Справа № 505/645/25
№ 2/505/2035/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 року м.Подільськ

Подільський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючої - судді Ващук О.В.,

за участю секретаря судового засідання Федорцової І.С.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Подільськ заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про затвердження мирової угоди,

встановив:

24 лютого 2025 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Подільського районного нотаріального округу Світун Ф.Й., про визнання права власності в порядку спадкування.

Позивачі просили суд: встановити факт того, що відповідач ОСОБА_3 фактично не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати право власності в порядку спадкування за заповітом за ОСОБА_2 на будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 ; визнати право власності в порядку спадкування за заповітом за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 3,1759 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Косівської (наразі Куяльницької) сільської ради Котовського (наразі Подільського) району Одеської області.

Ухвалою судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 28 лютого 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було залишено без руху, надано строк у п`ять днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків, зазначених в ухвалі.

06 березня 2025 року позивачами недоліки було усунуто.

Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 17 березня 2025 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.

Відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних суддів» номер 4273-ІХ від 26 лютого 2025 року, який набрав чинності 25 квітня 2025 року, змінено найменування Котовського міськрайонного суду Одеської області на Подільський міськрайонний суд Одеської області.

15 квітня 2025 року на адресу суду сторонами подано спільну заяву про затвердження мирової угоди у справі разом з мировою угодою, яка підписана позивачами та відповідачем. За змістом мирової умови сторони дійшли висновку про наступне:

1.Встановити факт того, що Відповідач ОСОБА_3 фактично прийняв спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

2.Визнати за ОСОБА_3 право власності, в порядку спадкування за законом, на будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 ;

3.Визнати право власності в порядку спадкування за заповітом за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 3,1759 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Косівської (наразі Куяльницької) сільської ради Котовського (наразі Подільського) району Одеської області.

4.Врегулювання спору відбувається на умовах взаємних поступок сторін. Дана угода укладена сторонами вільно, відкрито без застережень. Сторони даної Мирової угоди повністю усвідомлюють умови, мету та сутність цієї Мирової угоди.

5.Сторони заявлять, що в процесі укладення цієї Мирової угоди не були, не будуть і не можуть бути порушені права будь-яких третіх осіб, у тому числі держави та територіальної громади.

6.Сторони підтверджують, що всі викладені умови цієї Мирової угоди відповідають їх реальному волевиявленню та інтересам і породжують настання наслідків, зазначених в тексті цієї Мирової угоди.

В підготовчому засіданні сторони підтримали зміст мирової угоди та просили задовольнити їхню заяву про її затвердження. Зокрема, позивачка ОСОБА_1 пояснила суду, що оскільки нотаріус не могла розділити спадкове майно так як вони цього хотіли, остання запропонувала їм звернутися до суду з вказаним позовом з подальшим врегулюванням спору шляхом укладення мирової угоди такого змісту. Позивачка ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 підтримав зазначене.

Третя особа приватний нотаріус Подільського районного нотаріального округу Світун Ф.Й. не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлена належним чином.

Суд, заслухавши сторін, ознайомившись зі змістом мирової угоди, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку про відсутність підстав для затвердження мирової угоди, виходячи з наступного.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, що відповідно до частини третьої статті 13 ЦПК України передбачає, у тому числі, можливість для учасника справи розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з ч.7 ст.49 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу.

Мета, зміст, порядок укладення сторонами мирової угоди та її затвердження судом визначені у статті 207 ЦПК України.

Відповідно до положень частин першої-четвертої статті 207 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.

Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Частиною п`ятою статті 207 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є не виконуваними; або одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Виходячи зі змісту статті 207 ЦПК України, обов`язковою умовою затвердження судом мирової угоди є її відповідність вимогам закону і відсутність порушення прав чи законних інтересів третіх осіб. Йдеться про дотримання як вимог, передбачених процесуальних законодавством, так і вимог, які випливають з цивільного законодавства.

Відповідність змісту мирової угоди вимогам матеріального закону передбачає, зокрема, аналіз об`єкта мирової угоди - майна, яким за умовами мирової угоди розпоряджаються її суб`єкти. Для того, щоб з`ясувати, що мирова угода не порушує права та законні інтереси інших осіб, суд повинен встановити, що: 1) майно, яке передається за мировою угодою, не вилучено з обігу і не обмежено в обігу; 2) учасники мирової угоди мають право розпоряджатися цим майном, що підтверджується правовстановлюючими документами; 3) майно, яке передається за мировою угодою, не перебуває під арештом і щодо нього відсутній спір з іншими особами.

Визнанням мирової угоди суд засвідчує відповідність умов цієї угоди вимогам закону та дотримання балансу законних прав та інтересів сторін, дотримання вимог (принципу) справедливості судового рішення у спосіб визначений в умовах мирової угоди.

Цивільним процесуальним законом покладено на суд обов`язок під час визнання мирової угоди перевірити, чи не суперечать умови мирової угоди закону, чи не порушують такі умови права, свободи та інтереси інших осіб, чи не суперечать дії законного представника однієї із сторін мирової угоди інтересам особи, яку він представляє, чи мають представники сторін відповідні повноваження на укладення мирової угоди та роз`яснити сторонам наслідки визнання мирової угоди.

Умови мирової угоди мають бути викладені чітко та недвозначно з тим, щоб не виникало неясності спорів з приводу її змісту під час виконання. Суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору.

Таким чином, вирішуючи питання про затвердження мирової угоди, суд має врахувати, що умови мирової угоди не можуть суперечити закону, а також брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із таким затвердженням.

Метою мирової угоди є врегулювання спору між сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обов`язків сторін і предмету спору, тобто матеріально-правової вимоги позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Не може визнаватися судом мирова угода, умови якої не пов`язані зі спірними правовідносинами.

Укладена в цивільному процесі мирова угода породжує права та обов`язки для осіб не тільки процесуальні, а й матеріальні. Тому мирова угода має матеріальний зміст, укладається сторонами, затверджується судом відповідно до вимог цивільного процесуального права, з урахуванням норм матеріального цивільного права.

Як встановлено судом, предметом позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Подільського районного нотаріального округу Світун Ф.Й., про визнання права власності в порядку спадкування. Окрім цього позивачі просили суд встановити факт того, що відповідач ОСОБА_3 фактично не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За умовами мирової угоди сторони домовились, про встановлення факту того, що Відповідач ОСОБА_3 фактично прийняв спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 та щодо визнання за відповідачем ОСОБА_3 право власності, в порядку спадкування за законом, на будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , а також визнання права власності в порядку спадкування за заповітом за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 3,1759 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Косівської (наразі Куяльницької) сільської ради Котовського (наразі Подільського) району Одеської області.

Тобто, сторони фактично просять становити факт, що має юридичне значення для спадкування та узаконити право власності на нерухоме майно всупереч встановленому законом порядку встановлення такого факту та оформлення права власності на спадкове майно. Оскільки, як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_3 є спадкоємцем майна належного померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 (в тому числі частини житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 та частини земельної ділянки площею 3,1759 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області), який в силу того, що відповідач є інвалідом третьої групи має обов`язкову частку у спадщині, а стосовно іншої частини не звернувся у встановлений законом термін до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті померлого батька ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Крім того, як вбачається зі змісту п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», той зі спадкоємців, який має право на обов`язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Якщо той зі спадкоємців, хто має право на обов`язкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відтак, умови мирової угоди, запропоновані сторонами, суперечать закону, так як фактично, за умовою мирової угоди, суд має встановити факт того, що відповідач прийняв спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 та визнати за одним з позивачів та відповідачем право власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом та в порядку спадкування за законом, відповідно, що в свою чергу не відповідає вимогам Цивільного кодексу України.

Суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору.

Укладення мирової угоди неможливе і в тих випадках, коли ті чи інші відносини одночасно врегульовані законом і не можуть змінюватись волевиявленням сторін.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, висловлених в ухвалі від 01.08.2018 року у справі №760/15287/15-ц та у постанові від 30.05.2018 року у справі №759/4103/16-ц, суд відмовляє у затвердженні мирової угоди, якщо її умови стосуються прав та обов`язків сторін, які не входять до предмету позову, а також, якщо умови мирової угоди суперечать закону.

Таким чином, зважаючи на положення ч. 5 ст. 207 ЦПК України, враховуючи, що подана на затвердження мирова угода суперечить закону, суд дійшов до висновку, що у визнанні мирової угоди між сторонами необхідно відмовити та продовжити судовий розгляд справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.207, 258-260, 261 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про затвердження мирової угоди - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя О.В. Ващук