Справа №345/1343/25
Провадження № 2/345/2087/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.10.2025 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі головуючого - судді Онушканича В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу без проведення судового засідання і без виклику сторін справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вищенаведеним позовом. Позов мотивує тим, що 05.10.2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Селфі Кредит» був укладений кредитний договір №1038498, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу грошові кошти у сумі 20000,00 грн., а відповідач зобов`язався повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Згідно із п.1.3 договору строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 20 днів. Даний договір укладений відповідно до вимог чинного законодавства в електронній формі.

Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначеними умовами кредитного договору. Відповідач зі свого боку не виконав умов кредитного договору. У зв`язку із порушенням взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, у відповідача утворилася заборгованість в розмірі 102739,57 грн., з яких: 19999,95 грн. заборгованість за тілом кредиту; 82739,62грн. заборгованість за нарахованими процентами.

30.08.2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Фінфорс» був укладений договір факторингу №. За умовами даного договору ТОВ «Фінфорс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до відповідача. В добровільному порядку відповідач відмовляється погасити заборгованість за кредитним договором. Тому позивач просить стягнути з відповідача 102739,57грн. заборгованості за кредитним договором №1038498 від 05.10.2023 року, а також судові витрати.

Заочним рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11.06.2025 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» 102 739,57грн. заборгованості за кредитним договором №1038498 від 05.10.2023 року, а також 2422,40 грн. сплаченого судового збору та 3000,00 грн. витрат за надання правничої допомоги.

13.08.2025 року представник відповідача подала заяву про перегляд вищевказаного заочного рішення суду. Ухвалою суду від 25.08.2025 року заочне рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11.06.2025 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без виклику сторін. При цьому встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Хоча відповідачем не було подано відзиву на позовну заяву, проте заперечення представника відповідача щодо позову викладені ним у заяві про перегляд заочного рішення. За таких обставин суд фактично розцінює подану представником відповідача заяву про перегляд заочного рішення як відзив на позов.

Так, представник відповідача зазначає, що наведений позивачем розрахунок відсотків не відповідає умовам договору та вимогам чинного законодавства. А саме ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнена частинами четвертою-п`ятою згідно із Законом №3498-ІХ від 22.11.2023 року. Зокрема, вказаними змінами передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Закон України №3498-ІХ від 22.11.2023 року набрав чинності 24.12.2023 року. Ч.2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень даного Закону України встановлено, що дія п.5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Нарахування відсотків за договором №1038498 від 05.10.2023 року відбувалося з 05.10.2023 року по 25.10.2024 року, тобто 231 день. Тому розрахунок заборгованості має бути таким:

- з 05.10.2023 року по 25.11.2023 року (пільговий період) 20 днів х1,54%=308,00 грн.х20=6160,00 грн.;

- з 26.10.2023 року по 14.11.2023 року (пільговий період) 20 днів х1,54%=308,00 грн.х20=6160,00 грн.;

- з 15.11.2023 року по 04.12.2023 року (пільговий період) 20 днів х1,54%=308,00 грн.х20=6160,00 грн. (відповідач зробив оплату 13.11.2023 року в розмірі 2 платежу за графіком в розмірі 670,00 грн. та 14.11.2023 року 8130,00 грн., чим продовжив пільговий період);

- з 05.12.2023 року по 24.12.2023 року (стандартна ставка) 20 днів х2,2% =440,00 грн.х20 =8800,00 грн. (відповідач вніс 03.12.2023 року 8360,00 грн);

- з 25.12.2023 року по 13.01.2024 року (пільговий період) 20 днів х1,54%=308,00 грн. х20 =6160,00 грн. (відповідач зробив оплату в розмірі 4 платежу за графіком в розмірі 8800,00 грн., чим продовжив пільговий період на 20 днів);

- з 14.01.2024 року по 22.04.2024 року (стандартна ставка) 100 днів х 2,2% =440,00 грн.х100 =44000,00 грн. ;

- з 23.04.2024 року по 22.08.2024 року (згідно п.17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування») 1,5%х120 днів = 300х120=36000,00 грн.;

- з 23.08.2024 року по 30.08.2024 року (згідно п.17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування») 1%х8 днів = 200х8=1600,00 грн.

Загалом з 05.10.2023 року по 25.10.2024 року сума відсотків складає 115040,00 грн. Загальна заборгованість: 20000,00 грн.(тіло кредиту) +115040,00 грн. (відсотки з 05.10.2023 року по 25.10.2024 року) = 135 040,00 грн. та мінус 59820,43 грн. (сплачена сума відповідачем) = 75219,57 грн. Отже, представник відповідача вважає, що сплаті підлягає заборгованість в розмірі 75219,57 грн.

Представник позивача надіслав на адресу суду письмові пояснення. Вважає доводи відповідача щодо перерахунку хибними у зв`язку із невірним тлумаченням відповідачем деяких положень кредитного договору. Так, кредитним договором встановлено, що знижена процентна ставка 1,54% в день застосовується в разі, якщо споживач до 25.10.2023 року внесе кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів. Враховуючи той факт, що 25.10.2023 року споживачем було внесено грошові кошти в сумі 6160,00 грн., за період 05.10.2023 року -25.10.2023 року відсотки за користування кредитом нараховувалися за зниженою процентною ставкою 1,54%, що підтверджується розрахунком заборгованості. На думку відповідача, застосування зниженої процентної ставки мало відбуватися і в наступні місяці, але дане твердження не відповідає дійсності.

Представник позивача наголошує, що п.1.5.2 договору не передбачає перерахування розміру процентів на весь строк дії договору, а лише на зазначений період. Відповідно до кредитного договору застосування зниженої процентної ставки було можливе лише в перші 20 днів користування кредитними коштами. Даний факт відображений також у графіку платежів, що є додатком до кредитного договору та паспорті кредиту.

Щодо застосування положень Закону України №3498-ІХ від 22.11.2023 року, представник позивача зазначає наступне. За договорами про споживчий кредит, які укладатимуться зі споживачами після набрання чинності вказаним Законом, в тому числі строк кредитування яких триватиме після 21.08.2024 року, денна процентна ставка повинна розраховуватися на дату укладення договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладання такого договору. При цьому денна процентна ставка залишається незмінною протягом усього строку кредитування за договором про споживчий кредит за умови, що до нього не вносилися зміни щодо складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки (строку кредитування, загальних витрат за споживчим кредитом та загального розміру кредиту). Враховуючи, що до кредитного договору не вносилися зміни в частині складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки, представник позивача вказує, що застосування процентної ставки в розмірі 2,2% відповідає вимога законодавства і розрахунок, наданий позивачем є обґрунтованим. Тому представник позивача просить позов задоволити у повному обсязі.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов слід задоволити частково, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30.08.2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Фінфорс» було укладено договір факторингу №. Відповідно до п.1.1, 1.2 договору факторингу на умовах, встановлених цим договором та у відповідності до глави 73 ЦК України фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором, а клієнт відступає (передає) факторові права грошової вимоги до боржників за кредитним договором. Внаслідок передачі (відступлення) права вимоги за цим договором фактор заміняє клієнта у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та набуває прав грошових вимог клієнта за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами.

З витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № від 30.08.2024 року вбачається, що ТОВ «Селфі Кредит» передало, а ТОВ «Фінфорс» прийняло право вимоги за кредитним договором №1038498 від 05.10.2023 року

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги)

Згідно ч.1 ст. 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Частина 1 статті 514 ЦКУ зазначає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ч.1 ст. 517 ЦКУ первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Таким чином, ТОВ «Фінфорс» набуло право вимоги по кредитному договору №1038498 від 05.10.2023 року.

Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зі змісту договору про надання споживчого кредиту по продукту «New Short» №1038498 від 05.10.2023 року, укладеного між ТОВ «Cелфі Кредит» та ОСОБА_1 вбачається, що кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, надати споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Відповідно до п.1.3 договору сума кредиту становить 20 000,00 грн. П.1.4 договору передбачено строк кредиту 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 20 днів.

Згідно з п. 1.1 укладення договору здійснюється сторонами за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи (ІТС) товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету.

Відповідно до п. 2.1 договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної карти.

Пунктом 3.1 договору визначено, що проценти, які нараховуються за цим договором, є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто за методом факт/факт.

Сторони погодились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно з графіком платежів (п.5.1 Договору).

Відповідно до п.п.9.2, 9.6 договору, договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами сторін та діє до повного виконання споживачем зобов`язань за ним.

Кредитний договір укладено в електронному вигляді, шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис».

Відповідно до ч. 2ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно із ч. 3ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

З листа про ідентифікацію вбачається, що клієнт ОСОБА_1 , з яким укладено договір №1038498 від 05.10.2023 року, ідентифікований ТОВ «Селфі Кредит». Акцепт договору позичальником здійснено у формі одноразового ідентифікатора Т394, що підтверджує факт підписання відповідачем вказаного договору.

Враховуючи факт підписання відповідачем електронного договору шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, суд приходить до висновку, що укладення договору №1038498 від 05.10.2023 року узгоджується зі ст.ст. 6 , 627 ЦК України та ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

За змістом ст.ст. 526, 615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст. 629 ЦК України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи зміст кредитного договору, слід дійти висновку, що відповідач з моменту підписання договору №1038498 від 05.10.2023 року був обізнаний щодо оплатності наданого кредиту, а також щодо свого обов`язку вносити плату за користування кредитом, розміру процентів, порядку їх сплати та відповідальності за прострочення погашення кредиту.

Оскільки відповідачем не спростовано факту отримання ним кредиту у розмірі 20000,00 грн., вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 19999,95 грн. є обґрунтованими.

Щодо вимог про стягнення заборгованості за простроченими процентами.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі не спростування презумпції правомірності договору, зокрема в частині умов щодо нарахування відсотків, всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Однак у справі не встановлено, що ТОВ «Селфі Кредит» приховало від позичальника об`єктивну інформацію щодо сукупної вартості кредиту. Розмір процентів за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст.627 ЦК України.

Так, відповідно до пункту 1.5. договору тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти в наступному порядку та на таких умовах: стандартна процентна ставка становить 2,2% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору. Знижена процентна ставка становить 1,25% в день та застосовується у випадку, якщо споживач до 25.10.2023 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, споживач, як учасник Програми лояльності, отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, у зв`язку із чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. Крім того, споживач може отримати індивідуальну знижку, якщо до вказаної дати здійснить часткове/повне дострокове повернення кредиту, у зв`язку із чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою, буде перераховано за зниженою процентною ставкою до дати частково/повного дострокового повернення кредиту (включно).

П.1.5.3 договору передбачено, що протягом строку дії договору розмір процентів за користування кредитними коштами може бути змінений у бік зменшення для споживача у випадку та на умовах, визначених в п.п.1.5.2 договору, зокрема у випадку отримання споживачем знижки на стандартну процентну ставку.

Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору становить: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 77545,36% річних; з урахуванням періоду застосування зниженої ставки 47597,30% річних (п. 1.7.1., п.1.7.2).

Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору становить: за стандартною ставкою 178 400,00 грн., з урахуванням періоду зниженої ставки 175760,00 грн (п. 1.8.1, 1.8.2).

Розділом 3 договору передбачено порядок обчислення (нарахування), економічну сутність та базу розрахунку процентів, порядок зміни процентів. Відповідно до п.3.1 договору проценти, що нараховуються за цим договором, є платою за користування кредитом; нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».

Згідно із п.3.4 договору розмір процентної ставки, встановлений в п.1.5 договору, залежить від умов її встановлення та є незмінним протягом усього строку дії договору та не може бути збільшений товариством в односторонньому порядку. Споживач розуміє та надає згоду товариству, що застосування зниженої процентної ставки відповідно до п.п.1.5.1 договору залежить від того, чи отримає споживач індивідуальну знижку від товариства та скористається своїм правом на її використання (виконає умови для отримання знижки) на стандартну процентну ставку та у випадку такого отримання споживач погоджується, що застосування зниженої ставки є наперед обумовленим та не може вважатися односторонньою зміною умов договору, оскільки умови про застосування різних процентних ставок за цим договором чітко визначені домовленістю сторін.

Отже, умовами договору чітко передбачено, що застосування зниженої процентної ставки можливе лише в перші 20 днів користування кредитними коштами.

Даний факт відображений також у графіку платежів, що є додатком до кредитного договору. В графіку платежів вказано, що період знижки до 25.10.2023 року (включно). Якщо споживачем не будуть виконані умови договору для отримання зниженої процентної ставки, розмір процентів за вказаний період буде перераховано за стандартною процентною ставкою, у зв`язку із чим перший платіж зі сплати процентів збільшиться та складе 8800,00 грн., а загальна сума розмірів платежів, що зазначені в графіку платежів буде мати наступні значення: усього сума платежів за розрахунковий період складе 178400,00 грн., усього сума процентів за користування кредитом складе 158400,00 грн., реальна річна процентна ставка складе 77545,36% річних, загальна вартість кредиту складе 178400,00 грн.

В паспорті споживчого кредиту, підписаного первинним кредитором та відповідачем, також обумовлено наступний порядок повернення кредиту: кількість платежів 18, розмір платежів: за стандартною ставкою 17 платежів по 8800,00 грн. зі сплати процентів; останній 18 платіж 28800,00 грн.; за зниженою ставкою перший платіж 6160,00 грн., наступні 16 платежів по 8800,00 грн., останній 18 платіж 28800,00 грн.

Таким чином, покликання представника відповідача про можливість застосування зниженої процентної ставки не лише в перші 20 днів користування кредитом, а також протягом наступних періодів користування кредитом спростовуються умовами договору, підписаного сторонами.

Отже, розмір нарахованих позивачем відсотків за період користування кредитом з 05.10.2023 року по 22.04.2024 року в розмірі 36639,62 грн. відповідає умовам договору та чинного законодавства.

Водночас суд частково не погоджується із розрахунком відсотків за період з 23.04.2024 року по 30.08.2024 року з огляду на наступне. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.

Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом №3498-IX від 22.11.2023.

Закон України від 22.11.2023 № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023.

Згідно з частиною п`ятою статті 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.

Зважаючи на те, що Закон України від 22.11.2023 №3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023, а нарахування відсотків за користування кредитом здійснювалося після набрання чинності цим Законом, до спірних правовідносин слід застосовувати частину п`яту статті 8 Закону України «Про споживче кредитування».

Також суд враховує, що пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5 %.

Перехідні положення законопроєкту застосовуються в разі необхідності врегулювання відносин, пов`язаних із переходом від чинного правового регулювання до нового, яке впроваджується з ухваленням закону. При цьому перехідні положення мають відповідати приписам прикінцевих положень, що визначають особливості набрання чинності законом або його окремими нормами. Якщо закон містить норми тимчасового чи локального характеру, вони також включаються до перехідних положень законопроєкту.

Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що Закон № 3498-IX встановив певний порядок його застосування і поступове зменшення максимальної денної процентної ставки за користування кредитом. Така дія закону у часі передбачає його безумовне застосування (з моменту набрання ним чинності) незалежно від умов, встановлених у договорах, строк дії яких не закінчився на момент набрання чинності змін до законодавства, у тому числі й тих договорів, строк дії яких продовжено після набрання чинності цими змінами. Це обґрунтовується тим, що умови договору в будь-якому разі не можуть суперечити вимогам закону. Відповідно, для усіх діючих договорів про споживче кредитування максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: у період з 24.12.2023 по 22.04.2024 (включно) 2,5%; у період з 23.04.2024 по 20.08.2024 (включно) 1,5%; у період після 21.08.2024 1%.

У зв`язку з наведеним суд приходить до висновку, що розмір заборгованості з 23 квітня 2024 року по 30 серпня 2024 року підлягає перерахунку, виходячи з встановленого пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» максимального розміру денної процентної ставки.

А саме з 23.04.2024 року по 20.08.2024 року розмір процентів становитиме: 19995,00 грн. х 1,5% х120 днів =35991,00 грн. З 21.08.2024 року по 30.08.2024 року розмір процентів становитиме: 19995,00 грн. х 1% х10 днів = 1999,50 грн.

Суд не погоджується з позицією позивача про те, що у вищезазначеній ситуації денна процента ставка залишається незмінною протягом усього строку кредитування за договором про споживчий кредит за умови, що до нього не вносилися зміни щодо складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки (строку кредитування, загальних витрат за споживчим кредитом та загального розміру кредиту), оскільки таке твердження не відповідає ч. 1 ст. 203 ЦК України у взаємозв`язку із ч. 1 ст. 8, ч. 5 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». У даній справі кредитний договір продовжував свою дію, зокрема, в період з 23.04.2024 року по 20.08.2024 року, тобто під час дії другої частини тимчасового періоду, визначеного п.17 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування», яким визначено максимальний розмір денної процентної ставки 1,5%.

Також слід врахувати, що 23.04.2024 року відповідачем було внесено платіж у розмірі 5600,00 грн.; 31.05.2024 року у розмірі 5500,00 грн.

Отже, загальний розмір заборгованості відповідача за нарахованими процентами становить 63529,82 грн. (74629,82 грн. (36639,32 грн. + 35991,00 грн. +1999,50 грн.) 5600,00 грн. 5500,00 грн.).

За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути 19999,95 грн. заборгованості за тілом кредиту та 63529,82 грн. заборгованості за нарахованими процентами, а всього 83529,77 грн. заборгованості.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 1969,47 грн. сплаченого судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно з п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Однак, за наявності заперечень учасника справи, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Водночас суд враховує, що при визначенні суми відшкодування витрат за надання правничої допомоги суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада від 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер.

З врахуванням складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); ціни позову; незначного обсягу юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду, реального часу, необхідного для виконання таких послуг, суд приходить до висновку, що заявлені витрати за надання правничої допомоги в розмірі 12000,00 грн. є явно неспівмірними, не відповідають критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності, необхідності) та розумності.

А тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 3000,00 грн. витрат за надання правничої допомоги.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 256,258,526, 536, 549, 572, 589, 625, 1048, 1054 ЦК України, ст.ст. 81, 263 - 265 ЦПК України,

у х в а л и в:

Позов задоволити частково.

Стягнути зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» 83529,77 грн. заборгованості за кредитним договором №1038498 від 05.10.2023 року, а також 1969,47 грн. сплаченого судового збору та 3000,00 грн. витрат за надання правничої допомоги.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 14.10.2025 року.

Суддя