Справа № 185/1824/25
Провадження № 2/185/3353/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2025 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Юдіної С.Г., за участю секретаря Олефір А.І., представника позивача адвоката Білько І.П., відповідачки ОСОБА_1 , представника відповідачки адвоката Храбрової А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Павлограда цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ФОП ОСОБА_1 в якому просить суд: визнати незаконним наказ ФОП ОСОБА_1 від 10.01.2024 № 15 про припинення трудового договору з ОСОБА_2 за угодою сторін; поновити ОСОБА_2 на посаді баристи ФОП ОСОБА_1 ; стягнути з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.01.2024 по 11.01.2025 в розмірі 105 672, 46 з обов`язковим відрахуванням обов`язкових податків, зборів та платежів з урахуванням виплачених коштів при звільнення; допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягненні середнього заробітку; стягнути з відповідачки судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що вона з кінця жовтня 2022 перебувала у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , а саме працювала на посаді бариста кав`ярні. При прийомі на роботу позивачка не отримала документів, які б підтверджували її працевлаштування у відповідача. У зв`язку із цим, представником позивача було подано адвокатський запит до Державної податкової служби України для підтвердження прийому на роботу. Відповідно до листа Головного управління Державної податкової служби України у м. Києві № 3032/6/26-15-24-01-03-06 від 16.01.2025 позивач була прийнята на роботу згідно з наказом ФОП ОСОБА_1 № 3-К від 21.10.2022 і датою початку роботи є 24.10.2022. На початку січня 2024 року при виході на роботу у кав`ярню ОСОБА_2 було повідомлено, що ФОП ОСОБА_1 більше не здійснює діяльність. ОСОБА_2 намагалась зв`язатись з ФОП ОСОБА_1 з метою врегулювання питання роботи, проте це було безрезультатно. При цьому, наказ про звільнення ОСОБА_2 не було надано. 10.12.2024 ОСОБА_2 направила на адресу ФОП ОСОБА_1 лист з проханням надати інформацію про підстави звільнення, копію наказу про звільнення та письмового повідомлення про нараховані та виплачені їй суми при звільненні. Разом тим, відповідачка жодним чином не зреагувала на лист та не надала відповідь. У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 мала бажання захистити свої порушені права та з`ясувати на якій підставі вона була звільнена з роботи у ФОП ОСОБА_1 , представником позивача було подано відповідний адвокатський запит до Пенсійного фонду України. Так, відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду у місті Києві № 2600-0604-8/14703 від 27.01.2025 ОСОБА_2 було звільнено ФОП ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін) згідно з Наказом ФОП ОСОБА_1 № 15-к від 10.01.2024. Датою звільнення є 10.01.2024. Проте, ні в усній, ні в письмовій формі ОСОБА_2 не заявляла ФОП ОСОБА_1 про бажання припинити трудові відносини за угодою сторін. Отже, у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 не домовлялась з ФОП ОСОБА_1 про звільнення за угодою сторін і жодні документи про звільнення не були надані позивачу від ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вважає її звільнення незаконним і вимушена звернутись до суду для захисту своїх трудових прав. Між позивачем і відповідачем не існувало домовленості про припинення трудового договору за взаємною згодою. Крім того, жодної із наведених у статі 36 КЗпП України підстав для розірвання трудового договору з позивачем у відповідача не існувало. ОСОБА_2 звільнено з роботи 10.01.2024, який був її останнім робочим днем, тому для обрахунку середньоденної заробітної плати необхідно брати період з 10.11.2023 по 10.01.2024. Відповідно до довідки Пенсійного фонду України за формою ОК-5 : заробітна плата за листопад 2023 року складала 7 480,00 грн.; заробітна плата за грудень 2023 року складала 7 040,00 грн. Позивач працювала у листопаді 2023 року 18 робочих дні, а у грудні 2023 року - 18 робочих дні, разом 36 робочих днів. Заробітна плата в листопаді 2023 року становила 7 480,00 грн., а у грудні 2023 року 7 040,00 грн. тому разом за два місяці позивач отримала зарплату в сумі 14 520,00 грн. Середньоденна заробітна плата складає із розрахунку (14 520 грн.) : (36 робочі дні) = 403,33 грн. Станом на 11.01.2025, час затримки виплати заробітної плати становить 262 робочих дня згідно графіку роботи. Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.01.2024 по 11.01.2025 становить 105 672,46 грн. (403,33 х 262). Відповідачем було проігноровано прохання ОСОБА_2 та не було належним чином ознайомлено з наказом про звільнення і роботодавець не вживав заходів для виконання свого обов`язку, передбаченого статтею 47 КЗпП України.

Ухвалою від 10.03.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом повідомленням сторін.

Представником відповідача надано відзив на позов де зазначила, що діяльність кав`ярні Peliсan Rouge ФОП ОСОБА_1 здійснювалась в приміщенні за адресою АДРЕСА_1 , отриманому в суборенду від ТОВ «ПЕРША ЧАРІВНА СКРИНЯ» за договором суборенди № 21/10/22-СБ від 21.10.2022 року ОСОБА_2 працювала на посаді бариста з 24.10.2022 року. 10.01.2024 року наймані працівники в тому числі і позивачка подали заяви про звільнення за угодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України та були звільнені відповідно до наданих заяв. При звільненні була отримана заява від працівника, складено наказ, видано працівнику примірник наказу, повідомлення про нараховані суми, належні при звільнені та трудову книгу. Своєчасно було проведено розрахунок з працівниками, сплачено податки та подана звітність. Звільнені працівники не висували зауважень щодо повноти та своєчасності проведеного розрахунку. 11.01.2024 року ФОП ОСОБА_1 не була допущена в приміщення кав`ярні де здійснювала підприємницьку діяльність, повідомлень про дострокове припинення договору суборенди № 21/10/22-СБ від 21.10.2022 року від ТОВ «ПЕРША ЧАРІВНА СКРИНЯ» не отримувала. В приміщенні залишились документи з кадрового обліку та первинні документи господарчої діяльності в тому числі особові справи працівників, оригінали наказів, копії документів працівників, оригінали договорів та первинної документації до них, книга обліку трудових книжок. За даним фактом відповідачем було складено Акт № 1 від 11.01.2024 року про нестачу документів з кадрового обліку та первинних документів господарчої діяльності в присутності двох осіб. Відповідач зверталась до керівника ТОВ «ПЕРША ЧАРІВНА СКРИНЯ» Лева О.Я. про повернення документів 29.01.2024 року, але документи не були повернені відповідачу. Станом на січень 2024 року відповідач працювала в ТОВ «ПЕРША ЧАРІВНА СКРИНЯ» на посаді директор фінансовий та входила до складу власників ТОВ «ПЕРША ЧАРІВНА СКРИНЯ». 15.03.2024 року відповідача було звільнено з посади за скороченням штатного розпису п. 1 ст. 40 КЗпП України. 26.07.2024 року відповідач вийшла зі складу учасників ТОВ «ПЕРША ЧАРІВНА СКРИНЯ». За час трудових відносин позивача з відповідачем та під час припинення трудових відносин права позивача не були порушені. Заява позивача на звільнення була задоволена відповідачем. Повний розрахунок був проведений своєчасно. Позивачем не заявлено вимоги про неповний чи несвоєчасний розрахунок при звільненні. Крім того, представник відповідача заявила клопотання про застосування строку позовної давності.

Представником позивача надана відповідь на відзив де заперечує обставини викладені відповідачем у відзиві, зазначає що позивач не складала заяву про звільнення за угодою сторін і не подавала такої заяви відповідачу, жодних доказів отримання такої заяви відповідачем не надано. Позивач не отримала примірник наказу, а також письмове повідомлення про нараховані та виплачені їй суми при звільненні, доказів протилежного відповідачем не надано. Позивач вказує, що одразу після припинення комунікації відповідача з позивачем, вона намагалась зв`язатись з відповідачем з метою врегулювання питання продовження роботи, проте це було безрезультатно, крім того 10.12.2024 вона направила на адресу відповідача лист з проханням надати інформацію про підстави звільнення, копію наказу про звільнення та письмового повідомлення про нараховані та виплачені їй суми при звільненні. Разом тим, відповіді не надано. Відсутність документів щодо незаконного звільнення позивача не є приводом для не поновлення її на роботі.

Ухвалою від 29.04.2025 року відмовлено у задоволенні клопотань представника відповідача.

Ухвалами від 16.06.2025 та 03.09.2025 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав посилаючись на доводи викладені в позовній заяві та на свої пояснення надані в судовому засіданні. Заперечував проти застосування позовної давності, оскільки вважає що строк звернення до суду позивачкою не пропущено.

Відповідачка позов не визнала пояснила, що 09.01.2024 до неї звернулися всі 6 працівників її кав`ярні і повідомили що хочуть звільнитися оскільки їм запропонували нову роботу. 10.01.2024 вона приїхала до кав`ярні і з`ясувалося що з нею розірвано договір оренди. Позивачка працювала у її кав`ярні та за сумісництвом у ФОП ОСОБА_4 . Височанська повідомила що хоче залишитися в цій кав`ярні, вона написала заяву, отримала трудову книжку, медичну книжку. Це було її бажання та її власна ініціатива. О 10.45 відповідачка провела повний розрахунок з Височанською та поїхала з`ясовувати питання щодо оренди. Позивачка отримала кошти в тому числі і за невикористану відпустку, жодних питань від неї не було і вже на наступний день вона вийшла на роботу до іншого роботодавця. Позивачка працювала у неї з травня 2022 року мала її контактний телефон і знала її адресу проживання. Чому вона не зв`язалася з нею особисто після звільнення не знає і тільки через рік вже з`явився позов до суду. З приводу того що вона не могла потрапити до орендованого нею приміщення вона звернулася до поліції. Однак коли вона потрапила до підсобного приміщення кав`ярні де зберігалися усі документи, там їх не було.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала посилаючись на доводи викладені у відзиві.

Вислухав учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що з жовтня 2022 року позивачка перебувала у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , працюючи на посаді бариста кав`ярні Peliсan Rouge.

Відповідно до договору суборенди нежитлового приміщення № 21/10/22-СБ від 21.10.2022 року укладеного між ТОВ «ПЕРША ЧАРІВНА СКРИНЯ» та ФОП ОСОБА_1 , остання прийняла у строкове платне користування на умовах суборенди (найму) частину нежитлового приміщення з № 1 по № НОМЕР_1 (групи приміщень 8) площею 150, 20 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 72)

Додатковою угодою № 1 до Договору суборенди нежитлового приміщення № 21/10/22-СБ від 21.10.2022 сторони погодили що площа переданих у суборенду приміщень становить 100 кв.м. та узгодили розмір суборендної плати.

ОСОБА_2 наказом № 15-к від 10.01.2024 року звільнена з посади на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України з 10 січня 2024 року, про що подана звітність до Державної податкової служби, а саме відомості про трудові відносини осіб та період проходження військової служби.

З відомостей про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору, вбачається що 10.01.2024 року ОСОБА_2 нараховано та виплачено 6 911, 86 грн. Крім того було нараховано та перераховано податок на доходи фізичних осіб в сумі 1244, 13 грн. та військовий збір в сумі 103, 68 грн.

Як зазначає відповідачка та не заперечує представник позивача 11.01.2024 року ФОП ОСОБА_1 не була допущена працівниками ТОВ «ПЕРША ЧАРІВНА СКРИНЯ» до приміщення кав`ярніPeliсan Rouge.

11.01.2024 року ФОП ОСОБА_1 в присутності ОСОБА_5 , ОСОБА_6 складено акт № 1 про нестачу документів з кадрового обліку та первинних документів господарської діяльності, згідно з яким ФОП ОСОБА_1 не змогла потрапити в приміщення кав`ярні Peliсan Rouge, отримане в суборенду від ТОВ «ПЕРША ЧАРІВНА СКРИНЯ», де здійснювала підприємницьку діяльність. Повідомлень про дострокове припинення договору суборенди № 21/10/22-СБ від 21.10.2022 від ТОВ «ПЕРША ЧАРІВНА СКРИНЯ» не отримувала. В приміщенні залишилися документи з кадрового обліку та первинні документи господарської діяльності: особові справи, в тому числі ОСОБА_2 (заява про прийняття на роботу, наказ про прийняття на роботу, копія паспорта, копія облікової картки платника податків, копія документу про освіту, заява про звільнення, наказ про звільнення, повідомлення про нараховані суми, належні при звільненні); договір суборенди № 21/10/22-СБ від 21.10.2022 року з додатками та актами до договору; з додатками та актами до нього; книга обліку руху трудових книжок тощо.

Як пояснила відповідачка вона працювала в ТОВ «ПЕРША ЧАРІВНА СКРИНЯ» на посаді директора фінансового та входила до складу власників ТОВ «ПЕРША ЧАРІВНА СКРИНЯ». 15.03.2024 року її було звільнено з посади директора фінансового на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. 26.07.2024 року ОСОБА_1 вийшла зі складу учасників ТОВ «ПЕРША ЧАРІВНА СКРИНЯ», подав відповідну заяву посвідчену нотаріусом.

З приводу повернення документів кадрового резерву та первинних документів господарської діяльності відповідачка зверталася до директора ТОВ «ПЕРША ЧАРІВНА СКРИНЯ» Лева О. та головного бухгалтера ОСОБА_7 , що підтверджується скрін-копіями переписки у месенджері Вайбер. Однак документи повернуті не були.

10.12.2024 року ОСОБА_2 звернулася до ФОП ОСОБА_1 де просила надати роз`яснення щодо статусу трудових відносин між ними. Якщо було прийнято рішення про припинення трудового договору просила надати копію наказу про звільнення та інформацію про нараховані та виплачені суми при звільнені.

29.04.2025 року відповідачка надіслала ТОВ «ПЕРША ЧАРІВНА СКРИНЯ» лист з вимогою повернути документацію з кадрового обліку та первинні документи господарської діяльності.

01.05.2025 року ОСОБА_6 звернувся до Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення стосовно нього та членів його сім`ї ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , зокрема повідомив про незаконного заволодіння документами ФОП ОСОБА_1 з кадрового обліку.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03.06.2025 року зобов`язано уповноважену особу Печерського УП ГУНП у м. Києві внести до ЄРДР відомості про вчинення кримінальних правопорушень за заявою ОСОБА_6 від 01.05.2025 року.

ОСОБА_9 був повідомлений Печерським УП ГУНП у м. Києві про те, що відповідно до ухвали Печерського районного суду м. Києва від 03.06.2025 внесенні до ЄРДР за № 0000410 від 15.07.2025 року за ознаками ч .1 ст. 357 КК України.

На виконання ухвали Павлоградського міськрайонного суду від 16.06.2025 року про витребування доказів у ТОВ «ПЕРША ЧАРІВНА СКРИНЯ», надійшов лист директора Лева О., де він зазначає, що Товариство не має у своєму розпорядженні запитуваних документів та не має до них жодного відношення.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з частиною першою статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізично особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України однією з підстав припинення трудового договору є угода сторін.

У випадку коли працівник вимагає достроково розірвати укладений з ним трудовий договір, а роботодавець не заперечує щодо припинення з цим працівником трудових відносин, такий договір може бути припинено за угодою сторін згідно з пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України. Необхідно зазначити, що законодавством не встановлено відповідного порядку чи строків припинення трудового договору за угодою сторін, у зв`язку з чим вони визначаються працівником і власником або уповноваженим ним органом у кожному конкретному випадку.

Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України застосовується у разі взаємної згоди сторін трудового договору, пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою.

Пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України можуть бути викладені як в письмовій, так і в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 частини першої статті 36 КЗпП України і раніше домовлена дата звільнення.

Таким чином, передбачена пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України угода сторін є самостійною підставою припинення трудового договору, яка відрізняється від розірвання трудового договору з ініціативи працівника та з ініціативи власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу тим, що в цьому разі потрібне спільне волевиявлення сторін, спрямоване на припинення трудових відносин в обумовлений строк і саме з цих підстав.

Розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України (за угодою сторін), суди повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін; чи була згода власника або уповноваженого ним органу на анулювання угоди сторін про припинення трудового договору. Якщо роботодавець і працівник домовилися про певну дату припинення трудового договору, працівник не має права відкликати свою заяву про звільнення. Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Схожий за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2020 року у справі № 359/5905/18.

Якщо працівник вважає, що його звільнили незаконно за угодою сторін, він може звернутися до суду з вимогою визнати наказ про звільнення недійсним. Важливо довести відсутність згоди на звільнення або наявність тиску.

З урахуванням наданих сторонами доказів по справі, пояснень сторін суд між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 мала місце угода щодо припинення трудових відносин.

Частиною третьою статті 205 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Так, мовчання (не виявлення позивачем відсутності згоди на припинення трудових відносин) визнається виявом волі укласти/змінити угоду у випадках, передбачених законодавством.

Аналізуючи зазначене та виходячи з того, що законодавство України допускає прийняття підстав для укладення/зміни правовідносин конклюдентних дій та мовчазної згоди, суд дійшов правильного висновку про те, що підприємство отримало з боку позивача мовчазну згоду (конклюдентні дії) на звільнення останнього з займаної посади через відмову у подальшому продовженні трудових відносин, що полягало у нез`явленні за юридичною адресою відповідача та у відмові у написанні заяви щодо переводу до інших структурних підрозділів відповідача, що розміщені на підконтрольній території України.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 в період з 11.01.2024 по 10.12.2024 року не вживала будь-які дій щодо продовження трудових відносин з ФОП ОСОБА_1 . Натомість з 12.01.2024 року позивачка вже перебувала у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_10 та працювала у тому ж приміщенні на тій же посаді.

Факт не написання позивачкою заяви про звільнення за угодою сторін позивачкою не доведено. Доводи про те, що вона не мала трудової книжки і тому не могла її отримати та не отримала розрахунку не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Навіть, якщо припустити, що позивачка не писала заяву про припинення трудових відносин за угодою сторін її дії підтверджують мовчазну згоду на її звільнення з займаної посади за угодою сторін, що полягало у не зверненні до відповідачки письмово безпосередньо після звільнення (письмова заява до відповідачки з метою з`ясування трудових відносин між сторонами датована 10.12.2024), не звернення до відповідних інстанцій за недопущення до роботи та притягнення винуватців до відповідальності за порушення трудових прав позивачки.

З отриманої інформації від ПФУ від 23.09.2025 з Витягу із відомостей персоніфікованого обліку вбачається, що ОСОБА_2 20 днів січня, лютий, березень, квітень, 16 днів травня 2024 року перебувала в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_10 у графі «ознака трудова книжка» міститься підтвердження щодо її наявності у позивачки.

Будь-яких належних та допустимих доказів, які б вказували що трудова книжка позивачці була оформлена її наступним роботодавцем ФОП ОСОБА_10 у якої вона приступила до роботи з 12.01.2024 року після звільнення у ФОП ОСОБА_1 позивачка суду не надала. Відтак, суд вважає, що позивачці у день звільнення було видано трудову книжку, з записом підстав припинення трудового договору.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

Згідно реєстру № 2 від 10.01.2024 року ОСОБА_2 отримала заробітну плату від ФОП ОСОБА_3 за відпрацьовані дні січня 2024 та компенсацію невикористаної відпустки в сумі 5 564, 05 грн, операція проведена банком 10.01.2024 року 10:45:13.

Нарахування компенсації за невикористану відпустку можливе при звільненні, така дія відповідачки підтверджує, що станом на 10.01.2024 мав місце наказ про звільнення за угодою сторін. Наявність боргу з заробітної плати та розрахункових коштів при звільненні не встановлена.

20.04.2024 ФОП ОСОБА_1 подала звіт за 1 квартал 2024 року щодо шести найманих працівників, у тому числі ОСОБА_2 , з якого вбачається що датою закінчення трудових відносин з позивачкою є 10.01.2024, вона обіймала посаду баристи (код класифікації 5123), звільнена на підставі наказу № 15-к від 10.01.2024 п.1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Інші 5 працівників були звільнені за цією ж підставою в той же день.

Отже, у 1 кварталі 2024 відповідачка відзвітувалася перед податковою, що трудові відносини з позивачкою припинені за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін, що підтверджує факт видачі наказу про звільнення у січні 2024 року.

З отриманої інформації від ПФУ додатку 1 до Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб і сум утриманого з них податку а також сум нарахованого єдиного внеску поданого ФОП ОСОБА_10 , за період січень травень 2024 вбачається, що у графі «ознака трудова книжка» міститься підтвердження щодо її наявності у ОСОБА_2 .

Будь-яких належних та допустимих доказів, які б вказували що трудова книжка ОСОБА_2 була оформлена її наступним роботодавцем ФОП ОСОБА_10 , у якої вона приступила до роботи з 12.01.2024 року після звільнення у ФОП ОСОБА_1 позивачка суду не надала. Відтак, суд вважає, що позивачці у день звільнення було видано трудову книжку, з записом підстав припинення трудового договору.

Аналізуючи викладене судом встановлено, що мало місце волевиявлення позивачки на припинення трудового договору, що підтверджується її не зверненням ні до відповідачки, ні до будь-яких установ та організації з приводу захисту своїх прав, відповідачкою був виданий наказ про звільнення, нарахована, перерахована позивачці заробітна плата за відпрацьований час та компенсація за невикористану відпустку, подана звітність, сплачені податки, видана трудова книжка.

Таким чином, судом встановлено, що звільнення позивача було здійснено у відповідності до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим підстав для задоволення вимоги про поновлення на роботі та інших похідних від неї вимог, не вбачається.

Щодо заявленого стороною відповідачки пропуску строку позовної давності. Суд приходить до того, в ході розгляду справи не встановлено доказів отримання ОСОБА_2 наказу про звільнення під особистий підпис, отже суд вважає, що строк звернення з позовом до суду ОСОБА_2 не пропустила.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог позивачки, звільненої від сплати судового збору, судовий збір віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 11-13, 81, 95, 263-265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач Фізична особа підприємець ОСОБА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 , місце знаходження за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя С. Г. Юдіна