Справа № 361/5016/23
Провадження № 2/361/1059/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.09.25

15 вересня 2025 р. м.Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Писанець Н.В.,

при секретарі Михальова К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бровари в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про стягнення упущеної вигоди -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області знаходилась вищевказана цивільна справа.

В обґрунтування позовних вимог, позивачем зазначено, що він є фізичною особою-підприємцем, одним з видів діяльності якого є здача в оренду транспортних засобів. Згідно договору оренди від 25.01.2021р. позивачем було здано в оренду автомобіль TOYOTA CAMRI 2012 року випуску, чорного кольору, номерний знак НОМЕР_1 громадянину ОСОБА_4 . Вартість оренди становила 685 грн. на добу.

28 березня 2021 року, приблизно о 18.36 год. за адресою: Київська область, Броварський район, с.Погреби, вул.Кутузова, 68, вищевказаним автомобілем заволоділа громадянка ОСОБА_2 та, завівши його, поїхала. В ході руху, автомобіль перекинувся на узбіччі, декілька разів перевернувся та був повністю пошкоджений, частина його згоріла. Згідно висновків експерта від 03.06.2021р., замовлених власницею автомобіля ОСОБА_3 , автомобіль не підлягає відновленню. До моменту знищення, автомобіль знаходився в оренді ОСОБА_4 , який своєчасно сплачував орендну плату, тобто, до 28.03.2021р. після чого, виплата припинилась, тому позивач вважає, що має право на стягнення упущеної вигоди за 6 місяців, а саме: з 29.03.2021р. по 29.09.2021р. = 185 днів * 685 грн. = 126 725,00 грн.

Враховуючи, що винна, на думку позивача, у ДТП особа ОСОБА_2 визнала себе винною під час досудового розслідування, та кримінальна справа відносно якої перебуває в провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 упущену вигоду у розмірі 126 725,00 грн.

Сповіщений належним чином про час та дату розгляду справи позивач ОСОБА_1 до зали суду не з`явився, направив заяву про проведення судового засідання за його відсутності, на позовних вимогах наполягав.

Відповідач ОСОБА_2 та третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , сповіщені про час та дату розгляду справи до зали суду не з`явились.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до договору прокату автомобілю від 25.01.2021р., укладеним між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_4 останньому було передано у тимчасове користування транспортний засіб - автомобіль TOYOTA CAMRI 2012 року випуску, чорного кольору, номерний знак НОМЕР_1 . Строк дії договору, відповідно до розділу 7, зазначений з 25.01.2021р. до 30.05.2021р. Також сторонами визначено у розділі 4, що відповідальність за шкоду несе наймач.

Також, до матеріалів справи долучено копію обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_2 , внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000271 від 29.03.2021р. за ч.3 ст.286-1, а також копію протоколу допиту підозрюваної ОСОБА_2 .

Інших доказів до матеріалів справи не долучено.

Зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог, враховуючи подані учасниками справи письмові заяви по суті справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд доходить наступного.

Згідно ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Так, допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні або не можуть підтверджуватися певними засобами доказування. Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Як зазначає позивач, 28 березня 2021 року, приблизно о 18.36 год. за адресою: Київська область, Броварський район, с.Погреби, вул.Кутузова, 68, вищевказаним автомобілем заволоділа громадянка ОСОБА_2 та, завівши його, поїхала. В ході руху, автомобіль перекинувся на узбіччі, декілька разів перевернувся та був повністю пошкоджений, частина його згоріла. Згідно висновків експерта від 03.06.2021р., замовлених власницею автомобіля ОСОБА_3 , автомобіль не підлягає відновленню.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрали законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Вирок суду, що набрав чинності відносно особи, винної у вчиненні ДТП, також відноситься до належних та допустимих доказів у справі про відшкодування шкоди.

На підтвердження вищевказаної інформації, позивачем долучені копії процесуальних документів, які не є належними до даної справи, оскільки оцінку цих доказів повинен здійснити суд у кримінальному провадженні якого знаходиться вказана кримінальна справа.

Також матеріали справи не містять жодних доказів щодо власника автомобілю TOYOTA CAMRI 2012 року випуску, чорного кольору, номерний знак НОМЕР_1 , який має право звертатись до суду із позовом про відшкодування спричиненої йому внаслідок ДТП шкоди.

Тобто, зі змісту долучених до позовної заяви доказів не вбачається, що саме відповідача ОСОБА_2 було визнано винною у скоєнні ДТП при обставинах зазначених у позовній заяві.

Разом із цим, суд вважає, що позивач беззаперечно мав можливість додати до позовної заяви усі докази, що підтверджують обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Згідно із частиною сьомою статті 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Враховуючи наведене, а також зміст позовної заяви ОСОБА_1 , у якій відсутня вимога щодо встановлення винної особи у ДТП, що мало місце 28.03.2021р. при вказаних у заяві обставинах, вважати такою особою ОСОБА_2 та вирішувати питання щодо стягнення з неї відшкодування на користь ОСОБА_1 є передчасним, тому позовні вимоги слід залишити без задоволення.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 256, 258, 259, 265, 273, 280-283, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про стягнення упущеної вигоди.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Писанець Н.В.