ПОСТАНОВА

Іменем України

08 жовтня 2025 року м. Кропивницький

справа № 2-96/11

провадження № 22-ц/4809/1171/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Дьомич Л. М., Карпенка О. Л.,

секретар судового засідання Діманова Н. І.,

учасники справи:

скаржник ОСОБА_1 ,

особа, дії якої оскаржуються державний виконавець Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лісовенко Олексій В`ячеславович,

стягувач Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Кіровоградське обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк»,

боржники ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 квітня 2025 року у складі головуючого судді Кулінки Л. Д.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст скарги, відзиву на скаргу, письмових пояснень, заперечень та ухвали суду першої інстанції.

У травні 2024 року ОСОБА_1 подала до суду скаргу, в якій просила визнатидії державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лісовенка Олексія В`ячеславовича щодо відмови від закінчення виконавчого провадження №31334626 протиправними та зобов`язати державного виконавця вчинити дії щодо закінчення даного виконавчого провадження і видачу відповідної постанови; визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лісовенка Олексія В`ячеславовича про арешт коштів боржника від 04 березня 2024 року (виконавче провадження №31334626); визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лісовенка Олексія В`ячеславовича про арешт коштів боржника від 11 березня 2024 року (виконавче провадження №31334626).

В обґрунтування скарги зазначала, що на підставі рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 15 червня 2011 року у цивільній справі № 2-96/11 за позовом відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі якого діє філія Кіровоградське обласне управління до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , стягнуто солідарно на користь позивача заборгованість в загальній сумі 479221,34 грн, з яких основний борг в сумі 262311,64 грн, прострочений борг 56628,36 грн, відсотки в сумі 115074,86 грн, прострочений борг та прострочені відсотки в сумі 45206,48 грн. На підставі вказаного рішення Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», в особі філії Кіровоградське обласне управління Акціонерне товариство «Ощадбанк» отримало виконавчий лист. Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 27 вересня 2011 року рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 15 червня 2011 року змінено в частині стягнення пені. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі якого діє філія Кіровоградське обласне управління пеню на прострочений борг в сумі 2677,20 грн на прострочені відсотки у сумі 4758,97 грн, всього на суму 7436,17 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Отже, за результатами розгляду справи сума заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню з боржників зменшилась на 37770,31 грн, з 479221,34 грн до 441451,03 грн.

Проте, не зважаючи на вищенаведені обставини, 23 січня 2012 року стягувач звернувся до відділу державної виконавчої служби з виконавчим листом для примусового виконання рішення суду, в результаті чого було відкрите виконавче провадження №31334626. У постанові про відкриття виконавчого провадження від 15 березня 2012 року зазначено, що документ набрав чинності 06 липня 2011 року. Скаржниця вказує, що наявний у матеріалах виконавчого провадження №31334626 виконавчий документ не відповідає вимогам ЗУ «Про виконавче провадження». Так, у даному випадку стягувач мав дотримуватись належного порядку щодо отримання виконавчого листа в Кіровському районному суді м. Кіровограда після повернення туди цивільної справи з остаточним рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 27 вересня 2011 року, яке є підставою для стягнення коштів у визначеному резолютивною частиною рішення суду розмірі, відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» мало право звернутись до відповідного підрозділу ДВС для примусового виконання рішення суду в межах строку на пред`явлення такого виконавчого листа до виконання.

ОСОБА_5 звернулась до Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», так як рішення суду першої інстанції від 15 червня 2011 року, на підставі якого виданий виконавчий документ, частково скасовано.

У наданій на вказану заяву відповіді відділом державної виконавчої служби зазначено, що рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 15 червня 2011 року не скасовано, а лише змінено в частині стягнення пені, в іншій частині рішення суду залишено без змін, а тому відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження.

З наданої Фортечним відділом державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відповіді, стало відомо, що державним виконавцем в рамках вказаного виконавчого провадження винесено постанову про арешт коштів боржників, та постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, в яких вказана сума, яка підлягає стягненню з врахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів становить 525785,50 грн.

Заявниця вважає, що постанови є неправомірними та підлягають скасуванню, оскільки державний виконавець зазначаючи суму заборгованості, яка підлягає стягненню повинен був врахувати рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 27 вересня 2011 року.

Крім того, зазначила, що починаючи з 2016 року з її заробітної плати проводились утримання щодо погашення кредитної заборгованості, отже Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» як стягувач у даному виконавчому провадженні зобов`язане повідомити виконавця про фактичне повне або часткове виконання рішення, з урахуванням погашення заборгованості у національній валюті гривні, у тому числі іншими боржниками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Враховуючи вказані обставини, ОСОБА_1 зазначає, що звернулась з письмовою заявою до Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою про здійснення перерахунку заборгованості по вказаному виконавчому провадженню з метою з`ясування остаточної суми боргу, яка підлягає стягненню. Від Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшла відповідь на вказану заяву в якій зазначено, що загальний борг по виконавчому листу №2-96 від 18 липня 2011 року складає 481041,34 грн, виконавчий збір 48104,13 грн, витрати 369 грн, а всього 492673,40 грн. Також у вказаній відповіді зазначено, що в період з 19 квітня 2021 року по 11 квітня 2022 року було сплачено 19355,11 грн, з яких: виконавчий збір в сумі 5871,73 грн, борг в сумі 13483,38 грн, таким чином сума заборгованості складає 421876,97 грн, виконавчий збір в сумі 41441,32 грн, витрати 369,00 грн, а всього 463687,29 грн.

Заявниця не погоджується з вказаною сумою, оскільки в розрахунку враховано лише сплачені грошові кошти за період з 19 квітня 2021 року по 11 квітня 2022 року, і не враховані попередні оплати, в тому числі і за рахунок реалізованого майна, а тому вказана вище сума погашення та залишковий розмір заборгованості не відповідає дійсності.

На думку заявниці державний виконавець не дослідив та не перевірив належним чином суми коштів, які були направлені на погашення заборгованості.

Представник Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» подала відзив на скаргу, в якому просила відмовити у задоволенні вимог скарги ОСОБА_1 . Зазначила, що рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 27 вересня 2011 року змінено лише суму пені яка підлягала стягненню, інша частина рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 15 червня 2011 року залишена без змін, рішення набрало законної сили 27 вересня 2011 року та є чинним.

На сьогоднішній день виконавчий лист Кіровського районного суду міста Кіровограда, виданий 18 липня 2011 року у справі 2-96/2011 про стягнення з ОСОБА_4 боргу в сумі 479 221,34 грн, з яких: основний борг - 262 311,64 грн; прострочений борг - 56 628,36 грн; проценти - 115 047,86 грн; пеня на прострочений борг та прострочені проценти - 45 206,48 грн перебуває на примусовому виконані у державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лісовенка Олексія В`ячеславовича. 30 березня 2012 року за вказаним виконавчим листом відкрито виконавче провадження №31334626.

Враховуючи те, що обов`язок боржника в частині сплати пені на прострочений борг та прострочені проценти у розмірі 37 770,31 грн (45 206,48 грн - 7 436,17 грн) відсутній, у зв`язку зі зміною рішенняКіровського районного суду міста Кіровограда від 15 червня 2011 року Апеляційним судом Кіровоградської області від 27 вересня 2011 року, а відтак виконавчий лист № 2-96/11, виданий 18 липня 2011 року про стягнення на користь Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором від 15 квітня 2008 року № 184, є таким, що частково не підлягає виконанню. Однак, скаржниця з відповідною заявою до суду не зверталась (а.с.47-52 том 1).

ОСОБА_3 подала до суду пояснення, в яких зазначила, що наявний у матеріалах виконавчого провадження №31334626 виконавчий документ не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Зазначила, що зверталась до відділу державної виконавчої служби із заявою про закінчення виконавчого провадження, проте така заява була проігнорована.

Разом з тим, вона отримала лист-відповідь, де було зазначено, що залишок заборгованості складає 470082,52 грн, та залишок виконавчого збору складає 37418,31 грн. У своїй заяві ОСОБА_3 повідомляла, що в провадженні Олександрівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області знаходилось зведене виконавче провадження №50284354 про стягнення грошових коштів з боржника ОСОБА_2 , яке в себе включало і ВП№48879893 щодо примусового виконання виконавчого листа за вказаним вище рішенням суду про стягнення коштів на користь відкритого акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України». До заяви вона долучала Протокол №375375 проведення електронних торгів від 12 грудня 2018 року та зазначала про наявну інформацію в публічному доступі на офіційному інтернет ресурсі Державного підприємства СЕТАМ (система електронних торгів арештованим майном) щодо продажу автомобіля Chevrolet Aveo, який на той момент належав ОСОБА_2 , а ціна продажу склала 93 475,00 грн. По тексту заяви про уточнення розрахунків від 16 грудня 2021 року повідомляла відповідному органу державної виконавчої служби, що більша частина цих коштів була направлена на погашення заборгованості боржника перед Державним Ощадним банком України. Отже сума заборгованості перед Акціонерним товариством «Державний Ощадний банк України» ще у 2019 році, була значно менше, ніж та, про яку зазначає державний виконавець на сьогоднішній день. З урахуванням зазначеного скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця підтримала та просила задовольнити (а.с.54-71 том 1).

Державний виконавець Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лісовенко О. В. подав відзив на скаргу, в якому заперечив щодо доводів та вимог скарги ОСОБА_1 . Зазначив, що 23 січня 2012 року до відділу на виконання надійшов виконавчий лист № 2-96/11 виданий 15 червня 2011 року Кіровським районним судом міста Кіровограда про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором в сумі 479221,34 грн, судового збору в сумі 1700,00 грн, та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн, а всього 481041,34 грн.

15 березня 2012 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 31334626.

11 березня 2024 року до відділу надійшла заява від скаржниці про закінчення виконавчого провадження, в якій остання просила закінчити виконавче провадження № 31334626 на підставі рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 27 вересня 2011 року (справа № 22ц-2203/11). На вказану заяву державний виконавець Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лісовенко О. В. надав відповідь в якій зазначив, що виходячи з рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 27 вересня 2011 року та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», підстави для закінчення виконавчого провадження відсутні, у зв`язку з тим що виконавчий лист № 2-96/11 виданий 15 червня 2011 року Кіровським районним судом міста Кіровограда було змінено рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області лише в частині стягнення пені на прострочений основний борг в сумі 2677,20 грн та на прострочені проценти в сумі 4758,97 грн, а всього - 7436,17 грн, що свідчить про те, що рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 15 червня 2011 року не підлягало скасуванню, а лише зміні в розмірі стягнення пені на прострочений основний борг та на прострочені проценти. У зв`язку із зазначеним закінчити виконавче провадження, на підставі пункту 5 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», не має законних підстав.

Виходячи з вищезазначеної інформації вважає доводи наведені у скарзі безпідставними (а.с.72-74 том 1).

Заявниця подала до суду заперечення, в яких вказала, що державним виконавцем безпідставно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, оскільки на той час рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 15 червня 2011 року не набрало законної сили.

Зазначила, що Акціонерне товариство «Державний Ощадний банк України» зобов`язане як стягувач у даному виконавчому провадженні повідомити виконавця про фактичне повне або часткове виконання рішення, з урахуванням погашення заборгованості, у тому числі іншими боржниками ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Натомість мають місце обставини, коли державним виконавцем не враховується солідарне погашення при примусовому виконанні вказаного вище виконавчого листа усіма боржниками, адже повне виконання рішення суду кожним з боржників призведе до потрійного виконання, що є неприпустимим та суперечить принципу солідарної відповідальності, де обов`язок погашення заборгованості обмежується сумою боргу (в даному випадку сумою, визначеною судом в резолютивній частині рішення суду).

З огляду на обставини, які викладені у письмових поясненнях іншого боржника, ОСОБА_3 , має місце системний підхід під час примусового виконання, коли державні виконавці не враховують стягнутих чи внесених сум на погашення заборгованості, що призводить до необ`єктивного визначення залишку заборгованості (можливе повне виконання) та, необґрунтованих рішень щодо вчинення додаткових заходів. А відтак, вважає, що наявні підстави для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, та винесення відповідної постанови, що державним виконавцем вчинено не було (а.с.92-105 том 1).

Акціонерне товариство «Державний Ощадний банк України» подало до суду пояснення, в яких повідомило, що державним виконавцем Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лісовенком Олексієм В`ячеславовичем внесено доповнення до постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого документа, за якими залишок заборгованості у виконавчому провадженні № 31334626 складає 441424,03 грн по кредиту, 1700,00 грн судового збору, 120,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи судом, а всього 443224,03 грн (а.с.137 том 1).

ОСОБА_1 подала до суду додаткові пояснення, в яких зазначила, що мають місце перепони і складнощі в ситуації, а діюче законодавство не містить ефективного способу контролю сторонами справи/виконавчого провадження - боржниками за виконанням рішення суду, коли здійснюється солідарне стягнення суми боргу з кожного з боржників, та й законодавчо таким учасникам виконавчого провадження надано можливість тільки в судовому порядку оскаржити рішення, дії чи бездіяльність державного/приватного виконавця під час примусового виконання, оскільки боржники не мають змоги отримати від Пенсійного фонду України, та Акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» відомості про суми, які утриманні в рахунок погашення заборгованості по вказаному виконавчому документу, та залишок такої заборгованості, а тому вважає, що ефективний метод у даній ситуації це звернення до суду зі скаргою на дії державної виконавчої служби (а.с.177-192 том 1).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 , на дії державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лісовенко Олексія В`ячеславовича, стягувач: Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Кіровоградське обласне управління Акціонерне товариство «Ощадбанк», боржники: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Відмовляючи в задоволенні вимог скарги, суд зазначив, що скаржницею не надано доказів того, що кредитна заборгованість погашена в повному обсязі, а відтак підстави для зняття арешту та скасування постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, відсутні.

Щодо незгоди із залишком заборгованості, суд зазначив, що частиною першою статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що сторони виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом. При цьому, ОСОБА_1 не подано до суду жодних виписок щодо утримання кредитної заборгованості із її заробітної плати, не зазначено, в якій сумі така заборгованість утримується, не проведено свій контррозрахунок заборгованості, не надано доказів, в якій сумі проведено утримання кредитної заборгованості з інших боржників.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 подала до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 квітня 2025 року та ухвалення постанови про задоволення вимог її скарги на дії державного виконавця.

Вказує, що отриманий стягувачем на підставі рішення суду першої інстанції виконавчий лист №2-96, виданий 18 липня 2011 року Кіровським районним судом м. Кіровограда, не зважаючи на наявність рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 27 вересня 2011 року, яким змінено рішення суду першої інстанції в частині розміру заборгованості, неправомірно 23 січня 2012 року був поданий до відповідного органу ДВС України для примусового виконання рішення суду, в результаті чого було відкрите дане виконавче провадження № 31334626 з порушенням визначеної законодавством процедури відкриття виконавчого провадження.

Зазначила, що у постанові про відкриття виконавчого провадження від 15 березня 2012 року зазначено, що документ вступив у законну силу (набрав чинності) 06 липня 2011 року, що не відповідає дійсності. В свою чергу, у мотивувальній частині ухвали суду першої інстанції від 21 квітня 2025 року вказано, що частиною другою статті 432 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 Цивільного процесуального кодексу України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права.Вказує, що саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Зауважила, що для того, щоб апелянту провести свій контррозрахунок заборгованості необхідно мати доступ до руху коштів на рахунку стягувача або мати доступ до даних, які містяться у матеріалах виконавчих проваджень інших солідарних боржників тощо, що не представляється можливим. Наслідком необ`єктивного розгляду судом скарги апелянта є подальше активне вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення суду окрім утримання сум із заробітної плати на виконання вказаного рішення суду, ще й списання з рахунків грошових коштів, на які звернено стягнення в процесі виконавчого провадження.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Представник АТ «Ощадбанк» адвокат Безверха І.П. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечила щодо доводів та вимог апеляційної скарги.

Зазначила, що оскільки резолютивна частина постанови про відкриття виконавчого провадження №31334626 від 30 червня 2012 року з виконання виконавчого листа №2-96/11 не в повній мірі відповідала резолютивній частині рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 27 вересня 2011 року, у зв`язку з тим, що обов`язок боржника в частині сплати пені на прострочений борг та прострочені проценти у розмірі 37 770, 31 грн (45 296, 48 грн 7 436, 17 грн) відсутній у зв`язку з прийняттям рішення Апеляційним судом Кіровоградської області від 27 вересня 2011 року про зміну рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 червня 2011 року у справі №2-96/11, а відтак виконавчий лист №2-96/11, виданий 18 липня 2011 року про стягнення на користь Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором від 15 квітня 2024 року №184, є таким, що частково не підлягає виконанню. Тому, 17 вересня 2024 року державним виконавцем Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лісовенком О. В. було винесено постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних до постанови про відкриття виконавчого провадження від 15 березня 2012 року, у виконавчому провадженні №31334626, якою було змінено суму заборгованості на 441 424, 03 грн, судового збору в сумі 1 700 грн та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн, а всього 443 224, 03 грн.

Щодо стану виконання рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 червня 2011 року, зазначено наступне. Так, у своїх поясненнях від 17 грудня 2024 року за №55/5.5-03/153881/2024 АТ «Ощадбанк» повідомлено суд першої інстанції та сторони у справі, що в рамках виконавчих проваджень на виконання рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 червня 2011 року у справі №2-96/11 про солідарне стягнення боргу з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №184 від 15 квітня 2008 року були перераховані кошти на погашення боргу станом на 17 грудня 2024 року в розмірі 135 843.32 грн, а тому скасування постанов про арешт коштів та звернення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадження №31334626 є передчасним, оскільки рішення суду не виконано в повному обсязі.Доводи банку щодо залишку заборгованості за рішенням суду боржниками не спростовані, доказів на підтвердження виконання судового рішення в повному обсязі ними не надано (а.с.70-73 том 2).

28 серпня 2025 року ОСОБА_1 подала до Кропивницького апеляційного суду письмові пояснення, які просила долучити до матеріалів справи. У вказаних письмових поясненнях заявниця заперечила щодо доводів, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просила долучити до матеріалів справи платіжні інструкції (а.с.90-94 том 2).

Щодо клопотання заявниці, викладеного в апеляційній скарзі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 заявлено клопотання про витребування від Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) належним чином засвідченої копії виконавчого провадження №31334626 та розрахунок розміру загальної заборгованості, для долучення до матеріалів справи, а у АТ «Державний ощадний банк України в особі філії - Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» інформацію про фактичне виконання вказаного вище рішення суду на протязі усього періоду знаходження виконавчого листа №2-96, виданого 18 липня 2011 року Кіровським районним судом м. Кіровограда, на примусовому виконанні всіма боржниками: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 для об`єктивного розгляду скарги.

В обґрунтування зазначено, що вказане клопотання було заявлене в суді першої інстанції, однак суд відмовив у його задоволенні. Незадоволення судом такого клопотання обмежує можливості для встановлення істини в процесі специфічної процедури примусового стягнення боргу з декількох солідарних боржників. Так, надані апелянтом та іншим солідарним боржником, ОСОБА_3 , докази свідчать про те, що ефективно захистити свої права на стадії виконавчого провадження щодо солідарного стягнення боргу боржникам неможливо, оскільки: законодавство позбавляє боржника можливості на оскарження розрахунків залишку заборгованості через скаргу до керівника органу державної виконавчої служби; сам державний виконавець, який веде дане виконавче провадження враховує тільки ті дані щодо погашення заборгованості, які відомі йому та не бере до уваги попередні періоди, коли відбувалось примусове виконання; наявні обставини, коли стягувач не повідомляє про суму зарахованих коштів на виконання вказаного рішення суду за період (час) примусового його виконання від усіх солідарних боржників. Таким чином, не задовольнивши клопотання скаржниці про витребування доказів з метою об`єктивного розгляду справи, суд позбавив можливості встановити дійсний стан виконання вказаного вище виконавчого документа, таким чином порушивши принцип верховенства права.

Ознайомившись із змістом заявленого клопотання та матеріалами справи, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для його задоволення з огляду на таке.

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що ОСОБА_1 зверталась із вказаним клопотанням до суду першої інстанції, ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 травня 2024 року відмовлено у задоволенні цього клопотання з тих підстав, що скаржницею не додано до суду доказів щодо неможливості останньою самостійно отримати вказані в клопотанні докази. Крім того,суд зазначив, що на стадії вирішення питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів, зокрема під час розгляду скарги на дії держаного виконавця учасники справи самостійно надають до суду докази.

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.ч.1, 6, 7, 8 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна надати його на вимогу суду. Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали. У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до частин другої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У постанові Верховного Суду від 24 липня 2024 року у справі № 646/857/18 (провадження № 61-5330 св 24) зазначено, що застосуванню норм матеріального права передує встановлення обставин у справі та підтвердження їх відповідними доказами. Суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції зумовлене поважними причинами (поважність причин повинен довести заявник, який подає такі докази). Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.

Однак, всупереч вимогам законодавства зазначеним вище, ОСОБА_1 не обґрунтувала належним чином та не довела, в чому полягає неможливість отримання нею вказаних доказів самостійно.

Крім того, це клопотання є безпідставним, оскільки суд першої інстанції розглядав заявлене клопотання та обгрунтовано відмовив у його задоволенні з підстав ненадання скаржницею до суду доказів щодо неможливості останньою самостійно отримати вказані в клопотанні докази.

Щодо участі учасників справи в суді апеляційної скарги.

Заявниця ОСОБА_1 в судове засідання, призначене на 08 жовтня 2025 року, не з`явилась.

Судова повістка про виклик до Кропивницького апеляційного суду в судове засідання, призначене на 12 годину 00 хвилин 08 жовтня 2025 року, направлена ОСОБА_1 за адресою, зазначеною нею в апеляційній скарзі.

Разом з тим, поштове відправлення про виклик до суду ОСОБА_1 повернулось неврученим з поштовою відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.126 том 2).

Відповідно до пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Зазначене узгоджується із правими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 09 серпня 2019 року у справі № 906/142/18, провадження № 12-109гс19; від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, провадження № 14-507цс18, та постанові Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18 (провадження № 61-185св23).

Отже, довідка поштового відправлення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «адресат відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду справи.

За таких обставин, скаржниця ОСОБА_1 є належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи.

У постанові від 12 січня 2023 року у справі № 9901/278/21 Верховний Суд зауважив, що ініціювавши судовий розгляд справи, учасник справи насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано.

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності апелянта.

В судове засідання також не з`явились державний виконавець Лісовенко О. В., та боржники ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи (а.с.123-125 том 2).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» Безверхої І. П., вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 15 червня 2011 року позов відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі якого діє філія Кіровоградське обласне управління до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі якого діє філія Кіровоградське обласне управління 479221,34 грн., з яких - основний борг - 262311,64 грн; прострочений борг - 56628,36 грн; відсотки -115074,86 грн; пеня на прострочений борг та на прострочені відсотки - 45206,48 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі якого діє філія Кіровоградське обласне управління 1700 грн 00 коп судового збору та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

На підставі вказаного рішення суду видано виконавчий лист.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 27 вересня 2011 року рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 15 червня 2011 року змінено в частині стягнення пені.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» від імені якого діє філія Кіровоградське обласне управління пеню на прострочений борг в сумі 2677,20 грн, та на прострочені відсотки у сумі 4758,97 грн, всього на суму 7436,17 грн.

В іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с.32-33 том 1).

15 березня 2012 року старшим державним виконавцем Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-96, виданого 18 липня 2011 року Кіровським районним судом міста Кіровограда про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «ДОБУ» заборгованості за кредитним договором в сумі 479221,34 грн, судового збору в сумі 1700,00 грн, витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи судом в сумі 120,00 грн, а всього 481041,34 грн (а.с.25 том 1).

12 червня 2018 року та 13 березня 2019 року державним виконавцем Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області винесено постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_4 з примусового виконання вищевказаного виконавчого документа, відповідно до яких заборгованість з примусового виконання вказаного виконавчого листа становить 481041,34 грн (а.с.26-27 том 1).

Кропивницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 20 листопада 2020 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 28 липня 1979 року, про що складено відповідний актовий запис № 595. Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка: ОСОБА_7 , дружини: ОСОБА_7 . Зазначене підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 20 листопада 2020 року (а.с.9 том 1).

04 березня 2024 року державним виконавцем Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лісовенко Олексієм В`ячеславовичем винесено постанову про арешт коштів ОСОБА_1 з примусового виконання виконавчого листа № 2-96 виданого 18 липня 2011 року Кіровським районним судом міста Кіровограда, а 11 березня 2024 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 , відповідно до вказаних постанов загальна сума заборгованості за виконавчим листом боржника складає 525785,50 грн (а.с.19, 28 том 1).

ОСОБА_1 подано до Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) заяви про уточнення розрахунків заборгованості по вищевказаному виконавчому документу, та винесення постанови про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.21-24 том 1).

На вказані заяви, Фортечним відділом державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надано відповіді, відповідно до яких заборгованість по виконавчому листу № 2-96 від 18 липня 2011 року виданому Кіровським районним судом міста Кіровограда станом на 16 квітня 2024 року становить 463687,29 грн (а.с.15 том 1), а щодо закінчення виконавчого провадження зазначено, що рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 15 червня 2011 року на підставі якого видано вищевказаний виконавчий лист змінено лише в частині стягнення пені, в іншій частині рішення суду залишено без змін, а тому відсутні підстави для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.20 том 1).

Постановою державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лісовенко Олексія В`ячеславовича від 17 вересня 2024 року про зміну (доповнення) реєстраційних даних, внесено зміни (доповнення) в автоматизовані системі виконавчого провадження та викладено резолютивну частину постанови про відкриття виконавчого провадження від 15 березня 2012 року в наступній редакції «стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «ДОБУ» заборгованості за кредитним договором в сумі 441424,03 грн, судового збору в сумі 1700,00 грн, витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи судом в сумі 120,00 грн, а всього 443224,03 грн» (а.с.137 том 1).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Судовий контроль за виконанням судових рішень є засобом зміцнення законності, умовою, яка забезпечує виконання завдань судочинства, ефективною гарантією досягнення завдань судового виконання.

Згідно з пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини першої та другої статті 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державними виконавцями є керівники органів державної виконавчої служби, їхні заступники, головні державні виконавці, старші державні виконавці, державні виконавці органів державної виконавчої служби.

Державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (стаття 4 ЦПК України).

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частинами другою та третьою статті 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною першою та другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, установлених договором або законом, зокрема в разі неподільності предмета зобов`язання.

Наслідки солідарного обов`язку боржників передбачені статтею 543 ЦК України. За наведеною нормою права солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Отже, на підставі рішення суду про стягнення боргу з солідарних боржників солідарна відповідальність покладається на відповідачів до повного погашення боргу. Відповідачі як солідарні боржники відповідають лише в межах загальної суми кредитної заборгованості. Виконання солідарного обов`язку з погашення заборгованості у повному обсязі усіма солідарними боржниками або будь-яким з них окремо припиняє обов`язок з повернення боргу на користь кредитора для всіх солідарних боржників.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (частина перша статті 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною першою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання.

Пунктом 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Звертаючись до суду із скаргою ОСОБА_1 просила суд:

-визнати дії державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лісовенка Олексія В`ячеславовича щодо відмови від закінчення виконавчого провадження №31334626 протиправними та зобов`язати державного виконавця вчинити дії щодо закінчення даного виконавчого провадження і видачу відповідної постанови;

-визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лісовенка Олексія В`ячеславовича про арешт коштів боржника від 04 березня 2024 року (виконавче провадження №31334626);

-визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лісовенка Олексія В`ячеславовича про арешт коштів боржника від 11 березня 2024 року (виконавче провадження №31334626).

Зазначала, що на підставі рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 15 червня 2011 року у цивільній справі № 2-96/11 за позовом відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі якого діє філія Кіровоградське обласне управління до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , стягнуто солідарно на користь позивача заборгованість в загальній сумі 479221,34 грн, з яких основний борг в сумі 262311,64 грн, прострочений борг 56628,36 грн, відсотки в сумі 115074,86 грн, прострочений борг та прострочені відсотки в сумі 45206,48 грн. На підставі вказаного рішення Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», в особі філії Кіровоградське обласне управління Акціонерне товариство «Ощадбанк» отримало виконавчий лист. Однак, рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 27 вересня 2011 року рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 15 червня 2011 року змінено в частині стягнення пені. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі якого діє філія Кіровоградське обласне управління пеню на прострочений борг в сумі 2677,20 грн на прострочені відсотки у сумі 4758,97 грн, всього на суму 7436,17 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Отже, за результатами розгляду справи сума заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню з боржників зменшилась на 37770,31 грн, з 479221,34 грн до 441451,03 грн. Проте, не зважаючи на вищенаведені обставини, 23 січня 2012 року стягувач звернувся до відділу державної виконавчої служби з виконавчим листом для примусового виконання рішення суду, в результаті чого було відкрите виконавче провадження №31334626. У постанові про відкриття виконавчого провадження від 15 березня 2012 року зазначено, що документ набрав чинності 06 липня 2011 року. Скаржниця вказує, що наявний у матеріалах виконавчого провадження №31334626 виконавчий документ не відповідає вимогам ЗУ «Про виконавче провадження». Так, у даному випадку стягувач мав дотримуватись належного порядку щодо отримання виконавчого листа в Кіровському районному суді м. Кіровограда після повернення туди цивільної справи з остаточним рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 27 вересня 2011 року, яке є підставою для стягнення коштів у визначеному резолютивною частиною рішення суду розмірі, відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» мало право звернутись до відповідного підрозділу ДВС для примусового виконання рішення суду в межах строку на пред`явлення такого виконавчого листа до виконання. Вважає, що постанови є неправомірними та підлягають скасуванню, оскільки державний виконавець зазначаючи суму заборгованості, яка підлягає стягненню повинен був врахувати рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 27 вересня 2011 року.

Відмовляючи у задоволенні вимог скарги суд зазначив, що скаржницею не надано доказів того, що кредитна заборгованість погашена в повному обсязі, а відтак підстави для зняття арешту та скасування постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, відсутні.

Колегія суддів погоджується із такими твердженнями суду першої інстанції з огляду на таке.

Наявними у матеріалах справи доказами установлено, що рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 15 червня 2011 року, на підставі якого було видано виконавчий лист у даній справі було змінено рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 27 вересня 2011 року лише в частині стягнення пені на прострочений основний борг в сумі 2677,20 гривень та на прострочені проценти в сумі 4758,97 гривень, всього - 7436,17 гривень, що свідчить про те що рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 15 червня 2011 року не скасовано, а лише змінено в частині визнання розміру пені на прострочений основний борг та на прострочені проценти. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У зв`язку з тим, що рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 15 червня 2011 року змінено лише в частині стягнення пені, тобто воно не скасовано, на даний час є таким, що набрало законної сили, і підлягає примусовому виконанню у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження», відтак у державного виконавця відсутні будь-які правові підстави для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження з підстав передбачених пунктом 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Варто зазначити, що постановою державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лісовенко Олексія В`ячеславовича від 17 вересня 2024 року про зміну (доповнення) реєстраційних даних, внесено зміни (доповнення) в автоматизовані системі виконавчого провадження та викладено резолютивну частину постанови про відкриття виконавчого провадження від 15 березня 2012 року в наступній редакції «стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «ДОБУ» заборгованості за кредитним договором в сумі 441424,03 грн, судового збору в сумі 1700,00 грн, витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи судом в сумі 120,00 грн, а всього 443224,03 грн» (а.с.137 том 1).

У зв`язку з викладеним, вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині того, що при відкритті виконавчого провадження у даній справі не враховано висновки, викладені у рішенні Апеляційного суду Кіровоградської області від 27 вересня 2011 року, не заслуговують на увагу.

Щодо визнання протиправними та скасування постанов про арешт коштів, та звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, колегія суддів зазначає таке.

Так, 04 березня 2024 року державним виконавцем Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лісовенко Олексієм В`ячеславовичем винесено постанову про арешт коштів ОСОБА_8 у виконавчому провадженні №31334626 з примусового виконання виконавчого листа №2-96, виданого 18 липня 2011 року Кіровським районним судом міста Кіровограда. Згідно вказаної постанови державний виконавець наклав арешт на грошові/електронні, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання. Арешт коштів боржника здійснено у межах суми звернення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів та становить 525 785,5 грн (а.с.28 том 1).

11 березня 2024 року державним виконавцем Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лісовенко Олексієм В`ячеславовичем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_8 (а.с.19 том 1).

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки; 6) невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після одержання відповідного звернення від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, cтвореного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства в оборонно-промисловому комплексі, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", вчинити дії щодо зняття арешту з майна, щодо якого було здійснено заходи із заміни майна, передбачені статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; 5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; 6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; 8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням; 9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна; 10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; 11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача; 12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; 13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; 14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; 15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; 16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; 17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис; 18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; 19) у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; 20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб`єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; 21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; 22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом. Залучення для проведення виконавчих дій працівників поліції здійснюється за вмотивованою постановою виконавця, яка надсилається керівнику територіального органу поліції за місцем проведення відповідної виконавчої дії. У залученні поліції для проведення виконавчих дій може бути відмовлено лише з підстав залучення особового складу даного територіального органу поліції до припинення групового порушення громадської безпеки і порядку чи масових заворушень, а також для подолання наслідків масштабних аварій чи інших масштабних надзвичайних ситуацій. Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника (частина перша-друга статті 56 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною першою статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів/електронних грошей, що знаходяться на рахунках у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

ОСОБА_1 не надала належних доказів того, що кредитна заборгованість, погашена в повному обсязі, а відтак відсутні підстави для зняття арешту та скасування постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Щодо незгоди заявниці із залишком заборгованості, колегія суддів зазначає, що частиною першою статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

При цьому, ОСОБА_1 при зверненні із скаргою не подала до суду жодних виписок щодо утримання кредитної заборгованості із її заробітної плати,не зазначила, в якій сумі така заборгованість утримується, не провела свій контррозрахунок заборгованості, не надала доказів, в якій сумі проведено утримання кредитної заборгованості з інших боржників.

Апеляційний суд не приймає до уваги долучені ОСОБА_1 під час розгляду апеляційної скарги виписки по особовому рахунку та платіжні інструкції, оскільки скаржниця не обґрунтувала належним чином неможливості подання таких доказів до суду першої інстанції разом із скаргою.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Виходячи з викладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, не порушено норми процесуального права.

З підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 20.10.2025.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді Л. М. Дьомич

О. Л. Карпенко