Справа 556/1164/25
Номер провадження 2/556/590/2025

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.09.2025 року. сел. Володимирець

Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Іванків О.В.

при секретарі Кньовець Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в сел. Володимирець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Полиці» про стягнення заборгованості за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Полиці» про стягнення заборгованості за договором позики.

Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що 15 січня 2016 року відповідно до договору позики грошових коштів від 15.01.2016 року, між ОСОБА_1 , та Сільськогосподарським виробничим кооперативом «Полиці» було укладено договір позики грошових коштів. На підставі умов вказаного договору позивач передав, а відповідач отримав кошти в розмірі 20000,00 (двадцять тисяч гривень).

Відповідно до умов п. 3.2. договору позики, позика за цим договором є безвідсотковою.

Додатковою угодою від 17.03.2016 року до договору позики від 15.01.2016 року продовжено термін надання позики позикодавцю на три місяці з моменту підписання угоди.

Станом на дату взятого на себе зобов`язання про повернення коштів та на дату подання позовної заяви до суду відповідач позичені кошти не повернув. Незважаючи на встановлений та погоджений порядок та умови повернення грошових коштів (суми позики), відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань.

Крім того, посилаючись наст.ст. 625, 1048 ЦК України, позивач просить стягнути на свою користь 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики від 15.01.2016 року, які нарахувала за період з 15.07.2016 року по 22.04.2025 року, в розмірі 4665,21 грн.

У зв`язку із не виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань та, таким чином, порушенням законних прав та інтересів, позивач змушений звернутися до суду за їх захистом.

Вказаний позов надійшов до Володимирецького районного суду Рівненської області 24.04.2025.

Ухвалою суду від 05 червня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження по даній справі.

Позивач ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явився будучи належним чином повідомлений про дату та місце розгляду справи, але надав до суду заяву в якій просив розгляд справи проводити в його відсутності, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Полиці» в судове засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій просить проводити розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечує.

За нормою п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ч. 2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Враховуючи, що розгляд справи проводився у відсутності сторін, та оскільки через технічні неможливості проведення судового засідання в режимі відеоконференції фіксація судового засідання технічними засобами у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалась.

Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими які підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

Так, судом достовірно встановлено, що 15 січня 2016 року відповідно до договору позики грошових коштів від 15.01.2016 року, між ОСОБА_1 , та Сільськогосподарським виробничим кооперативом «Полиці» було укладено договір позики грошових коштів. На підставі умов вказаного договору позивач передав, а відповідач отримав кошти в розмірі 20000,00 (двадцять тисяч гривень).

Зазначені обставини підтверджуються доданою до позовної заяви, квитанцією до прибуткового касового ордеру від 17.05.2016 року,

Відповідно до договору позики відповідач зобов`язувався повернути позивачу позику протягом 3 місяців.

Відповідно до умов п. 3.2. договору позики, позика за цим договором є безвідсотковою.

Додатковою угодою від 17.03.2016 року до договору позики від 15.01.2016 року продовжено термін надання позики позикодавцю на три місяці з моменту підписання угоди.

Після спливу строку на повернення боргу, ОСОБА_1 , звернувся до відповідача з вимогою про повернення коштів однак дані вимоги відповідачем проігноровано.

Також судом встановлено, що наразі сума боргу по договору позики не повернута, існує заборгованість боргу в розмірі 20 000,00 грн.

Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до чч.1 та 2 ст.207 ЦК правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 1046 ЦК договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи його укладення, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивачем до суду надано копію квитанції до прибуткового касового ордера №1 про отримання відповідачем коштів від позивача від 17.05.2016 року на суму 20 000.00 грн., яка за своєю природою є підтвердженням укладання договору позики та отримання відповідачем від позивача грошових коштів на суму 20 000.00 грн.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем), у строк та в порядку, що встановлені договором.

Досліджуючи квитанцію до прибуткового касового ордера №1, суд дійшов висновку, що вони є підтвердженням існування між сторонами договірних зобов`язань й, відповідно, свідчать про існування між сторонами саме укладеного договору позики та є доказом факту передачі грошових коштів позичальнику.

Наявність оригіналу квитанції до прибуткового касового ордера №1 у позивача, відсутність доказів неправомірного заволодіння позивачем квитанцією до прибуткового касового ордера №1 та фактичне визнання відповідачкою суми боргу, свідчать, що відповідач зобов`язань щодо повернення грошових коштів в сумі 20 000.00 грн., теперішнього часу не викона.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до частини третьої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Встановивши, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за договором позики, строк виконання зобов`язання за умовами договорів настав. Матеріали справи не містять доказів, які підтверджують виконання зобов`язання позичальником, а також з огляду на визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про стягнення з Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Полиці» на користь позивача заборгованість за договором позики від 15.01.2016 в сумі 20 000,00 грн.,

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за прострочення виконання зобов`язання за договором позики від 15.01.2016 в розмірі 4665,21 грн.

Згідно зі ст. 625 ЦК Україниборжник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просить стягнути 3% річних за період з 15.07.2016 року по 22.04.2025 року.

Вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, 3% річних розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 20 000,00 грн, помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, а саме з 15.07.2024 до 22.04.2024, що становить 2838 календарних днів та дорівнює 4665,21 грн.

Враховуючи викладенета оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, а також з огляду на визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про стягнення з Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Полиці» на користь ОСОБА_1 , заборгованості за договором позики від 15.01.2016 року в розмірі 20 000,00 грн та 3% річних в розмірі 4665,21 грн., що разом становить 24665,21 грн., оскільки заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Оскільки позивач в позовній заяві не наполягав на стягненні судових витрат, тому їх слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1046-1050 ЦК України, ст. ст. 6-13, 76,81, 133, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Полиці» про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

Стягнути з Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Полиці» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), заборгованість по договору позики грошових коштів від 15 січня 2016 року в розмірі 24 665 (двадцять чотири тисячі шістсот шістдесят п`ять) гривень 21 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: О.В. Іванків

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), АДРЕСА_1 .

Відповідачка: Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Полиці» юридична адреса: с.Полиці, Вараський район, Рівненська область ().