ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/2682/24 Номер провадження 22-ц/814/3143/25Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С. Г. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді доповідача Дорош А. І.

Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.

при секретарі: Коротун І. В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна»

на заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 травня 2025 року, ухвалене суддею Нестеренком С. Г., повний текст рішення складений 09 травня 2025 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

17.10.2024 ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» суму заборгованості у розмірі 44 272,80 грн, з яких: сума кредиту - 11 000 грн, сума процентів за користування кредитом - 20 138,80 грн, нараховані позивачем проценти за 60 календарних днів 13 134 грн, судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 01.10.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір №7127080 про надання споживчого кредиту, за яким позичальнику було надано кредит у розмірі 11 000 грн на строк 360 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,99% в день, періодичність сплати процентів кожні 30 днів. ТОВ «Авентус Україна» передало у власність ОСОБА_1 грошові кошти на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 ….5501. 27.05.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу №7.05/24-Ф, відповідно до вимог якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «Фінтраст Україна»» право грошової вимоги за кредитними договорами до вказаних у реєстрі боржників. У зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за договором, утворилася заборгованість у розмірі 44 272,80 грн, яка складається із: 11 000 грн -заборгованості за кредитом, суми процентів за користування кредитом - 20 138,80 грн, нараховані позивачем проценти за 60 календарних днів 13 134 грн.

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 травня 2025 року відмовлено ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що договір був підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що був направлений йому у смс-повідомленні на його мобільний номер телефону. За вказаних обставин, суд першої інстанції вважав встановленим факт укладення відповідачем договору про надання споживчого кредиту №7127080 від 01.10.2023 із дотриманням вимог Закону України «Про електронну комерцію». Підписавши договір саме такого змісту, відповідач погодився з його умовами та правилами надання споживчих кредитів, що фактично нівелює усі можливі доводи стосовно невідповідності умов договору вимогам законодавства без його обґрунтування доказами. Зазначений договір є чинними та підлягає виконанню сторонами. Факт отримання грошових коштів відповідач не спростував. Проте, суд першої інстанції вважав, що позивачем не доведено перехід до нього права вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту №7127080 від 01.10.2023, оскільки матеріали справи не містять реєстру боржників до договору факторингу №27-05/2024-Ф від 27.05.2024, а наданий витяг з реєстру боржників від 27.05.2024 не підписаний сторонами та не містять акту прийому-передачі реєстру боржників до договору факторингу №27-05/2024-Ф від 27.05.2024 (додаток №2), який би підтверджував перехід до позивача права вимоги до боржника ОСОБА_1 . Оскільки позивачем не доведено перехід до нього права вимоги до відповідача ОСОБА_1 , тому у позові слід відмовити за безпідставністю.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що з наданих доказів позивачем вбачається, що ТОВ «Авентус Україна» виконало свої зобов`язання та надало відповідачу кредитні кошти у розмірі, вказаному у кредитному договорі, шляхом перерахування коштів на банківську карту відповідача. З огляду на викладене, не можна спростувати виникнення договірних відносин між сторонами вищевказаного правочину з приводу отримання відповідачем кредиту у ТОВ «Авентус Україна». Відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за договором №7127080 про надання споживчого кредиту від 01.10.2023, у зв`язку з чим, вимоги позивача ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», до якого за договором факторингу №27.05/24-Ф від 27.05.2024 перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі тіла кредиту 31 138,80 грн. З огляду на те, що відповідач, згідно укладеного з ТОВ «Авентус Україна» договору, взяв на себе зобов`язання погашати кредит та відсотки за користування кредитом у визначений договором строк, та вказаний обов`язок ним був порушений, що підтверджується випискою по рахунку та розрахунком заборгованості за договором, а відтак у позивача виникло право вимагати повернення позики, що обліковується у розмірі 11 000 грн - тіла кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами у сумі 20 138,80 грн. Судом першої інстанції встановлено, що відповідач отримав кредит в ТОВ «Авентус Україна», але належним чином не виконав свої обов`язки за договором. Умовами договору, передбачено, що відповідно до п. 4.1.3. ТОВ «Авентус Україна» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди клієнта, але з обов`язковим повідомленням клієнта про таке відступлення протягом 10 робочих днів з дати такого відступлення. ТОВ «Авентус Україна» є фінансовою установою, про що було отримано Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ФК №870 від 28.02.2017, видане Національним банком України. Також ТОВ «Авентус Україна» має ліцензію на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, яка була видана розпорядженням Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 28.03.2017 №756. ТОВ «ФК «Фінтраст Україна»є фінансовою установою, про що було отримано Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ФК №В0000495 від 21.01.2022, видане Національним банком України, має ліцензію на діяльність фінансової компанії для здійснення діяльності з надання коштів та банківських металів у кредит та надання послуг факторингу, яка була видана Національним банком України від 03.04.2024. На підставі зазначеного, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» має право укладати договори факторингу. Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед первісним кредитором, 27.05.2024 ТОВ «Авентус Україна» на підставі договору факторингу №27.05/24-Ф за плату відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст Україна»набуло право грошової вимоги до відповідача, а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до п. 1.1. договору факторингу, за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право одержання яких належить клієнту. Умови п.1.1. договору факторингу кореспондуються з частиною першої статті 1078 ЦК України та відповідають вимогам чинного законодавства. У даній справі, відступлення прав вимоги за вищевказаними кредитними договорами було здійснено шляхом укладення договорів факторингу про відступлення ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» належне йому право вимоги. Зазначене підтверджується копією відповідної платіжної інструкції. Станом на 27.05.2024 на підставі договору факторингу до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна»перейшло право наявної грошової вимоги до відповідача за договором №7127080 від 01.10.2023 загальною сумою 31 138,80 грн, з якої заборгованість з тіла кредиту 11 000 грн, заборгованості за процентами 20 138,80 грн. Окремо зауважують, що строк дії договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №7127080 від 01.10.2023, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем, визначений п. 1.4. строк кредиту 360 днів з 01.10.2023 по 25.09.2024 включно. Відступлення право грошової вимоги щодо відповідача на підставі договору факторингу відбулося 01.10.2023. Враховуючи те, що на момент укладання договору факторингу №27.05/24-Ф від 27.05.2024 строк дії договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №7127080 від 01.10.2023 не сплив, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна»було здійснено нарахування процентів за користування грошовими коштами за 60 календарних днів в період дії договору з 27.05.2024 по 25.07.2024. Нарахування здійснені відповідно до умов договору №7127080 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01.10.2023, за стандартною процентною ставкою 1,99%, у розмірі 13 134 грн. У даному випадку, нараховані відсотки за кредитним договором, є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту - процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором. Позивач набув права вимоги і щодо майбутніх вимог, в тому числі за договором №7127080 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01.10.2023, строк дії якого визначено п. 1.4. договору, а саме до 25.09.2024 включно, зокрема щодо відсотків в сумі 13 134 грн, нарахованих новим кредитором в межах дії кредитного договору в період з 27.05.2024 по 25.07.2024, а тому, рішення суду першої інстанції щодо відмови у задоволені вимог про стягнення вказаних процентів є помилковим. Такий помилковий висновок суду першої інстанції вплинув на розподіл в частині судових витрат на професійну правничу допомогу та судового збору.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 01.10.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір №7127080 про надання споживчого кредиту. Кредитний договір було підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором А4539 (т.1 а.с. 20-24).

Згідно кредитного договору відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 11 000,00 грн, строк кредиту 360 дні. Періодичність сплати процентів кожні 30 днів. Дата повернення кредиту вказується в графіку платежів, що є додатком №1 до цього договору (т.1 а.с. 25). Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в розділі 4 цього договору (п. 1.3.-1.4. договору).

Відповідно до п. 1.5. тип процентної ставки фіксована. Стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4. цього договору.

За п.п. 2.1. п. 2 кредитного договору кошти кредиту надаються ТОВ «Авентус Україна» у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 ….5501. Згідно з п.п. 2.4. п. 2 кредитного договору, кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п. 2.1 договору.

До укладання кредитного договору ОСОБА_1 ознайомився із Паспортом споживчого кредиту та таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, про що свідчить його електронний підпис одноразовим ідентифікатором А4539 (т.1 а.с. 27-28).

Підписавши договір про надання споживчого кредиту, відповідач взяв на себе зобов`язання повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним, та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит у розмірі 11 000,00 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача, що не було спростовано останнім та підтверджується листом АТ «Універсалбанк» від 16.01.2025, відповідно якого платіжна картка № НОМЕР_2 була емітована на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на дану платіжну картку були зараховані грошові кошти у розмірі 11 000,00 грн. (т.1 а.с. 118).

27.05.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (правонаступником якого є ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») було укладено договір факторингу №27.05/24-Ф, відповідно до вимог якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників (т.1 а.с. 41-46).

Відповідно до п. 1.2. договору факторингу №27-05/2024-Ф від 27.05.2024 перехід від клієнта до фактора права вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідного акту прийому-передачі реєстру боржників, а саме додатку №2 до договору факторингу №27-05/2024-Ф від 27.05.2024, який би підтверджував перехід права вимоги позивача до боржників, матеріали справи не містять та такий не було надано позивачем станом на час розгляду справи до матеріалів справи.

Натомість, позивачем до матеріалів справи було надано акт від 04.06.2024 до договору факторингу №27-05/2024-Ф від 27.05.2024 про оплату клієнтом фактору коштів у сумі 100 (сто) грн за платіжним дорученням №6429 від 04.06.2024 (т.1 а.с. 46 зворот).

Крім того, невід`ємною частиною договору факторингу №27-05/2024-Ф від 27.05.2024 є реєстр боржників, який формується відповідно до додатку №1 (п. 1.1. договору факторингу).

Однак, позивачем до матеріалів справи не було додано реєстр боржників, а наданий витяг з реєстру боржників не містить підпису взагалі сторін договору. Від ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» витяг з договору підписаний нижче ОСОБА_2 , тоді як сам договір факторингу №27-05/2024-Ф від 27.05.2024 підписаний ОСОБА_3 (т.1 а.с. 40, 41-46).

Позивач ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» вважає, що відповідно до укладеного договору факторингу №27-05/2024-Ф від 27.05.2024 до нього перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 у загальному розмірі боргу 44 272,80 грн, який він просив стягнути з відповідача на свою користь.

Правовідносини, які виникли між сторонами, крім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України.

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Так у ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 1 ст. 1054 цього Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом.

Відповідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як визначено у ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ст. 610 Цивільного Кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис».

Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

За приписами статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання, відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Підписавши договір саме такого змісту, відповідач погодився з його умовами та правилами надання споживчих кредитів, що фактично нівелює усі можливі доводи стосовно невідповідності умов договору вимогам законодавства без його обґрунтування доказами.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09.09.2020 року у справі №732/670/19 (провадження №61-7203св20).

За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Позивач як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Суд не може вчиняти активних дій, оскільки це суперечитиме засаді об`єктивності та неупередженості суду, відображеній, зокрема, у п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК. Така правова позиція висловлена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14.09.2023 у справі №465/4873/20.

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13.03.2024 у справі №725/3821/23, суд вказав, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Апеляційний суду складі колегії суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» суми заборгованості у розмірі 44 272,80 грн, з яких: сума кредиту - 11 000 грн, сума процентів за користування кредитом - 20 138,80 грн, нараховані позивачем проценти за 60 календарних днів 13 134 грн.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ста.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування.

Частиною 1 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Статтею 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №7127080 від 01.10.2023, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок, зазначений у договорі (т.1 а.с. 20-24).

Вказаний договір було укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Так, згідно п. 1.1. договору визначено, що укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через вебсайт або мобільний додаток «СгеditPlus». Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до вебсайту/ІТС Товариства.

Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вказаний договір прирівнюється до укладених в письмовій формі.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає доведеним, що кредитний договір №7127080 від 01.10.2023 був підписаний позичальником ОСОБА_1 в електронному вигляді, як і було правильно встановлено судом першої інстанції.

При цьому, позивач зазначає, що 25.07.2024 між ТОВ «Авентус Україна» (клієнт) та ТОВ ФК «Фінтраст Україна» (фактор) укладено договір факторингу №25.07/24-Ф, згідно з п.1.1. та п.1.2 якого фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта за плату згідно договору, а клієнт зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрах боржників (портфель заборгованості). Внаслідок передачі (відступлення) портфелів заборгованості за цим договором, фактор заміняє клієнта та набуває прав грошових вимог, якими володів клієнт за кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами (т.1 а.с. 41-46).

Як правильно встановлено судом першої інстанції, що відповідного акту прийому-передачі реєстру боржників, а саме додатку №2 до договору факторингу №27-05/2024-Ф від 27.05.2024, який би підтверджував перехід права вимоги позивача до боржників, матеріали справи не містять та такий не було надано позивачем станом на час розгляду справи до матеріалів справи.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, позивачем до матеріалів справи було надано акт від 04.06.2024 до договору факторингу №27-05/2024-Ф від 27.05.2024 про оплату клієнтом фактору коштів у сумі 100 (сто) грн за платіжним дорученням №6429 від 04.06.2024 (т.1 а.с. 46 зворот).

Крім того, невід`ємною частиною договору факторингу №27-05/2024-Ф від 27.05.2024 є реєстр боржників, який формується відповідно до додатку №1 (п. 1.1. договору факторингу).

ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» до матеріалів справи не було додано реєстр боржників, а наданий витяг з реєстру боржників не містить підпису взагалі сторін договору. Від ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» витяг з договору підписаний нижче ОСОБА_2 , тоді як сам договір факторингу №27-05/2024-Ф від 27.05.2024 підписаний ОСОБА_3 (т.1 а.с. 40, 41-46).

Позивачем ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції не було надано належних та допустимих доказів факту відступлення права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором, а тому колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення позовних вимог, так як останнє є неналежним позивачем.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Частинами 1-3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем не доведено перехід до нього права вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту №7127080 від 01.10.2023, оскільки, матеріали справи не містять реєстру боржників до договору факторингу №27-05/2024-Ф від 27.05.2024, а наданий витяг з реєстру боржників від 27.05.2024 не підписаний сторонами та не містять акту прийому-передачі реєстру боржників до договору факторингу №27-05/2024-Ф від 27.05.2024 (додаток №2), який би підтверджував перехід до позивача права вимоги до боржника ОСОБА_1 . Оскільки позивачем не доведено перехід до нього права вимоги до відповідача ОСОБА_1 , тому у позові відмовлено за безпідставністю.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у справі доказів переходу права вимоги за договором факторингу №27-05/2024-Ф від 27.05.2024.

Доводи апеляційної скарги про те, що договір відповідає вимогам ст. 1054 ЦК України і доказів того, що він оспорювався відповідачем не подано, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки вказаний факт не заперечується та підтверджується матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги щодо нарахування заборгованості за кредитним договором, то ці доводи суд апеляційної інстанції не впиливають на законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції, оскільки у матеріалах справи наявні розрахунки, які не оспорюються.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач набув права вимоги до відповідача за договором факторингу №27-05/2024-Ф від 27.05.2024, то ці доводи колегія суддів відхиляє, оскільки ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції не було надано належних та допустимих доказів факту відступлення права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог, так як ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» є неналежним позивачем

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381, 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 травня 2025 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, то касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 жовтня 2025 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов