Миколаївський апеляційний суд
Справа №487/307/23
Провадження № 22-ц/812/1423/25
У Х В А Л А

14 жовтня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Яворської Ж.М.

суддів: Базовкіної Т.М.,

Царюк Л.М.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 03 червня 2025 року ухвалене у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, без реєстрації шлюбу та визнання права власності на частку нерухомого майна

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 03 червня 2025 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, без реєстрації шлюбу та визнання права власності на частку нерухомого майна.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 08 липня 2025 року зазначену апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення вказаних в цій ухвалі недоліків, а саме подання нового тексту апеляційної скарги з врахуваням вимог п.3 ч.2 ст. 356 ЦПК України (зазначивши адресу проживання відповідача) та сплати судового збору у розмірі 20 130 грн.

03 липня 2025 року ОСОБА_1 на адресу Миколаївського апеляційного суду надіслав новий текст апеляційної скарги з зазначенням адреси проживання відповідача та клопотання про відстрочення сплати судового збору за подачу вищенаведеної апеляційної скарги.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 15 вересня 2025 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору відмовлено.

Продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків апеляційної скарги, вказаних в ухвалі Миколаївського апеляційного суду від 08 липня 2025 року, шляхом сплати судового збору, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання цієї ухвали.

Згідно зі ст. ст. 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах рівності змагальності та диспозитивності.

У відповідності до п. 6 ч. 2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд цивільної справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя, у тому числі доступність до апеляційного оскарження судового рішення. Право на апеляційне оскарження судових рішень закріплено і в ст. 129 Конституції України.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" від 28 жовтня 1998 року та "Круз проти Польщі" від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ до правосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.

Відповідно до ст.ст. 185, 357 ЦПК України в разі невиконання вимог ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху у встановлений судом строк, скарга вважається неподаною та повертається особі, яка її подала.

Копія ухвали про відмову у задоволенні клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору та продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги була направлена ОСОБА_1 на його адресу: АДРЕСА_1 , яка зазначена останнім в апеляційній скарзі.

Однак, до апеляційного суду повернувся конверт без зазначення причини повернення.

Крім того, повторно Миколаївським апеляційним судом було направлено копію ухвали від 15 вересня 2025 року на вищевказану адресу, однак, до апеляційного суду повернувся конверт з відміткою про причини повернення - "адресат відсутній за вказаною адресою".

Станом на 14 жовтня 2025 року вимоги ухвали суду не виконано, недоліки апеляційної скарги не усунуто.

Апелянт, надіславши 03 липня 2025 року апеляційну скаргу, протягом тривалого часу не виявляв належної зацікавленості у розгляді справи, що вказує на відсутність зацікавленості у вирішенні спору по суті.

Як роз`яснено у пунктах 2,3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 11 від 17 жовтня 2014 року "Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення", строки, що встановлюються судом (наприклад, строк для усунення недоліків позовної заяви чи апеляційної скарги), повинні відповідати принципу розумності. Визначаючи (на власний розсуд) тривалість цих строків, суду необхідно враховувати принципи диспозитивності та змагальності, граничні строки, встановлені законом, для розгляду справи при визначенні строків здійснення конкретних процесуальних дій, складність справи, кількість учасників процесу, можливі труднощі у витребуванні та дослідженні доказів тощо.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

У визначений судом термін, недоліки апеляційної скарги не усунуто, апелянт до апеляційного суду зі зверненнями щодо розгляду апеляційної скарги не звертався, рухом справи не цікавився, що свідчить про зловживання ним своїми правами та втрату інтересу до своєї апеляційної скарги, що в свою чергу тягне порушення принципу розумності строків, дотримання якого є однією з найважливіших критерій справедливого судочинства.

Враховуючи викладене та зважаючи на невиконання особою, яка бере участь у справі свого процесуального обов`язку, що впливає на розгляд справи протягом розумного строку, враховуючи те, що апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції 03 липня 2025 року, станом на 14 жовтня 2025 року недоліки апеляційної скарги не усунуто, апеляційну скаргу необхідно вважати неподаною та повернути.

Крім того, суд роз`яснює, що повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Таким чином, повернення апеляційної скарги не є перешкодою в реалізації права апеляційного оскарження рішення суду, передбаченого ст.17 ЦПК України та п.8 ч.1 ст.129 Конституції України.

Керуючись ст. ст. 185, 357 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 03 червня 2025 року ухвалене у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, без реєстрації шлюбу та визнання права власності на частку нерухомого майна вважати неподаною і повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення апеляційної скарги не позбавляє апелянта можливості подати апеляційну скаргу повторно, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення і з цього часу протягом тридцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк