ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 697/924/25
Провадження № 22-ц/821/1648/25
категорія: 304090000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит» адвоката Тисячник Рузанни Робертівни на заочне рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 14 липня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії, -

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

14 квітня 2025 року ТОВ «Макс Кредит» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги мотивувало тим, що 18.10.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 00-10023220. Договір укладений в електронній формі в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до кредитного договору сума кредитного ліміту складає 10 000 грн, строк кредитування 360 календарних днів до 13.10.2025, стандартна процентна ставка 0,94% від суми кредиту за кожен день користування кредитом.

Свої зобов`язання за договором, кредитодавець виконав, про що свідчить підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів, проте відповідач не виконав свої зобов`язання та не сплатив заборгованість по кредиту. Внаслідок чого, станом на 14.04.2025, утворилася заборгованість за вказаним договором у загальному розмірі 24 238 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10 000 грн; заборгованості за комісією у розмірі 2 000 грн; заборгованості за процентами у розмірі 7 238 грн; заборгованості зі штрафів у розмірі 5 000 грн.

03.12.2024 позивачем на електронну адресу відповідача була направлена вимога про дострокове повернення кредиту, однак вимога була проігнорована відповідачем.

У зв`язку з цим, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 загальну суму заборгованості у розмірі 24 238 грн, судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 8 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 14 липня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Макс Кредит» заборгованість за договором кредитної лінії від 18.10.2024 № 00-10023220 в сумі 17 238 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 10 000 грн та заборгованості по процентам у сумі 7 238 грн.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Макс Кредит» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 722,81 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 5 688,80 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з наданого позивачем розрахунку заборгованості та кредитного договору відповідача встановлено, що позивачем нараховано відповідачеві до сплати комісію в сумі 2 000 грн за надання кредиту, що суперечить постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17.

Відмовляючи в частині позовних вимог про стягнення заборгованості зі штрафів, суд першої інстанції зазначив про те, що їх нарахування суперечить з п.18 Перехідних та Прикінцевих положень ЦК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скарги

31 липня 2025 року, не погоджуючись з заочним рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 14 липня 2025 року, представник ТОВ «Макс Кредит» - адвокат Тисячник Р. Р. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмовлених позовних вимог про стягнення заборгованості за комісією у розмірі 2 000 грн та штрафних санкцій у розмірі 5 000 грн та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовільнити в повному обсязі.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказала, що суд першої інстанції помилково застосував до даних правовідносин практику, яка стосується банківських установ, в той час як ТОВ «МАКС КРЕДИТ» є фінансовою установою. Закон України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII прямо передбачає право встановлювати у кредитному договорі комісію.

Звернула увагу, що пункт6 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» викладено у новій редакції згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22.11.2023 (набрання чинності 24.12.2023), відповідно до якого, по тим договорам, які будуть укладатися після 30 днів з дня набрання чинності Законом № 3498-IX, нараховувати штрафні санкції можна. Отже, з 24.01.2024 відсутнє обмеження по нарахуванню штрафних санкцій по споживчим кредитам.

Договір кредитної лінії № 00-10023220 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено 18.10.2024, тобто після вказаної дати, а отже, нарахування штрафних санкцій є правомірним.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи

18 жовтня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 00-10023220 в електронному вигляді шляхом підписання одноразовим ідентифікатором, за умовами якого відповідач отримав кредит, сума кредитного ліміту склала 10 000 грн, на строк 360 календарних днів, зі сплатою фіксованої відсоткової ставки за користування кредитом у розмірі 0,94% (стандартна процентна ставка), 0,49% (знижена процентна ставка). Повернення кредиту повинно було здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі та в порядку, визначеному договором. Пунктом 5.1 договору сума кредиту одержана позичальником за договором повертається ним в повному обсязі у валюті кредиту не пізніше дня повернення кредиту (включно) зазначеного в графіку платежів, на поточний рахунок кредитодавця шляхом ініціювання переказу коштів з платіжної картки позичальника через POS-термінал в особистому кабінеті (а.с. 35-44).

Також, сторонами підписано паспорт споживчого кредиту, із застосуванням електронного підпису, яким було погоджено тип кредиту - кредитна лінія; сума/ліміт кредиту 10 000 грн; строк кредитування - 360 календарних днів; мета отримання кредиту - споживчі потреби, спосіб та строк надання кредиту - безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) споживача; процентна ставка 336,35 % річних (0,49% в день); комісія 2 000 грн (а.с. 46-48).

Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується інформаційною довідкою (підтвердження) ТОВ «ПрофітГід», відповідно до якої вбачається, що в рамках договору про надання фінансових послуг з переказу коштів № ПГ-714 від 28.07.2023, здійснено переказ грошових коштів 18.10.2024 у сумі 10 000 грн на картку № НОМЕР_1 , а також інформацією АТ КБ «ПриватБанк» від 01.07.2025 (наданою на запит суду), відповідно до якої зазначено, що на ім`я ОСОБА_1 було емітовано платіжну картку № НОМЕР_2 , та дійсно були зарахування на вказану картку у сумі 10 000 грн (а.с. 19, 103).

Згідно з наданим позивачем детальним розрахунком заборгованості за кредитним договором № 00-10023220, розмір заборгованості ОСОБА_1 за даним кредитним договором станом на 07.04.2025 становила 24 238 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту у розмірі 10 000 грн, заборгованості по відсоткам за користування кредитом 7 238 грн, комісії 2 000 грн, штрафу 5 000 грн (а.с.20-21).

03.12.2024 ТОВ «Макс Кредит» на електронну адресу ОСОБА_1 було направлено вимогу про дострокове повернення кредиту, однак вимога була проігнорована відповідачем (а.с. 29).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині відмови у стягненні заборгованості за комісією та штрафних санкцій, в іншій частині рішення суду судом апеляційної інстанції не переглядається.

В повній мірі зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає.

Відповідно до ст. ст. 526-530, 610-612, 623, 625 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору, вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, у встановлений строк (термін). Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України у разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з наданим до суду розрахунком сума штрафу у розмірі 5 000 грн нарахована за 2024 рік, однак, згідно з п. 18 Перехідних та Прикінцевих положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Посилання позивача на п. 6 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України про споживче кредитування, як на спеціальну норму, є безпідставним, оскільки передбачає, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем.

У зв`язку з зазначеним вище, враховуючи, що неустойка (штрафи) позивачем нарахована 04.11.2024 500 грн, 07.11.2024 1 000 грн, 12.11.2024 1 500 грн, 23.11.2024 1 000 грн, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову щодо стягнення заборгованості зі штрафів.

При цьому, в частині вимог про стягнення комісії за видачу кредиту апеляційний суд виходить з такого.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 13 липня 2022 у справі № 496/3134/19 дійшла такого висновку: «10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення ч. ч. 1 і 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості».

Зазначений висновок відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України апеляційний суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Апеляційний суд враховує, що відповідно до п. 1.6 договору кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 20% від суми кредиту, що складає 2 000 грн, яку позичальник зобов`язаний сплатити на умовах, визначених п. 3.5 цього договору.

Також колегія суддів звертає увагу, що відповідно до Паспорту споживчого кредиту інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, який разом з кредитним договором складають єдиний договір, визначено всі його істотні умови, зазначено, що комісія за видачу кредиту складає 2 000 грн.

Крім того, у паспорті споживчого кредиту зазначено, що споживач підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи з обраних умов кредитування.

Отже, умови кредитного договору, якими передбачено сплату комісії за видачу кредиту, відповідають вимогам чинного Закону України «Про споживче кредитування», Правилам розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затвердженим постановою правління Національного банку України від 08 червня 2017 року № 49.

Підписанням договору від 18 жовтня 2024 року № 00-10023220 та Паспорту споживчого кредиту без будь-яких застережень відповідач підтвердила, що вона обізнана та погодилась з усіма умовами договору.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З позовом про визнання недійсним зазначеного пункту договору про відкриття кредитної лінії від 18 жовтня 2024 року № 00-10023220 ОСОБА_1 не зверталася.

Апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог про стягнення комісії ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм матеріального права, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції в цій частині, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення позову ТОВ «Макс Кредит » та стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача комісії за видачу кредиту у розмірі 2 000 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи приведені норми процесуального права, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Макс Кредит» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги пропорційно до задоволених позовних вимог (79,37 %) у розмірі 4 806,65 грн (2 422,40 грн + 3 633, 60 грн = 6 056 х 79,37 % = 4 806,65грн).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит» адвоката Тисячник Рузанни Робертівни задовольнити частково.

Заочне рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 14 липня 2025 рокув частині відмовлених позовних вимог про стягнення комісії за видачу кредиту та судових витрат - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит» комісію за видачу кредиту за договором про відкриття кредитної лінії від 18 жовтня 2024 року № 00-10023220 у сумі 2 000 грн.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит» судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 4 806,65 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

О. М. Новіков