Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.09.2025 Справа №607/24632/24 Провадження №2/607/1355/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Стельмащука П.Я., за участю секретаря судового засідання Двикалюк І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» про визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі - відповідач або ТОВ «Авентус Україна»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (далі -відповідач або ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал»), в якому просить визнати недійсним договір №5274451 від 24.12.2021, а обов`язок щодо повернення коштів відсутнім.

Позов обґрунтовано тим, що між позивачем та ТОВ «Авентус Україна» 24.12.2021 було укладено електронний договір №5274451. В подальшому ТОВ «Авентус Україна» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «ФК «Фінтраст Україна».

Відповідно до кредитного договору позивачу нібито надано кредит, а кредитний договір підписано позивачем за допомогою одноразового цифрового ідентифікатора. Проте, позивач жодного договору із відповідачем ТОВ «Авентус Україна» не укладала, договір не підписувала та жодних коштів не отримувала, про існування даного договору ОСОБА_1 не було відомо. Зазначає, що вона дійсно заходила на веб-сайт ТОВ «Авентус Україна» та хотіла укласти кредитний договір, однак даний сайт їй був не зрозумілим, тому вона покинула його. Вказує, що у кредитному договорі №5274451 від 24.12.2021 зазначено її особисті дані, однак такі не відповідають дійсності і не свідчать про проходження позичальником повної ідентифікації. Крім того, вказує, що картку, на яку ніби то їй були перераховані кошти, вона ніколи не відкривала та карткою даного банку не користувалась. Враховуючи, що ТОВ «Авентус Україна» грошові кошти позивачу не передало, договір укладено не було, тому обов`язок позивача повертати кошти відсутній. Також, стверджує, що кредитний договір є нікчемний, так як порушує публічний порядок, оскільки окремі умови договору про річну процентну ставку, яка є значно більшою за тіло кредиту та посягає на право власності особи в умовах воєнного стану з метою наживи, про автоматичну пролонгацію строку дії договору у випадку невиконання зобов`язань, що очевидно спрямоване на втягнення боржників у боргову кабалу, збільшення процентної ставки, нарахування штрафних санкції в умовах воєнного стану, спосіб та порядок підписання договору. З цих підстав, позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 03.12.2024 відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

У відзиві представник відповідача ТОВ «Авентус Україна» просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Вказує на те, що позивач є клієнтом товариства з 11.03.2020 та до спірного кредитного договору уклала ще чотирнадцять кредитних договорів, належним чином виконавши всі зобов`язання за ними. Тому клієнт була повністю ознайомлена з умовами кредитування в товаристві та порядком укладення (підписання) кредитного договору. Позивач чітко усвідомлює, що оспорюваний кредитний договір, як і решта 14 раніше укладених кредитних договорів, зі сторони позивача підписувались електронним підписом одноразовим ідентифікатором (про що зазначено в розділі Кредитного договору «Реквізити та підписи сторін», «Підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором М507826, 24.12.2021 23:25:39 / ОСОБА_1 /).

Ідентифікація та верифікація клієнта була здійснена товариством шляхом отримання ідентифікаційних даних та фінансового номера телефону з Українського бюро кредитних історій та коректного введення клієнтом пароля, надісланого товариством на такий фінансовий номер телефону: НОМЕР_1 . Переказ кредитних коштів, виданих в рамках оспорюваного кредитного договору, здійснювався, використовуючи банківську картку № НОМЕР_2 , відкриту в АТ КБ «Приватбанк», яка належить боржнику, встановлено за допомогою BANK ID. Позивач не надавала жодних підтверджуючих документів щодо скоєння шахрайських дій відносно себе та укладення від її імені кредитного договору, а також товариство не отримувало запити від правоохоронних органів щодо кредитних правовідносин між товариством та позивачем.

У відзиві відповідача ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» товариство не погоджується з вимогами позивача та вважає викладені доводи такими, що не відповідають дійсності та вимогам чинного законодавства, оскільки ідентифікація та верифікація клієнта була здійснена кредитором, шляхом отримання ідентифікаційних даних та фінансового номера телефону з Українського бюро кредитних історій та коректного введення клієнтом оtр-пароля, надісланого товариством на такий фінансовий номер телефону. Отже, при здійсненні ідентифікації та верифікації клієнта, товариством в повній мірі було дотримано всі вимоги Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» та Положення про здійснення установами фінансового моніторингу, затвердженого постановою НБУ №107 від 28.07.2020 року, зокрема п.5 та пп.2 п.31 Додатку 2 вказаної постанови.

Заперечення позивача щодо відсутності тексту кредитного договору до його підписання не відповідає дійсності, оскільки перед підписанням клієнт може ознайомитись із текстом договору, лише після цього за допомогою одноразового ідентифікатора здійснюється підписання. А тому, доводи позивача щодо того, що вона не ознайомлювалась з текстом кредитного договору до його підписання не відповідають дійсності.

Переказ коштів, виданих в рамках кредитного договору здійснено шляхом перерахування на банківську картку № НОМЕР_2 , яку позивачем вказано особисто в заяві на отримання кредиту та підтверджується копією довідки платіжного провайдера. Крім того, платіжна банківська картка містить захищені та притаманні лише конкретній особі обов?язкові реквізити, які дають змогу ідентифікувати платіжну систему та емітента. Надання кредитору відомостей щодо захищеного номера банківської карти для здійснення переказу грошових коштів, які відомі лише позивачу, свідчить про те, що попередньо (до зарахування коштів), сторонами були узгоджені всі істотні умови договору, в тому числі і спосіб здійснення перерахування кредитних коштів відповідно до умов кредитного договору. З цих підстав просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

У судові засідання, в тому числі 22.09.2025, позивач не з`явилась, просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує, про що зазначила у прохальній частині позову.

Представник відповідача ТОВ «Авентус Україна» в судові засідання, в тому числі 22.09.2025, не з`явився, просить розглянути справу без участі представника, про що зазначив у прохальній частині відзиву.

Представник відповідача ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» в судові засідання, в тому числі 22.09.2025, не зявилася, однак подала заяву про розгляд справи без її участі.

Ухвалення та проголошення судового рішення відкладено до 11.00 год. 25.09.2025, в яке учасники справи не з`явились.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України здійснює розгляд справи без участі сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши докази по справі, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

До позовної заяви позивачем додано Договір №5274451 про надання споживчого кредиту, укладений 24.12.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 , відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки передбачені договором. (п.1.2 договору)

Відповідно до п.1.3 сума кредиту (загальний розмір) складає 20 000,00 грн.

Строк кредитування 30 днів (п. 1.4 договору).

Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день (п. 1.5.1 договору).

Пунктом 1.1 договору передбачено, що укладення цього договору здійснюється за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет в поряду передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» втому числі шляхом перевірки товаритством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету.

Згідно з п. 2.1 договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_2 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту.

Договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором М507826 24.12.2021 23:25:39 ОСОБА_1 .

Відповідачем ТОВ «Авентус Україна» до відзиву на позов додано log-файл укладення електронного договору №5274451 від 24.12.2021, про наступне:

- 11.03.2020 о 12:23:01 клієнт розпочав реєстрацію на сайті, надав згоду на обробку персональних даних перед укладенням першого кредитного договору та ознайомився з Правилами надання коштів у позик, Піблічною пропозицією на використання аналогів підписів; ввів смс-код надісланий товариством на його телефон для підтвердження згоди;

- 24.12.2021 о 23:13:29 клієнт відправив заявку на отримання кредиту за договором №5274451 від 24.12.2021;

- 24.12.2021 о 23:14:52 товариство прийняло рішення про видачу кредиту та виставило клієнту оферту, паспорт споживчого кредиту;

- 24.12.2021 о 23:23:25 товариство надіслано клієнту СМС-повідомлення з кодом (одноразовий ідентифікатор/електронний підпис) М507826 для підтвердження прийняття оферти;

- 24.12.2021 о 23:25:29 клієнт ввів смс-код (одноразовий ідентифікатор/електронний підпис) М507826, акцептував (прийняв) оферту товариства, підписав та уклав договір;

- 24.12.2021 о 23:26:12 товариство відправило клієнту кошти та його примірник договору.

У обліковій картці клієнта, що розміщена в електронній системі товариства вказано: прізвище, імя, по батькові клієнта ОСОБА_1 , дата народження, адреса реєстрації, серія та номер паспорту, ІПН НОМЕР_3 , телефон клієнта НОМЕР_1 .

На підтвердження переказу позивачу грошових коштів, відповідач надав квитанцію до платіжної інструкції №18985-1327-224597676, згідно якої 24.12.2021 на картку НОМЕР_2 було перераховано грошові кошти в сумі 20 000,00 грн.

Належність банківської картки клієнту встановлено, шляхом отримання інформації з BANK ID, номер картки НОМЕР_2 належить ОСОБА_1 , COMMERCIAL BANK PRIVATBANK

Також, в ході судового розгляду встановлено, що 25.11.2024, на підставі рішення №251124/1, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» змінило найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал».

Із звіту УБКІ, кредитного звіту, вбачається систематичне оформлення позивачем кредитів, а також підтверджується належність номеру телефону ОСОБА_1 .

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка просить визнати кредитний договір недійсним на підставі положень ст. ст. 203, 215, 228, 229, 230, 234 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним . Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом . У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов`язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов`язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. (ст.229 ЦК України).

Згідно з приписами ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним . Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування . Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами (ст.234 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про:

1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров`я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника);

2) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника);

3) встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця;

4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору;

5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором;

6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається;

7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника);

8) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом;

9) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру;

10) установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору;

11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі;

12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору;

13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору;

14) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору;

15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей;

16) встановлення обов`язку споживача виконати всі зобов`язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх;

17) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов`язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди.

Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Проте, позивачкою не зазначені обставини, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору вимогам законодавства та про несправедливість його умов.

Позивачкою не доведено, що її волевиявлення під час укладення договору не було вільним і не відповідало її внутрішній волі.

Крім того, позивачка зазначає, що договір вона не підписувала та кошти не отримувала.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг (крім послуг з торгівлі валютними цінностями та послуг з переказу коштів, якщо відповідні правочини повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення і при проведенні відповідних операцій у суб`єкта первинного фінансового моніторингу не виникає обов`язку здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта згідно із законом) укладається виключно в письмовій формі: 1) у паперовому вигляді; 2) у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; 3) шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; 4) в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».

Примірник договору, укладеного у вигляді електронного документа, та додатків до нього (за наявності) вважається отриманим клієнтом, якщо договір за домовленістю особи, яка надає фінансові послуги, і клієнта або за вибором клієнта направлений на електронну адресу клієнта чи направлений йому в інший спосіб, що дає змогу встановити дату відправлення. Договір, укладений у вигляді електронного документа, та додатки до нього (за наявності) повинні містити відомості про клієнта, у тому числі зазначені ним контактні дані. Положення цього абзацу не застосовується до договорів, зазначених у пункті 4 цієї частини.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Тобто, електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту, яка здійснюється за допомогою складання документу, який втілюється в електронному документі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями ст. 12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Статтею 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно - телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

З урахуванням викладеного, слід дійти висновку, що будь - який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Таким чином, судом встановлено, що кредитний договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому, позивачка через особистий кабінет на веб-сайті відповідача подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту шляхом надання відповіді відповідачу електронним повідомленням про ознайомлення та повне і безумовне прийняття оферти відповідача, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором у вигляді смс-коду, який позивачка і використала для підтвердження підписання кредитного договору.

Доказів того, що зміст кредитного договору не відповідав внутрішній волі позивачки в матеріалах справи немає.

Аргументи позовної заяви щодо відсутності доказів виникнення між сторонами зобов`язальних правовідносин суд не бере до уваги, оскільки позивач не надала доказів і судом не встановлено факту здійснення відповідачем дій, які сприяли б укладенню договору не нею. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» цей правочин вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Окрім того, суд не може погодитися із твердженнями позивачки про те, що вона не була належним чином ознайомлена із умовами кредитування, оскільки вказані твердження спростовуються дослідженими судом кредитним договором, Таблицею обчислення загальної вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту, що підписанні позивачкою, шляхом накладення електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором.

З огляду на вище викладене, суд вважає, що наклавши на кредитний договір електронні підписи, тим самим підписавши кредитний договір, у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у позивачки виникло зобов`язання перед ТОВ «Авентус Україна» повернення отриманих у кредит коштів та відсотків за його користування у визначений договором строк.

Крім того, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.12.2024 у справі №607/23383/23, стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за Договором №5274451 про надання споживчого кредиту від 24.12.2021 у розмірі 56 860 (П`ятдесят шість тисяч вісімсот шістдесят) гривень 00 копійок, з яких: 20 000 гривень - сума кредиту, 36 860 гривень - сума процентів за користування кредитом.

Рішенням встановлено, що 24.12.2021 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний Договір № 5274451 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого Товариство надало відповідачу ОСОБА_1 кредит, а відповідач зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Даний Договір підписаний відповідачем ОСОБА_1 24.12.2021 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором М507826.

Дане рішення суду набрало законної сили 03.01.2025.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Впродовж розгляду справи в суді позивачкою не було надано до суду жодного належного і допустимого доказу на підтвердження заявлених позовних вимог, як і не були спростовані доводи відповідачів щодо обставин укладення кредитного договору та фактичного отримання позивачкою кредитних коштів, шляхом їх перерахування на її банківський рахунок (картку).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що позивачка, ознайомившись зі змістом кредитного договору, паспортом споживчого кредиту, додатком № 1 до договору, мала реальну можливість відмовитися від укладення оспорюваного кредитного договору та на момент його підписання щодо спірних умов договору не заявляла, що свідчить про свідоме визнання нею умов договору, та, установивши, що оспорюваний кредитний договір укладений із дотриманням вимог закону й позивачка не довела ті обставини, на які вона посилалась як на підставу своїх вимог, суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263, 265, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , місце проживання - АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», місцезнаходження - пр. Берестейський, 90-А, м. Київ, код ЄДРПОУ - 41078230.

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», місцезнаходження - вул. Загородня, 15, офіс118/2, м. Київ, код ЄДРПОУ - 44559822.

Рішення складено та підписано 25.09.2025.

Головуючий суддяП. Я. Стельмащук