Справа № 199/4343/25
(2/199/3152/25)
РІШЕННЯ

Іменем України

30 вересня 2025 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпра у складі:

головуючого судді Богун О.О.

за участю секретаря Дубовик А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання об`єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ майна та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання об`єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ майна, а також розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

02 квітня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання об`єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ майна. В обґрунтування вимог в позові вказала, що вона з відповідачем ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 з 21.11.2020 року перебуває у шлюбі. Сторони по справі зареєстровані в м.Дніпрі але деякий час проживали разом на орендованій квартирі в м.Одесі. Сторони по справі є підприємцями та ведуть спільну підприємницьку діяльність. Останнім часом відношення між подружжям погіршились та позивач має намір захистити свої права та інтереси шляхом подання позову про визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя вмісту банківського сейфу-ячейкі та провести його поділ. Згідно Договору майнового найму (оренди) індивідуального сейфу в спеціальному сховищі №6300 від 28.10.2021 р. АТ «Укрсиббанк» передав ОСОБА_2 у користування за плату індивідуальний сейф №49, розміром 190мм на 250мм на 350мм, що розташований в приміщенні банку АТ «Укрсиббанку», за адресою: АДРЕСА_1 на строк визначений Договором для зберігання цінних паперів, документів та інших речей. Згідно довіреності від 06.07.2022 р. посвідченої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Шабашовим О.В, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уповноважив свою дружину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 мати доступ до вищезазначеного індивідуального сейфу. Довіреність видана строком на три роки та дійсна до 06.07.2025 р., але фактично позивач зараз не має доступу до цього індивідуального сейфу. Інше спільне майно у подружжя відсутнє, тобто на теперішній час всі грошові кошти та цінності, які належать обом сторонам по справі знаходяться саме у індивідуальному сейфі, доступ до якого є тільки у відповідача ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що безпосередньо з ним особисто було укладено договір з АТ «Укрсиббанк».

На підставі викладеного просила суд ухвалити рішення яким, визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вміст банківського сейфу-ячейки № НОМЕР_2 , що розташована у приміщенні банку АТ «Укрсиббанк» за адресою: АДРЕСА_1 та визнати права власності на частку із спільного майна подружжя у вигляді вмісту вищезазначеного банківського сейфу-ячейкі.

02 квітня 2025 року до Амур-нижньодніпровського районного суду м.Дніпра надійшов позов про визнання об`єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ майна.

Ухвалою суду від 03 квітня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін.

03 квітня 2025 року до суду надійшло клопотання представника позивача про забезпечення позову в якому вона просила накласти арешт на вміст індивідуального банківського сейфу за договором №6300 від 28.10.2021 р., який укладений на ім`я ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , щодо користування банківським сейфом в АТ «Укрсиббанк», м.Дніпро, пр.Слобожанський, 11 та для виконання ухвали забезпечити доступ до майна, що знаходиться у індивідуальному сейфі державному або приватному виконавцю.

Ухвалою суду від 03 квітня 2025 року відмовлено в задоволені клопотання представника позивача про забезпечення позову.

08 травня 2025 року до суду надійшов зустрічний позов від представника відповідача в якому він просив суд визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вміст індивідуального банківського сейфу за договором, який укладений на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ) щодо користування банківським сейфом в Публічному акціонерному товаристві АБ «Південний». Визнати права власності на 1/2 частку із спільного майна подружжя у вигляді вмісту вищезазначеного індивідуального сейфу. Розірвати між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 шлюб, зареєстрований 21 листопада 2020 року Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис №517.

Ухвалою суду від 12 травня 2025 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання об`єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ майна, а також розірвання шлюбу та змінено порядок здійснення провадження у справі перейдено до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Дослідивши надані матеріали суд прийшов до наступних висновків.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 з 21.11.2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі.

Згідно Договору майнового найму (оренди) індивідуального сейфу в спеціальному сховищі №6300 від 28.10.2021 р. АТ «Укрсиббанк» передав ОСОБА_2 у користування за плату індивідуальний сейф №49, розміром 190мм на 250мм на 350мм, що розташований в приміщенні банку АТ «Укрсиббанку», за адресою: м.Дніпро, пр.Слобожанський,11 на строк визначений Договором для зберігання цінних паперів, документів та інших речей.

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 є Фізичною особою підприємцем.

Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.ст. 77,78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Таке ж положення містить і ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України, згідно з якою майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Тобто, майно, набуде подружжям під час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя навіть у разі здійснення державної реєстрації на ім`я лише одного з них.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

На підставі ч. 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вказане також кореспондується з нормами ст. 368 ЦК України, відповідно до якої спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності, є спільною сумісною власністю.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Із змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Згідно пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007р. № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Позивач просить поділити вищевказане майно, при цьому в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що дане майно було набуто нею та відповідачем саме за час шлюбу.

Разом з тим, в ході розгляду справи позивачем не доведено належними та допустими доказами того, що вміст банківського сейфу-ячейкі №49, що розташована у приміщенні банку АТ «Укрсиббанк» за адресою: АДРЕСА_1 були набуті ними саме за час перебування у шлюбі та не вибули з власності до розірвання шлюбу, а відтак, є спільною сумісною власністю подружжя.

Разом з тим, в ході розгляду справи неможливо встановити вміст банківського сейфу-ячейкі №49, що розташована у приміщенні банку АТ «Укрсиббанк» за адресою: м.Дніпро, пр.Слобожанський,11.

Позивачем не доведено обставин як самого факту придбання даного майна за час шлюбу, так і джерело його придбання (купівля-продаж, міни, дарування, спадкування тощо), що також вказує на відсутність підстав вважати, що дане майно належить сторонами по справі на праві спільної сумісної власності.

Недоведеність стороною позивача належності вищевказаного вмісту банківського сейфу-ячейкі №49, що розташована у приміщенні банку АТ «Укрсиббанк» за адресою: АДРЕСА_1 їй та відповідачу на праві спільної сумісної власності, унеможливлює виділення відповідачу у власність вищевказаний вміст банківського сейфу-ячейкі №49 свідчить про необхідність відмови в задоволенні позову.

Відповідно до норми ч.2 ст.193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Щодо зустрічного позову представника відповідача в якому він просив суд визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вміст індивідуального банківського сейфу за договором, який укладений на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ) щодо користування банківським сейфом в Публічному акціонерному товаристві АБ «Південний». Визнати права власності на 1/2 частку із спільного майна подружжя у вигляді вмісту вищезазначеного індивідуального сейфу. Розірвати між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 шлюб, зареєстрований 21 листопада 2020 року Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис №517 суд вваажає його не доведеним в частині поділу спільного майна подружжя оскільки позивачем за зустрічним позовом також не доведено обставин як самого факту придбання даного майна за час шлюбу, так і джерело його придбання (купівля-продаж, міни, дарування, спадкування тощо), що також вказує на відсутність підстав вважати, що дане майно належить сторонами по справі на праві спільної сумісної власності. Також позивачем за зустрічним позовом не зазначено вмісту банківської сейф-ячейки тому встановити факт спільного майна подружжя не можливо.

Щодо позовної вимоги про розірвання шлюбу суд вважає її доведеною оскільки як позивач за зустрічним позовом так і відповідач за зустрічним позовом не заперечують проти розірвання шлюбу, наголошують на тому що щлюбні відносини припинились 10.02.2025 року та не відновлювались суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги та розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрований 21 листопада 2020 року Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис № 517.

Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141,193, 258, 259, 263-265,268 ЦПК України, ст..112 СК України суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання об`єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ майна відмовити в повному обсязі.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та розірвання шлюбу задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрований 21 листопада 2020 року Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис № 517, - розірвати.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної

інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні

було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи

(вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк

обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя О.О. Богун

30.09.2025