Провадження №2/512/351/25
"14" жовтня 2025 р. с-ще Саврань
Савранський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Брюховецького О.Ю.,
за участю секретаря Тімановського А.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження справу за цивільним позовом цивільним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої суми пенсійних виплат,
На обґрунтування позовних вимог представник позивача вказав на те, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який до 30.04.2025 отримував пенсію по інвалідності відповідно Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Продовження виплати пенсії по інвалідності проводилось на підставі довідки МСЕК від 09.09.2020 серії 12АAB №157410 з 09.09.2020 по 09.09.2022 (II група), довідки МСЕК від 26.09.2022 серії 12ААГ №226730 з 26.09.2022 по 26.09.2024.
Відповідно до п. 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об?єктивного розгляду всіх поданих документів.
Як було встановлено Головним управлінням, згідно довідки спеціалізованої травматологічної медико-соціальної експертної комісії від 04.11.2024 №91 відповідачу не підтверджено інвалідність, а отже з цієї дати він втратив статус особи з інвалідністю та, як наслідок, право на отримання пенсійних виплат.
Отже, припинення інвалідності є фактом, що впливає на право на отримання пенсійних виплат.
Про факт припинення інвалідності відповідач Головне управління не повідомляв та продовжував отримувати пенсійні виплати.
ОСОБА_1 мав встановлену III групу інвалідності, яка давала право отримання пенсії по інвалідності. Після рішення комісії про скасування інвалідності, відповідач втратив право на отримання пенсії з моменту, коли інвалідність не було підтверджено, тобто з 04.11.2024.
Відповідачу надіслано лист за вих. №1500-0404-8/102896 від 04.06.2025 3 пропозицією повернути зайво отримані кошти на рахунок Головного управління.
Згідно зі статтею 33 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) автоматизованою системою документообігу суду, з урахуванням положень статей 36, 37 ЦПК України, було визначено головуючого суддю Брюховецького О.Ю. та передано йому вказану справу.
Ухвалою Савранського районного суду Одеської області від 22.07.2025 року даний цивільний позов залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків (а.с.25-26).
28.07.2025 до суду надійшла заява представника позивача Кіс А.В. про усунення недоліків (а.с.27) та платіжну інструкцію №7590 від 24.07.2025 про сплату судового збору (а.с.30).
В подальшому ухвалою судді Савранського районного суду Одеської області від 15.08.2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання на 09.09.2025 (а.с.33-34).
У зв`язку з відсутністю інформації про належне повідомлення відповідача слухання справи відкладено на 14.10.2025.
Представник позивача Кіс А.В., який діє на підставі довіреності б/н від 02.10.2024, у судове засідання не з`явився, однак до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності та просив суд позов задовольнити в повному обсязі (а.с.36).
Відповідач в судове засідання 14.10.2025 не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, до суду повернувся конверт з відміткою Укрпошти про відсутність адресата за вказаною адресою (а.с.39).
Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).
Також, інформація про час та місце розгляду справи була розміщена на веб-сайті «Судова влада» в розділі «Найближчі слухання».
Отже, судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів.
Таким чином, правом подати відзив відповідач ОСОБА_1 не скористався.
Внаслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу за відсутності сторін, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін.
Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
У відповідності до приписів статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.
Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Встановлено, що між сторонами у справі виникли спірні правовідносини щодо повернення набутої пенсії за відсутності правової підстави.
Вирішуючи цей спір, суд виходить з таких мотивів та норм права.
Суд встановив, що згідно довідки №91 від 15.11.2024 вбачається, що ОСОБА_1 18.07.1982 оглядався спеціальним травматологом МСЕК та за результатами не визнаний інвалідом (а.с.7).
В матеріалах справи міститься акт №517 від 14.11.2024 прийому передачі виписок МСЕК до ГУ ПФ України в Одеській області, а саме вищевказаної довідки (а.с.6).
З виписки з акту огляду медико-соціальної експертної комісії №243144 вбачається, що ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності на строк до 01.09.2020 (а.с.8).
Крім того, з виписки з акту огляду медико-соціальної експертної комісії №157410 вбачається, що ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності на строк до 01.10.2022 (а.с.9).
З виписки з акту огляду медико-соціальної експертної комісії №226730 вбачається, що ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності на строк до 01.10.2024 (а.с.10).
Матеріали справи містять заяву ОСОБА_1 від 15.08.2019 про призначення/перерахунок пенсії (а.с.11).
Крім того, матеріали справи містять індивідуальний перерахунок ОСОБА_1 з номеру вкладу у АТ «Ощадбанк» (а.с.16).
З реєстру відправлених листів №3766 від 06.06.2025 вбачається про відправлення поштової кореспонденції відповідачу (а.с.17).
Матеріали справи містять роздруківку Органу Пенсійного фонду України від 12.10.2022 з якої вбачається, що з 01.10.2022 по 30.11.2022 призначено пенсію відповідачу в сумі 2300,00 грн., (а.с.19); роздруківку органу Пенсійного фонду України від 12.09.2024 з якої вбачається, що з 01.10.2024 по 10.05.2025 призначено пенсію відповідачу в сумі 2980,00 грн. (а.с.20); роздруківку Органу Пенсійного фонду України від 19.08.2019 з якої вбачається, що з 07.08.2019 по 31.08.2020 призначено пенсію відповідачу в сумі 2000,00 грн. (а.с.22); роздруківку Органу Пенсійного фонду України від 29.05.2025 з якої вбачається, що з 01.11.2024 по 03.11.2024 призначено пенсію відповідачу в сумі 2980,00 грн. (а.с.23).
Відповідно до частини 8 статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, дійшов наступного висновку.
Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно із частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
За приписами частини першої статті 50 вищевказаного Закону, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.
Відповідно до статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.
Згідно із частиною 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
Відповідно до статті 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналась або могла дізнатись про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає за допущене нею погіршення майна.
Таким чином, переплачені суми пенсії можуть бути утримані позивачем лише за умови зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних.
Не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (п. 1 ч. 1ст. 1215 ЦК України).
При цьому, у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
Такий правовий висновок щодо застосування статті 1215 ЦК України викладений, зокрема, в постановах Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі № 6-151цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14; Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2018 року у справі № 556/1231/17; Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2018 року у справі № 174/404/16-ц.
У постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 173/424/17 зазначено, що обов`язковою умовою стягнення надміру виплачених пенсій є допущення зловживань з боку пенсіонера та в жодному випадку вказані суми не можуть бути стягнуті у випадку призначення її на підставі недостовірних даних, формування яких не залежить від пенсіонера. В такому разі суми зайво виплаченої пенсії стягуються зі страхувальника. При цьому, порядок утримання (стягнення) надміру виплачених сум пенсій визначений ст.50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статтею 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», за правилами яких суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів ПФУ чи в судовому порядку (не більше як 20 % пенсії). Зловживанням з боку пенсіонера в розумінні частини першої статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями, про які було відомо пенсіонеру. Таким чином, відповідальність за достовірність даних, що враховуються при виплаті пенсії, а також обов`язок відшкодовувати надміру виплачені суми соціальних виплат, несуть пенсіонери - у разі не повідомлення органу пенсійного фонду про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати, а також страхувальники внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів. Отже, для правильного вирішення питання про утримання надміру сплачених сум пенсії орган, що уповноважений призначати пенсії, має достеменно встановити факт переплати пенсії у зв`язку із поданням недостовірних відомостей, що враховуються при її обчисленні, та з чиєї вини нараховано суми соціальних виплат у розмірі, що суперечить вимогам Закону.
Указаний перелік підстав для утримання надміру виплачених сум пенсії є вичерпним, а отже можливості для прийняття рішення про стягнення сум переплати у випадку неправильного обчислення розміру пенсії працівником пенсійного органу чи у зв`язку з технічною помилкою чи помилкою програмного забезпечення, законодавством не передбачено.
При цьому, обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у частині першій статті 1215 ЦК України, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року).
Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.
Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області заявлені ним позовні вимоги з вищенаведених законодавчо встановлених підстав обґрунтовує лише набуттям майна за відсутністю правової підстави.
Відповідно до п. 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів.
Статтею 30 Закону №1058 передбачено, що пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.
Згідно статті 33 Закону №1058 пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: особам з інвалідністю I групи - 100 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю II групи - 90 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю III групи - 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 Закону №1058.
Відповідно до статті 34 Закону №1058 пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності.
З виписки з акту огляду медико-соціальної експертної комісії №226730 вбачається, що ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності на строк до 01.10.2024 (а.с.10).
Крім того, згідно довідки №91 від 15.11.2024 вбачається, що ОСОБА_1 18.07.1982 оглядався спеціальним травматологом МСЕК та за результатами огляду - не визнаний інвалідом (а.с.7).
Разом з тим, з роздруківки органу Пенсійного фонду України від 12.09.2024 вбачається, що відповідачу призначено пенсію по інвалідності з 01.10.2024 по 10.05.2025 (а.с.20).
Отже, повернення надміру сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме через зловживання, зокрема, у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації.
Разом з тим, судом встановлено, що в період з 01.10.2024 по 03.11.2024 відповідачу правомірно нараховувалась та виплачувалась пенсія по інвалідності в сумі 2511,86 грн. (2283,5 грн. (за жовтень) + 228,36 грн (за три дні листопада)).
Щодо судових витрат, то такі у цій справі складаються із судового збору, сплаченого позивачем.
Відповідно до частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI) встановлено судовий збір за подання до суду: позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до частини третьої статті 4 Закону № 3674-VI при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено у 2025 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2025 року - 3 028 гривень.
За подання позовної заяви з урахуванням її подачі через систему «Електронний суд», підлягав сплаті судовий збір у розмірі 2 422 гривні 40 копійок (3028,00 х 0,8).
Судовий збір у вказаному розмірі сплачений позивачем, що підтверджується платіжною інструкцією від 24.07.2025 № 7950 (а.с.30).
З урахуванням наведеного, з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання позовної заяви, у сумі 2089,32 грн. (2422,40 грн./ 100 х 86,25%).
Враховуючи викладене, керуючись статтями 60, 88, 209, 212, 215, 218, 223, 294, 295, 296 ЦПК України, суд
Цивільний позов Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої пенсії задовольнити частково.
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: О.Ю. Брюховецький