14.10.2025 Справа № 363/2885/25
РІШЕННЯ

Іменем України

14 жовтня 2025 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області в складі: головуючої судді Дьоміної О.П., за участі секретаря Підопригори Х.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгород за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , що подана представником позивачки - ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

28.05.2025 року до Вишгородського районного суду Київської області із вказаним позовом, уточненим 17.06.2025 року, звернулась позивачка в особі представника ОСОБА_2 , в якому представник позивачки просила розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що зареєстрований 06.08.2007 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис за №246 та визнати за позивачкою ОСОБА_1 право власності на частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування позову представник позивачки зазначала, що 06.08.2007 року сторони по справі уклали шлюб, від якого мають трьох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спільне життя позивачки та відповідача не склалось, можливості зберегти сім`ю не має, спільного господарства сторони не ведуть, фактично шлюб припинений. Крім того, за час проживання в шлюбі сторонами набуто квартиру, загальною площею 49,9 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В процесі обговорення розлучення, сторони дійшли згоди на те, що вказана квартира належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності, а відтак буде очевидним поділ вказаного майна, шляхом визначення за позивачкою та відповідачем по частці квартири за кожним.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 30.05.2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачці/представнику позивачки строк для усунення недоліків. 17.06.2025 року до суду від представника позивачки - ОСОБА_2 надійшло клопотання про усунення недоліків позовної заяви з відповідними додатками.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 18.06.2025 року по справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання та звільнено позивачку від сплати судового збору.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 12.08.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивачка та її представник у судове засідання не з`явились, при цьому представник позивачки надала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити за їх відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, 04.06.2025 року подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, справу просив слухати без його участі.

Відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали поданої позовної заяви, суд приходить до наступного:

Так, відповідно до ст. 3 СК України - сім`я є первинним та основним осередком суспільства, яка створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Частина 1 ст. 21 СК України зазначає, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, передбачено ч. 1 ст. 24 СК України.

Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, що досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України - шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частина 3 ст. 105 СК України зазначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Так, ч 1 ст. 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частина 2 ст. 112 СК України зазначає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Згідно ч. 2 ст. 114 СК України - у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Частиною 3 ст. 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, що набрало законної сили.

Вирішуючи питання про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і може бути припинений внаслідок його розірвання.

Зі змісту свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 вбачається, що 06.08.2007 року ОСОБА_6 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, шлюб зареєстровано Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, про що 06.08.2007 року складено відповідний актовий запис за №246 та видане відповідне свідоцтво повторно. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_7 » (а.с. 44).

Від шлюбу сторони мають дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 (а.с. 14-16).

Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалось, можливість зберегти сім`ю відсутня, спільного господарства сторони не ведуть, фактично шлюб вже припинений. А відтак суд вважає, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і, що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.

Щодо позовної вимоги про поділ спільного майна подружжя судом встановлено наступне:

Як вказує позивачка, за час проживання в шлюбі сторонами набуто квартиру, загальною площею 49,9 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 25.04.2019 року , інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо нерухомого майна від 23.09.2025 року за №444776727 - право власності на квартиру, загальною площею 49,9 кв. м., житловою площею 27, 4 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , 25.04.2019 року зареєстровано за відповідачем ОСОБА_3 (а.с. 17, 94)

Згідно ч. 1 ст. 60 СК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України).

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 61 Сімейного кодексу України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Так, згідно до ч. 1 ст. 69 СК України - дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно до ст. 70 СК України - у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Згідно вимог ч. 1 ст. 372 ЦК України - майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 372 ЦК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Частиною 1 ст. 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спір між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК - можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Позивачеві достатньо підтвердити, що спірний об`єкт набутий під час шлюбу, і тоді вже тягар доказування покладається на відповідача, який повинен доводити, що цей об`єкт не є спільною сумісною власністю подружжя. Приклад застосування такого підходу викладено в Постановах Верховного Суду від 07.04.2020 року у справі за №199/3645/17, від 27.06.2018 року у справі за №757/45050/15 та від 12.06.2019 року у справі за №595/324/17.

Відповідно до висновків постанови Верховного Суду від 03.04.2020 року у справі за №286/1537/16-ц, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію права спільної сумісної власності подружжя.

У постанові Верховного Суду від 12.10.2022 року справа за №757/64512/16-ц (провадження №61-12274св21) зазначено, що «головним критерієм поділу майна як об`єкта права спільної сумісної власності є припинення правовідносин спільної сумісної власності між колишніми учасниками та припинення відносин спільної власності взагалі (ч. 3 ст. 372 ЦК України); у разі поділу кожен учасник має право одержати в натурі ту частину спільного майна, яка відповідає його частці у спільному сумісному майні. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (п. 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 року у справі за №209/3085/20 (провадження №14- 182цс21)».

Отже, коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них надалі вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту.

При вирішенні спору про поділ майна між подружжям, необхідно встановити не лише обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення ведення спільного господарства, з`ясувати джерело і час придбання, його вартість та виходити з презумпції рівності часток, а й враховувати інші істотні обставини, що мають значення для справи, зокрема можливість реального поділу майна з виділенням кожному з подружжя окремих видів (об`єктів) майна. Постанова Верховного Суду від 21.06.2023 року у справі за №654/3751/18.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Оцінка надається як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі.

З матеріалів справи вбачається, що спірна квартира придбана сторонами під час перебування у шлюбі та є об`єктом спільної сумісної власності, тому підлягає поділу в межах розгляду даної справи. За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається зі змісту позовної заяви позивачка звернулась до Вишгородського районного суду Київської області із позовною заявою про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, яка одночасно містить позовну вимогу немайнового характеру (розірвання шлюбу) та позовну вимогу майнового характеру (поділ майна), судовий збір мав би бути сплачений у розмірі 11 123,70 грн. виходячи з розрахунку 1 211,20 грн. (за вимогу немайнового характеру) + 9 912,50 грн. (за вимогу майнового характеру)

Водночас, ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 18.06.2025 року звільнено позивачку ОСОБА_1 від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Разом з цим, відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи, що відповідач по справі ОСОБА_3 до початку розгляду справи по суті визнав позов, про що свідчить подана ним заява, то відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України компенсації відповідачем підлягає 50 % судового збору, що становить 5 561,85, який має бути сплачено в дохід держави, оскільки позивачку звільнено від сплати судових витрат.

З огляду на викладене, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.105, 110, 112, 115 СК України, суд -,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , що подана представником позивачки - ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який зареєстровано 06.08.2007 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис за №246, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , видане повторно Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Визнати квартиру за АДРЕСА_2 - спільною сумісною власністю подружжя - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

В порядку поділу спільного сумісного майна, визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності по частині за кожним на квартиру за АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави витрати зі сплати судового збору у розмірі - 5 561 грн. 85 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 , паспорт серії НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт за № НОМЕР_7 , РНОКПП: НОМЕР_8 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 .

Головуюча суддя О.П. Дьоміна