтями 26, 29-31 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (статті 34, 37 цього Закону).

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів належить до одного з етапів проектування та будівництва об`єктів, що здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок (пункт 5 частини п`ятої стаття 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Частиною другою статті 36 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлено заборону на виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

Частиною восьмою статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівельної діяльності" передбачено, що експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється.

Як вбачається з Акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від від 27.10.2008 року Зареєстрованого Державною інспекцією архітектурно-будівельного контролю у Київській області від 29 грудня 2008 року № 28, Затвердженим рішенням Фастівської районної державної адміністрації від 05.11.2008 року № 1294 закінченого будівництвом цеху по виготовленню заморожених напівфабрикатів в АДРЕСА_1 ОСОБА_4 прийняти в експлуатацію.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

При розгляді справи судом встановлено, що спадкодавець за життя вчинив усі дії необхідні для реєстрації права власності на переобладнаний господарський блок під цех по виробництву заморожених напівфабрикатів за адресою: АДРЕСА_1 , однак спадкодавець не встиг отримати документ про реєстрацію цеху в реєстрі речових прав у зв`язку з смертю.

Відсутність правовстановлюючого документа, що підтверджує право власності спадкодавця ОСОБА_4 на спірне спадкове майно, перешкоджає позивачці, яка є його дружиною та є спадкоємицею першої черги за законом, оформити право на спадщину в позасудовому порядку, що зокрема підтверджується відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на приміщення цеху по виготовленню заморожених напівфабрикатів АДРЕСА_1 .

Інші спадкоємці не заперечують проти позову.

Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_2 є спадкоємцем за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 та має право на спадкування переобладнаного цеху по виготовленню заморожених напівфабрикатів за адресою: АДРЕСА_1 , а тому у суду є всі підстави для визнання за позивачем права власності в порядку спадкування на вказане майно, оскільки іншого порядку визнання права власності в порядку спадкування при підтвердження факту прийняття спадщини не має.

Згідно вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За нормами ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, суд, оцінюючи зібрані у справі сукупні докази, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Керуючись ст.4,12,13,76-82,133,141,258,259,263,265,268 ЦПК України, на підставі ст.1220-1222,1261,1268,1267,1269,1270 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідент.номер: НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ідент.номер: НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідент.номер: НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 право власності на цех по виготовленню заморожених напівфабрикатів за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення проголошено 15.10.2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Г.В.Соловей