ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3815/25 Справа № 203/6537/23 Головуючий у першій інстанції: Єдаменко С. В. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря Марченко С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Дніпровської міської ради на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська у складі судді Єдаменко С.В. від 06 грудня 2024 року по справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення об`єкту нерухомого майна, припинення права власності та скасування державної реєстрації права власності,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2023 року Дніпровська міська рада звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що співробітником Інспекції з питань благоустрою Дніпровської міської ради здійснювався моніторинг земельних ділянок, які перебувають в комунальній власності. Було виявлено реєстрацію за відповідачкою права власності на нерухоме майно за адресою по АДРЕСА_1 , загальною площею 114,2 кв.м. В якості правовстановлювальних документів на це приміщення в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно були зазначені: договір купівлі-продажу, посвідчений 27 липня 2004 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шульдіною Т.В., за реєстром №2400, та декларація ДАБІ України в Дніпропетровській області серія №ДП47 від 22 вересня 2013 року про готовність об`єкта до експлуатації. Перевіркою відомостей Державного земельного кадастру було встановлено, що відповідачка не одержувала у власність чи користування земельну ділянку кадастровий номер :06:114:0036 за адресою місцезнаходження вищевказаного нерухомого майна, без чого ОСОБА_1 не могла правомірно здійснити будь-які роботи з нового будівництва чи реконструкції будівлі на цій ділянці. Перевіркою Реєстру будівельної діяльності було встановлено, що в ньому відсутні відомості про реєстрацію декларація ДАБІ України в Дніпропетровській області серія №ДП47 від 22 вересня 2013 року про готовність об`єкта до експлуатації. З наведених підстав позивач вважає, що відповідачкою було здійснено самочинне будівництво на земельній ділянці комунальної власності, а потім проведена незаконна реєстрація за собою права власності на новозбудоване майно на підставі завідомо недостовірних документів. Крім того, під час проведення державної реєстрації за відповідачкою права власності на нерухоме майно державним реєстратором КП «Бюро технічної інвентаризації» Дніпровської районної ради було незаконно змінено тим нерухомого майна з «нежитлова будівля магазину» на «торгово-розважальний комплекс» без жодних правових підстав. Також, під час реєстрації прав власності на нерухоме майно згідно декларації ДАБІ України в Дніпропетровській області серія №ДП47 не було виконано вимоги Порядку інформаційної взаємодії між Державним реєстром речових прав на нерухоме майно та Єдиним реєстром документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів. Через це державним реєстратором не було виявлено, що відповідачкою не одержувались документи, що дають право на початок будівельних робіт, вона не мала у власності чи користуванні земельну ділянку під будівництво чи реконструкцію, що було безумовною підставою для відмови в проведенні реєстрації права власності на підставі поданих документів. Тому Дніпровська міська рада просила усунути їй перешкоди в користуванні земельною ділянкою, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_1 знести самочинно побудований об`єкт нерухомого майна, а саме торгівельно-розважальний комплекс літ А-1, загальною площею 114,2 кв.м., (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01);

скасувати державну реєстрацію права власності та припинити право власності на торгівельно-розважальний комплекс літ А-1, загальною площею 114,2 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01) із закриттям розділу.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2024 року позов задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди Дніпровській міській раді у користуванні земельною ділянкою кадастровий номер :06:114:0036 за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення самовільної добудови до нежитлової будівлі магазину літ. А-1 прим. І поз. 1 6 загальною площею 54,1 кв.м., що належить ОСОБА_1 , відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 27 липня 2004 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шульдіною Тетяною Василівною, за реєстром №2400, та приведення в стан, що існував до здійснення добудови. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 28712190 державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Фартушної Тетяни Миколаївни від 14 березня 2016 року щодо реєстрації за ОСОБА_1 права власності на торгівельно-розважальний комплекс площею 114,2 кв.м., що складається з: літ. А-1, а навіс, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер нерухомого майна 01). Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Дніпровської міської ради витрати по сплаті судового збору в розмірі 5368,00 грн. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог (а.с. 51-61 т.2).

Дніпровська міська рада також звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині залишених без задоволення позовних вимог та зміну в частині задоволених позовних вимог з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі (а.с. 77-91 т.2).

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується матеріалами справи. Від ОСОБА_1 надійшла заява від про проведення судового засідання без її участі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційних скарг, скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 27 липня 2004 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шульдіною Тетяною Василівною, за реєстром №2400, нежитлова будівля магазину літ. А-1 прим. І поз. 1-6, загальною площею 54,1 кв.м. за адресою по АДРЕСА_2 належала Закритому акціонерному товариству «Техоснастка», на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 21 вересня 1998 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Загубибатько Г.О., за реєстром №2353, зареєстрованому в Дніпропетровському бюро технічної інвентаризації 05 серпня 1999 року за №11ЮН-520-91 (а.с. 35 т. 1).

27 липня 2004 року між Закритим акціонерним товариством «Техоснастка» та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі магазину літ. А-1 прим. І поз. 1-6, загальною площею 54,1 кв.м. за адресою по АДРЕСА_2 , що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шульдіною Тетяною Василівною, за реєстром №2400 (а.с. 35 т. 1).

27 серпня 2004 року право власності відповідачки на нежитлову будівлю магазину за адресою по АДРЕСА_2 на підставі вказаного вище договору купівлі-продажу від 27 липня 2004 року було зареєстровано Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» за реєстраційним №6735234, що підтверджується копією витягу №4561343 (а.с. 34 т. 1).

Розпорядженням міського голови міста Дніпропетровська від 26 серпня 2005 року №742р «Про присвоєння адреси нежитловій будівлі магазину на площі Десантників (Кіровський район)» за заявою відповідачки вказаному вище нерухомому майну було присвоєно адресу «площа Десантників, 10», замість « АДРЕСА_2 » (а.с. 30 т. 1).

Сторонами в місцевому суді визнано, що відповідний договір оренди чи іншого права на користування земельною ділянкою саме для розташування магазину укладений з відповідачкою не був.

Відповідачкою укладались договори короткострокової оренди земельної ділянки з Дніпропетровською міською радою, а саме 22 травня 2003 року договір оренди №25-05 земельної ділянки для фактичного розміщення літнього майданчика, площею 108,9 кв.м., по АДРЕСА_2 строком оренди до 15.11.2003 (а.с. 106 т.1), а також 23 червня 2004 року договір оренди земельної ділянки площею 0,0087 га з цільовим використанням - роздрібна торгівля та комерційні послуги, строком оренди до 15.11.2004 року (а.с. 108-110 т.1).

14 березня 2016 року державним реєстратором речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Фартушною Тетяною Миколаївною було винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 28712190 щодо реєстрації за відповідачкою права власності на торгівельно-розважальний комплекс, площею 114,2 кв.м., що складається з: літ. А-1 - торгівельно-розважальний комплекс, а навіс, за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер нерухомого майна 01 (а.с. 19-20 т. 1).

Підставами вказаної вище реєстрації зазначені договір купівлі-продажу, посвідчений 27 липня 2004 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шульдіною Т.В., за реєстром №2400, та декларація ДАБІ України в Дніпропетровській області серія №ДП47 від 22 вересня 2013 року про готовність об`єкта до експлуатації (т. 1 а.с. 19).

У матеріалах справи наявна копія декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 22.09.2013 ДП47 по замовнику ОСОБА_1 щодо реконструкції будівлі магазину в торгово-розважальний центр за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 41-48 т.1).

При цьому, в Реєстрі будівельної діяльності відсутня інформація щодо реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 22.09.2013 ДП47 по замовнику ОСОБА_1 щодо будівлі торгівельно-розважального комплексу по АДРЕСА_1 , що підтверджується листами Державної інспекції Архітектури та містобудування України від 26.01.2022 та Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради від 26.11.2021 №4/1-429 (а.с. 27-28, 32 т. 1).

Відповідно до листа Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 21.12.2021 №4/11-1105, зокрема, повідомлено, що станом на 10.12.2021 за результатами пошуку земельної ділянки за адресою «площа Десантників, 10» у Системі (інформаційній (автоматизованій) підсистемі «Фіскальний кадастр» Муніципальної земельної інформаційної системи м. Дніпропетровська) не виявлено реєстраційних записів щодо цивільно-правових угод, укладених між міською радою та фізичними або юридичними особами (а.с. 26 т.1).

Частиною першою статті 83 Земельного кодексу України встановлено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності» (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) при розмежуванні земель державної та комунальної власності до земель комунальної власності територіальних громад сіл, селищ, міст передаються: усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної власності та земель, віднесених до державної власності.

Отже, земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :06:114:0036, є об`єктом комунальної власності територіальної громади м.Дніпро, оскільки вона розташована на території міста Дніпро, згідно цільового призначення не відноситься до земель, які є землями державної власності, а також відсутні відомості про реєстрації її на праві приватної чи державної власності.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі №567/3/22 (провадження №61-5252сво23)).

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі №753/8671/21 (провадження №61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі №582/18/21 (провадження №61-20968 сво 21)).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі №638/2304/17 (провадження №61-2417сво19)).

Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі №910/10784/16 (провадження №12-30гс21)).

Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частина перша та друга статті 376 ЦК України).

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану (частина сьома статті 376 ЦК України).

Рішення суду здатне бути джерелом для набуття цивільних прав і обов`язків тільки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Рішення суду, як правомірна приватно-правова конструкція, не повинно використовуватися учасниками цивільного обороту всупереч його призначенню для набуття цивільних прав і обов`язків, за відсутності вказівки про це в актах цивільного законодавства. При існуванні самочинного будівництва власник земельної ділянки може вимагати не надання права на знесення самочинного будівництва на підставі судового рішення, а, зокрема, зобов`язання порушника знести самостійно самочинне будівництво або за його рахунок, чи визнання за власником земельної ділянки на якій здійснено самочинне будівництво, права власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване. При існуванні самочинного будівництва метою власника земельної ділянки є захист права власності на земельну ділянку, а не набуття на підставі рішення суду права на знесення. Тому вимога про надання права на знесення не є належним способом захисту права (див. зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі №201/2289/20 (провадження №61-1715св23).

Належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно. Оскільки положення статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею, реєстрація права власності на самочинно побудоване нерухоме майно за особою - власником земельної ділянки у будь-який інший спосіб, окрім визначеного цією статтею (тобто на підставі судового рішення про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за власником земельної ділянки), також не змінює правовий режим самочинного будівництва. За вказаних обставин особа - власник земельної ділянки не набуває право власності на самочинно побудоване нерухоме майно (див. пункт 152 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі №916/1174/22 (провадження №12-39гс23)).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року по справі №201/5625/17 (провадження №61-6193св21) зроблено висновок, що «відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил. За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих приписах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об`єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат. З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом. Отже, за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 4 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2022 року у справі №727/7282/15-ц (провадження №61-9671св21) зазначено, що:

«відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

Самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.

Збудований об`єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України: а) якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; б) якщо така забудова порушує права інших осіб; в) якщо проведення перебудови об`єкта є неможливим; г) особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2021 року в справі №509/11/17 (провадження №61-268св21) зазначено, що: «ОСОБА_11 вимог про усунення перешкод у здійснені права користування та розпорядження своїм майном (знесення самочинно збудованого майна) чи про відновлення становища, яке існувало до порушення не пред`являв. Тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_11 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 необхідно було відмовити у зв`язку з тим, що визнання незаконними та скасування рішень державних реєстраторів та визнання недійсними договорів купівлі-продажу не є ефективним способом захисту та не забезпечує усунення порушень спричинених самочинним будівництвом. Як наслідок постанову апеляційного суду в цій частині належить змінити в мотивувальній частині. Апеляційним судом обґрунтовано зазначено, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_11 до державних реєстраторів про визнання незаконними та скасування рішень державних реєстраторів слід відмовити, оскільки державні реєстратори не є належними відповідачами, а тому в цій частині постанову апеляційного суду слід залишити без змін».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 квітня 2022 року у справі №521/21538/19 (провадження №61-204св22) вказано, що: «позовні вимоги про визнання незаконними та скасування рішень про державну реєстрацію прав, визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання недійсними договорів, які заявлені саме у зв`язку з здійсненням на думку прокурора самочинного будівництва є неефективними способами захисту, а позовні вимоги про знесення самочинно збудованих будинків, зобов`язання привести земельну ділянку до попереднього стану є недоведеними».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2024 року у справі №523/8263/20 (провадження №61-8041св23) вказано, що: «рішення суду щодо демонтажу об`єкта нерухомості має бути виконуваним не лише у добровільному порядку, але й у примусовому (без участі відповідачки, але її коштом), враховуючи мету відповідного позову міської ради, формулювання такого рішення у резолютивній частині слід змінити, а саме: за рахунок відповідачки привести об`єкт за адресою: АДРЕСА_2 , до попереднього стану шляхом знесення самочинної прибудови до цієї квартири на земельній ділянці, що є власністю територіальної громади м. Одеси».

У матеріалах справи відсутні та відповідачкою не надано жодних доказів наявності у неї права власності або користування на земельну ділянку, на підставі яких вона могла б реалізувати право на її забудову, відповідно до норм частини четвертої статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 №3038-VI.

Дніпровська міська рада не виділяла земельну ділянку відповідачці під зведену перебудову магазину і таку перебудову відповідачка зробила за рахунок зайняття земельної ділянки, яка належить територіальній громаді міста.

Також відсутні докази дотримання ОСОБА_1 порядку проектування та будівництва об`єкта, встановленогочастиною п`ятою статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 №3038-VI. Зокрема, отримання нею, як замовником або проектувальником вихідних даних, розроблення та затвердження проектної документації, виконання підготовчих та будівельних робіт, прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.

Отже, реконструкція належного відповідачці об`єкту нерухомого майна будівлі магазину літ. А-1 прим. І поз. 1 6, загальною площею 54,1 кв.м. за адресою площа АДРЕСА_1 в торгівельно-розважальний комплекс була здійснена без відповідних дозвільних документів, які дають право виконувати будівельні роботи і без належно затвердженого проекту, а збільшення площі забудови було здійснене на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети. Тому вищевказаний обєктвважається самочинним будівництвом згідно із нормами частини першої статті 376 Цивільного кодексу України.

А відтак, в силу приписів частини другої статті 376 Цивільного кодексу України, відповідачка, як особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набула права власності на здійснену в ході реконструкції прибудову.

Суд звертає увагу, що земельна ділянка з кадастровим номером :06:114:0036 на АДРЕСА_1 розміщена у прибережній захисній смузі, що має особливе значення для територіальної громади міста.

З огляду на вказане міська рада має право на позов, бо захищає право власності територіальної громади міста на земельну ділянку (стаття 12, пункт «б» статті 80, частина перша та пункт «а» частини другої статті 83 ЗК України). Самочинний характер будівництва є істотним порушенням будівельних норм і правил та суттєвим порушенням прав власника земельної ділянки.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, колегія дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки зазначений вище обєктє самочинним будівництвом, на яке позивачка право власності, незважаючи на державну реєстрацію останнього, не набула (частини перша-друга статті 376 ЦК України), тому власник земельної ділянки (позивач) має право усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні нею шляхом демонтажу самочинної перебудови за рахунок відповідачки як особи, яка допустила порушення права комунальної власності на земельну ділянку (частина друга статті 212 ЗК України, стаття 391 ЦК України).

Разом із тим, рішення суду щодо зобов`язання відповідачки знести самочинно побудоване нежитлове приміщення має бути виконуваним не лише у добровільному порядку, але й у примусовому (без участі відповідачки, але її коштом) порядку. Тому, враховуючи мету відповідного позову, формулювання такого рішення у резолютивній частині слід зазначити: за рахунок ОСОБА_1 знести самочинно побудований торгівельно-розважальний комплекс літ. А-1 загальною площею 114,2 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер нерухомого майна 01).

Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України», «Кривенький проти України»).

Судом апеляційної інстанції досліджено обставини можливості покладення на відповідачку тягаря знесення за її рахунок самочинно збудованого торгівельно-розважального комплексу літ. А-1 загальною площею 114,2 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно довідки про доходи від 08.09.2025 №126, виданої департаментом гуманітарної політики Дніпровської міської ради, ОСОБА_1 має достатній, для виконання судового рішення про знесення за її рахунок самочинної споруди, дохід у вигляді заробітної плати, отримуваної пенсії за віком, що підтверджується довідкою про доходи №152048 від 27.08.2025, а також мала дохід від здійснення підприємницької діяльності, як фізична особа-підприємець, що також підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків станом на 05.09.2025. Зокрема, відповідачка отримала: заробітну плату у травні 2025 року 50245,56 грн, червні 2025 року 37912,70 грн., у липні 2025 року 38039,27 грн; пенсію у травні 2025 року 1188,60 грн, у червні 2025 року 3684,66 грн, у липні 2025 року 3684,66 грн; дохід від підприємницької діяльності за 4 квартал 2024 року 61600,0 грн, за 2 квартал 2025 року 19500,0 грн.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що оплата ОСОБА_1 робіт з демонтажу торгівельно-розважального комплексу літ. А-1 загальною площею 114,2 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 не становитиме для відповідачки надмірного тягаря.

Позовні вимоги Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації, припинення права власності на торгівельно-розважальний комплекс літ. А-1, загальною площею 114,2 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 із закриттям розділу не є ефективним способом захист та не забезпечує усунення порушень спричинених самочинним будівництвом. Тому у цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 20 листопада 2024 року у справі №200/7497/19.

За змістом ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч. 10 ст. ст. 141 ЦПК України).

Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, на відповідачку покладаються судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору за вимогу щодо знесення самочинно побудованого об`єкту нерухомості при поданні позовної заяви (2684,00 грн) та апеляційної скарги (4026,00 грн), а також за подання заяви про забезпечення позову (1342,00 грн / 2 = 671,00 грн) у загальному розмірі 7381,00 грн (а.с. 18, 79 т.1, а.с. 92 т.2).

На позивача покладаються судові витрати у вигляді сплаченого відповідачкою судового збору при поданні апеляційної скарги щодо вимоги про скасування державної реєстрації (пропорційно залишеним без задоволення вимогам) в сумі (2684,00 грн х 150%) 4026,00 грн (а.с. 62 т.2).

Таким чином, колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 (сторона, на яку покладено більшу суму судових витрат) різницю сум на користь Дніпровської міської ради в розмірі 3355,00 грн (7381,00 грн - 4026,00 грн).

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог Дніпровської міської ради.

За рахунок ОСОБА_1 знести самочинно побудований торгівельно-розважальний комплекс літ. А-1 загальною площею 114,2 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер нерухомого майна 01).

У задоволенні позовних вимог Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Дніпровської міської ради () судові витрати в розмірі 3355 (три тисячі триста п`ятдесят п`ять) грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 14 жовтня 2025 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді В.С. Городнича

М.Ю. Петешенкова