ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 603/96/25Головуючий у 1-й інстанції Пасічник А.З.
Провадження № 22-ц/817/848/25 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої Хома М.В.

суддів Гірський Б. О., Храпак Н. М.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Андрусенка Ігоря Ярославовича на рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 27 травня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року ТОВ "Фінансова компанія "Ейс" звернулося в суд із позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №154885689 від 17.07.2021 року в розмірі 23 204 грн, з яких 7 000 грн - заборгованість по кредиту; 16 204 грн - заборгованість за відсотками.

Позов обґрунтовано тим, що 17.07.2021 року року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №154885689 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відповідно до умов якого первісний кредитор надав відповідачу кредит у розмірі 7000 грн, який має бути повернуто до 16.08.2021 року на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі.

Право грошової вимоги за вказаним кредитним договором переходило тричі на підставі договорів факторингу: від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс»; від ТОВ «Таліон Плюс до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача - ТОВ "Фінансова компанія "Ейс"

Так, згідно останнього договору факторингу від 17.07.2024 року №17/07/2024, укладеного між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ "Фінансова компанія "Ейс", до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 23204 грн, з яких 7000 грн прострочене тіло; 16204 грн прострочені відсотки.

Відповідач не виконав належним чином взяте на себе зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, тому ТОВ "Фінансова компанія "Ейс" просило задовольнити позов.

Рішенням Монастириського районного суду від 27.05.2025 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за кредитним договором № 154885689 від 17.07.2021 року в розмірі 14671 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» судові витрати, а саме 1531,60 грн. сплаченого судового збору та 3161,30 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Андрусенко І.Я. просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Адвокат Андрусенко І.Я. заперечує факт укладення відповідачем кредитного договору та ознайомлення з його умовами.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд дійшов невірного висновку щодо підтвердження переходу прав вимоги за кредитними договором від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» та можливості нарахування відсотків за користування кредитом з 17.07.2021 року по 21.09.2021 року поза межами строку кредитування, надавши при цьому контррозрахунок, де із урахуванням здійснених відповідачем платежів зазначив лише про наявність заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5305 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ "Фінансова компанія "Ейс" просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим.

Доводи відзиву зводяться до того, що у справі наявні належні та допустимі докази укладення кредитного договору, позивач довів законний перехід права вимоги за кредитом №154885689 на підставі договорів факторингу та підписаних реєстрів (саме вони визначають момент переходу прав), що містять усі необхідні реквізити й є належними доказами; оплата між факторами є внутрішніми розрахунками і не є умовою набуття прав. Кредитні кошти були надані, відповідач здійснював часткові платежі, чим визнав зобов`язання; нарахування відсотків здійснено в межах договору та ст. 625 ЦК України.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом без повідомлення учасників справи.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Обставини справи.

17.07.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 154885689 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, одноразового ідентифікатора MNV23H4X.

Згідно умов п. 1.1 договору, кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 12000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - «Правила»).

Відповідно п. 1.2 договору, сума кредитного ліміту, вказана в п. 1.1 договору це максимальна сума кредиту, яка протягом строку дії договору одночасно може бути у розпорядженні позичальника.

За змістом п. 1.3 договору, кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором в сумі 7000,00 грн одразу після укладення договору, який має бути повернутий до 16.08.2021.

У відповідності до умов 1.5 договору загальна сума кредиту за цим договором складається з сум кредиту (траншів) отриманих протягом всього строку дії договору. Позичальник має право користуватися кредитом від дати фактичного отримання суми кредиту за кожним траншем та до закінчення дії договору чи його дострокового розірвання (п. 1.6 договору).

Згідно п. 4.2 договору строк дії договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором та до закінчення строку надання кредиту визначеного в п. 1.2 договору. Строк договору може бути продовженим з урахуванням умов продовження строку надання кредиту визначеного в п. 1.2 договору. Строк дії договору може бути продовжено з урахуванням умов продовження строку надання кредиту передбачених п. 1 .3 та п. 1.7 договору. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії договору, діють до повного їх виконання.

Згідно п. 1.9 договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються в наступному порядку:

Підпунктом 1.9.1 договору встановлено, що за умови продовження строку дисконтного періоду, на умовах п. 1.8. договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.7. договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 620,50 (шістсот двадцять цілих п`ять десятих) процентів річних, що становить 1,70 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним. Кредитодавець, за своїм вибором, може надавати позичальнику знижки на розмір індивідуальної процентної ставки, про що останній інформується в особистому кабінеті.

Згідно п.п. 1.9.3 договору, якщо позичальник користуватиметься кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.8 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 620,50 (шістсот двадцять цілих п`ять десятих) процентів річних, що становить 1,70 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду. З огляду на вищезазначене та у порядку ст. 212 Цивільного кодексу України сторони домовились, що відкладальною обставиною за даним договором, щодо виникнення у позичальника зобов`язань по сплаті процентів за базовою процентною ставкою від дати отримання кредиту по дату закінчення дисконтного періоду є факт продовження користування кредитом понад строк дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду на умовах п. 1.8. цього договору.

Базова процентна ставка за користування кредитом не застосовується протягом строку дисконтного періоду, виключно за умови якщо розмір базової процентної ставки більший ніж 1,70 процентів від суми кредиту за кожен день користування кредитом. В усіх інших випадках нарахування процентів за базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до умов цього пункту договору.

У відповідності до п. 1.8 договору сторони погодили, що встановлений п.1.7 договору строк дисконтного періоду та відповідно, строк надання кредитної лінії може бути продовжено позичальником, шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо позичальником в особистому кабінеті чи терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду.

Згідно п. 3.6 договору закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення його умов, яке мало місце під час дії договору.

На підтвердження укладення кредитного договору стороною позивача надана заявка на отримання грошових коштів в кредит від 17.07.2021 року, оформлена від імені ОСОБА_1 , в якій зазначені: персональні дані позичальника, номер карткового рахунку НОМЕР_1 , адреса проживання, договір кредитної лінії №154885689 від 17.07.2021 року а також правила надання грошових коштів у позику, в тому у числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

Згідно з долученою довідкою щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зазначений позичальник ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , договір №154885689 від 17.07.2021, сума кредиту 7000,00 грн, строк кредитування 30 днів, процентна ставка 1.70 % в день, заявка на кредит подана 17.07.2021, договір відправлений позичальнику 17.07.2021, акцепт оферти позичальником (підписання договору одноразовим ідентифікатором MNV23H4X).

ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 17.07.2021 року надало відповідачу ОСОБА_1 кредит за договором № 154885689 від 17.07.2021 у сумі 7000 грн шляхом зарахування кредитних коштів на рахунок № НОМЕР_1 , що підтверджується платіжним дорученням ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» № 56d27f9d-5ce4-4aa2-b9da-45bf055c8ec3 від 17.07.2021 року та узгоджується із електронним повідомленням АТ «Таксомбанк» №3980/47.1.-БТ від 08.08.2024, згідно з яким банк надає підтвердження, що в рамках договору про організацію взаємодії при переказів коштів фізичним особам №48 від 18 липня 2019 року, в тому числі 17.07.2021 було здійснено переказ грошових коштів в сумі 7000 грн із зазначенням карткового рахунку № НОМЕР_1 .

Зі змісту розрахунку заборгованості, який складений ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» видно, що за період з 17.07.2021 року по 21.09.2021 року у ОСОБА_1 наявна заборгованість: тіло кредиту 7000,00 грн та нарахованими відсотками 7671,00 грн. Також з вказаного розрахунку видно, що на виконання умов договору ОСОБА_1 здійснював оплати, зокрема: 23.08.2021 в сумі 1490,00 грн, 27.08.2021 - 155,00 грн; 05.09.2021 35,00 грн. та 12.09.2021 -15,00 грн.

28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, за умовами якого клієнт відступив факторові зазначені у відповідних реєстрах права вимог, а фактор зобов`язувався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором, що стверджується договором факторингу.

28.11.2019 року ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін.

31.12.2020 року між Клієнтом та Фактором укладено додаткову угоду №26 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року. В даній додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року викладено у новій редакції, проте його дата укладання залишена як 28.11.2018 та №28/1118-01.

31.12.2021 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2022 року.

31.12.2022 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №31, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2023 року.

31.12.2023 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №32, яка продовжила строк дії договору факторингу до 31.12.2024 року. У даній угоді, сторони домовилися доповнити договір факторингу пунктом 11.10 та викладено розділ 3 договору факторингу Фінансування та порядок розрахунків у новій редакції.

Відповідно до Реєстру прав вимоги № 152 від 21.09.2021 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року від ТОВ «Манівео» до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 154885689, де боржником є ОСОБА_1 в сумі 14671 грн., яка складається із 7000 грн. заборгованість по основному боргу та 7671,00 грн. - заборгованість по відсотках.

Указаний реєстр містить печатки та підписаний підписами клієнта та фактора.

23.02.2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 23/0224-01, відповідно до умов якого клієнт відступив факторові зазначені у відповідних реєстрах права вимог, а фактор зобов`язувався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 154885689 від 17.07.2021 року, складеного ТОВ «Таліон Плюс», за період з 21.09.2021 по 23.02.2024 у ОСОБА_1 наявна заборгованість, яка складається з тіла кредиту в розмірі 7000,00 грн; нараховані відсотки 16204,00 грн.

Згідно з витягом з реєстру прав вимоги № 1 від 23.02.2024 до ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 154885689 від 17.07.2021 року, у розмірі 23204,00 грн, з яких 7000,00 грн заборгованість по основному боргу та 16204,00 грн заборгованість по відсотках.

Указаний реєстр містить печатки та підписаний підписами клієнта та фактора.

17.04.2024 між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладений договір факторингу № 17/04/24, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з додатком № 1 є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 17/04/24 від 17.04.2024 до ТОВ «ФК«ЕЙС» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 154885689 від 17.07.2021, у розмірі 23204,00 грн, з яких 7000,00 грн заборгованість по основному боргу та 16204,00 грн заборгованість по відсотках.

Указаний реєстр містить печатки та підписаний підписами клієнта та фактора.

За даними виписки ТОВ «ФК «ЕЙС» з особового рахунка за кредитним договором № 154885689 ОСОБА_1 , заборгованість перед ТОВ «ФК ЕЙС» за кредитним договором № 154885689 від 17.07.2021 станом на 06.01.2021 не погашена та складає 23204,00 грн, з яких: 7000,00 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту та 16204,00 грн - прострочена заборгованість за процентами.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1, 2 статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З урахуванням викладеного необхідно дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки.

Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України передбачають, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України зазначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України).

Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд виходи з того, що набувши право вимоги за договором факторингу, ТОВ «Таліон» продовжило нарахування відсотків за кредитним договором. Однак, ні договором факторингу від 28.11.2018 року з урахуванням додаткових угод до нього, ні кредитним договором від 17.07.2021 року не передбачене право фактора нараховувати відсотки за кредитним договором у випадку набуття права вимоги фактором за кредитним договором. Тому, суд вважав, що до ТОВ «Таліон» за договором факторингу перейшло лише право вимоги грошових коштів, що були нараховані кредитодавцем ТОВ «Манівео» за кредитним договором від 17.07.2021 року станом на дату укладення договору факторингу, тобто станом на 21.09.2021 року. Тому, суд першої інстанції вважав, що в матеріалах справи відсутні достатні докази, щодо підстав нарахування ТОВ «Таліон плюс» відсотків за період користування ОСОБА_1 кредитом в період з 21.09.2021 року по 23.02.2024 року, що свідчить про недоведеність позивачем повною мірою вимоги про стягнення заборгованості за простроченими відсотками.

Однак, даний висновок суду не в повній мірі ґрунтується на вимогах закону.

Перевіряючи обґрунтованість заявленої позивачем до стягнення суми заборгованості за кредитним договором, колегія суддів вважає, що нарахування процентів за користування кредитними коштами в період з 17.08.2021 року по 13.11.2021 року здійснено поза межами узгодженого між сторонами строку кредитування.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Наведене спонукає до висновку, що протягом дії договірних відносин, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та протягом дії останнього сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, а після закінчення строку договору, у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання, у кредитора виникає право вимоги відповідно до частини 2статті 625 ЦК України.

Як визначено умовами п.п. 1.1 кредитного договору, кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 12000 грн.

Кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором в сумі 7000 грн одразу після укладення договору, який має бути повернуто до 16.08.2021 року (п. 1.3 договору).

Кредитна лінія надається строком 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (далі дисконтний період), а саме до 16.08.2021 року. У випадку надання першого траншу не в день укладення договору, строк дії кредитної лінії автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання першого траншу за договором (п. 1.7 договору).

Матеріалами справи підтверджується фактичне перерахування ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» - відповідачу на карту кредитних коштів у розмірі 7000 грн.

Разом з тим у п. 1.8 договору сторони погодили, що встановлений п.1.7 договору строк дисконтного періоду та відповідно, строк надання кредитної лінії може бути продовжено позичальником, шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо позичальником в особистому кабінеті чи терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду.

Докази виконання ОСОБА_1 умов п. 1.8 кредитного договору активації функції продовження строку дисконтного періоду в особистому кабінеті чи терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця у матеріалах справи відсутні, а отже, погоджений сторонами строк кредитування залишається незмінним - до 16.08.2021 року.

Крім того, вперше ОСОБА_1 відсотки за користування кредитом у розмірі 1490 грн сплачено поза 30 денним строком, визначеним п. 1.3. договору 23.08.2021 року.

Пунктом 1.9.3 кредитного договору передбачено, якщо позичальник користується кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п. 1.8 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовується з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 620,50 процентів річних, що становить 1,70 процентів в день від суми кредиту за кожен день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими за дисконтною та індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду. З огляду на вищезазначене та у порядку ст. 212 Цивільного кодексу України сторони домовились, що відкладальною обставиною за даним договором, щодо виникнення у позичальника зобов`язань по сплаті процентів за базовою процентною ставкою від дати отримання кредиту по дату закінчення дисконтного періоду є факт продовження користування кредитом понад строк дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду на умовах п. 1.8. цього договору.

Враховуючи умови договору, розмір відсотків за користування кредитними коштами за період з 18.07.2021 року по 16.08.2021 року - в межах строку кредитування 30 днів, із розрахунку 1,70 процентів в день від суми кредиту становить 3570 грн.

Із змісту наявного у справі розрахунку видно, що ОСОБА_1 на виконання умов договору було сплачено 1695 грн такими платежами: 23.08.2021 в сумі 1490,00 грн, 27.08.2021 - 155,00 грн; 05.09.2021 35,00 грн. та 12.09.2021 -15,00 грн.

Отже, розмір заборгованості по відсотках за користування кредитом з 18.07.2021 року по 16.08.2021 року - в межах строку кредитування 30 днів яка підлягає до стягнення з відповідача в користь позивача, із урахуванням сплаченої заборгованості становить 1875 грн (3570 грн. - 1695 грн.).

Висновок суду щодо наявності підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7000 грн ґрунтується на вимогах закону.

Таким чином, сума заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 в користь ТОВ "Фінансова компанія "Ейс", становить 8875 грн, з яких 7000 грн - заборгованість по кредиту; 1875 грн - заборгованість за відсотками.

Що стосується доводів відзиву ТОВ «ФК «ЕЙС» про необхідність задоволення позовних вимог про стягнення процентів у заявленому позивачем розмірі у відповідності до п. 4.3 кредитного договору, з урахуванням процентів у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на думку колегії суддів є безпідставними виходячи із наступного.

Так, за змістом п. 4.3 договору кредитного договору сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього договору (після 90 днів від дати закінчення дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, у розмірі визначеному в п. 1.7.2 договору є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч.2ст. 625 ЦК України.

По перше, кредитний договір не містить не містить п. 1.7.2.

По друге, у зв`язку з відсутністю доказів виконання ОСОБА_1 умов п. 1.8 кредитного договору активації функції продовження строку дисконтного періоду в особистому кабінеті чи терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця та погодженого між сторонами строку кредитування - до 16.08.2021 року, нарахування процентів у відповідності до п. 4.3 кредитного договору - після 90 днів від дати закінчення дисконтного періоду є необґрунтованим.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 червня 2020 року у справі № 922/3578/18 зазначила, що системний аналіз частини другої статті 536, частини другої статті 625 та статті 627 Цивільного кодексу України дозволяє дійти висновку, що законодавцем не обмежено право сторін визначити у договорі розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами. Однак, диспозитивний характер цих норм у цілому обмежується положенням частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, яка зазначає про стягнення трьох процентів річних, що має наслідком визначення таких процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом обчислення процентів за умовами договору.

Отже, законодавцем передбачено, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення (зокрема, в розмірі певного проценту за кожний день прострочення).

Санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань (пункт 8.32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18).

В даному випадку матеріали справи свідчать про те, що позивачем було заявлено до стягнення з відповідача проценти за користування кредитними коштами поза межами строку кредитного договору - з 17.08.2021 року. При цьому позовних вимог про стягнення грошових коштів за прострочення виконання зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України позивач не заявляв.

Розрахунку заборгованості в порядку ч. 2ст. 625 ЦК України позивач не надавав та вимог про стягнення таких коштів не заявляв.

Саме по собі посилання позивача на те, що договором було передбачено нарахування відсотків за користування кредитними коштами до дня фактичного повернення всієї суми кредиту, не є підставою для задоволення позову в означеній частині, оскільки після закінчення строку договору нарахування відсотків за порушення умов договору за своїм змістом передбачено нормою ст. 625 ЦК України.

За неповернення кредитних коштів після закінчення строку, на який вони були видані, може настати відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України, проте регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 Кодексу не можуть застосовуватись одночасно, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16.

Позивач ототожнює відсотки за користування кредитними коштами та відсотки, які підлягають сплаті боржником за прострочення виконання зобов`язання, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Як вбачається зі змісту позову у даному випадку були заявлені до стягнення саме відсотки, розраховані за ставкою, визначеною умовами договору за користування кредитом, а не відсотки за порушення виконання грошового зобов`язання відповідно до норми ст. 625 ЦК України.

Більше того, ТОВ «ФК «ЕЙС» із апеляційною скаргою про перегляд оскаржуваного судового рішення не зверталося, тому рішення суду переглядається апеляційним судом лише в межах вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги щодо заперечення факту укладення відповідачем кредитного колегія суддів відхиляє, виходячи із наступного.

Так, одноразовий персональний ідентифікатор № MNV23H4X направлено відповідачу 17.07.2021 року о 17:17:57 на номер мобільного телефону вказаний ним в заявці на отримання грошових коштів - НОМЕР_3 , одноразовий персональний ідентифікатор № MNV23H4X введено відповідачем у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства 17.07.2021 року о 17:18:39.

Вчинення відповідачем описаних дій і зміна даних в системі Товариства є проставленням електронного підпису в електронному договорі одноразовим ідентифікатором відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію».

Отже, акцепт договору позичальником ОСОБА_1 підписано аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора.

Також підтвердженням накладення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором є довідка щодо дій позичальника в інформаційно- телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», в якій вказані особисті дані позичальника, які він самостійно зазначив при поданні заявки на отримання грошових коштів в кредит.

Отже, позивачем доведено, що договір укладено в електронній формі. Відповідач підписав договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, отримав свій примірник електронного договору, у формі, що унеможливлює зміну його змісту та мав змогу у будь-який час самостійно ознайомитися з договором на сайті Товариства в особистому кабінеті.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №191/5077/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010).

Більше того, в розрахунку заборгованості наданому TOB «Манівео швидка фінансова допомога» наявні часткові сплати заборгованості за кредитом. Відтак, відповідач усвідомлював існування даного договору та визнавав його зобов`язання за ним.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд дійшов невірного висновку щодо підтвердження переходу прав вимоги за кредитними договором від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» колегія суддів відхиляє, виходячи із наступного

Зокрема, наявні у справі реєстри містять ключові ідентифікатори, підписи та печатки сторін і цього достатньо для доказу переходу права.

Кожен із наданих документів до договорів факторингу ( реєстр № 152 від 21.09.2021; реєстр № 1 від 23.02.2024 року; реєстр до договору факторингу № 17/04/24 від 17.04.2024) містить: - повні дані сторін (клієнта та фактора); - дату та номер договору факторингу; - ідентифікацію конкретного зобов`язання (ПІБ боржника, № та дата кредитного договору, структура заборгованості тіло/проценти); -підписи уповноважених осіб та відбитки печаток обох контрагентів.

Це саме ті реквізити, які підтверджують юридичний факт відступлення (обсяг і момент переходу права вимоги).

Крім того, за умовами укладених договорів факторингу право грошової вимоги переходить від клієнта до фактора в момент підписання відповідного реєстру прав вимоги. У даній справі такі реєстри підписано і скріплено печатками сторонами, що підтверджує передачу прав вимоги за кредитним договором.

Отже, факт здійснення оплати за договорами факторингу, із урахуванням погодженої між сторонами процедури переходу права вимоги від клієнта до фактора - в день підписання сторонами реєстру прав вимог не впливає на відступлення прав вимоги, тому доводи апеляційної скарги щодо відсутності у справі доказів оплати за договорами факторингу є необґрунтованими.

Доводам апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 звільняється від сплати відсотків за користування кредитом у зв`язку із його призовом на військову службу, судом першої інстанції надана належна оцінка, тому апеляційний суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника.

Щодо судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Із змісту позовної заяви видно, що представник позивача - адвокат Тараненко А.І. просив стягнути з ОСОБА_1 в користь ТОВ "Фінансова компанія "Ейс" 5000 грн витрат за надану позивачу професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.

На підтвердження понесених витрат адвокатом Тараненком А.І. до позовної заяви було надано:

договір про надання правової допомоги № 03/04/24 від 03.04.2024 року;

довіреність від 04.12.2024 року ;

додаткову угоду №4 до договору про надання правничої допомоги № 03/04/24 від 03.04.2024 року;

протокол погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги № 03/04/24 від 03.04.2024;

акт прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги 03/04/24 від 03.04.2024 року, де сторонами

визначено перелік послуг та погоджено вартість послуг 5000 грн.

Заперечень щодо розміру витрат на правову допомогу чи зменшення таких витрат з боку відповідача до суду не надходило.

Ціна позову в даній справі становила 23204 грн, розмір задоволених позовних вимог становить 8875 грн., що у відсотковому відношенні становить 38.25% .

Враховуючи принцип пропорційності розподілу судових витрат, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1912,50 грн. витрат за надану професійну правничу допомогу в суді першої інстанцій (5000 / 100 x 38.25%), а також 926,56 грн. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви (38.25% від 2422,40 грн).

За подання апеляційної скарги відповідачем було сплачено 4028 грн., вимоги скарги задоволено на 39,51% тому з позивача в користь відповідача слід стягнути судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі 1591,46 грн. (4028 / 100 x 39,51%).

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Зважаючи на те, що з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова компанія "Ейс" підлягає стягненню 1912,50 грн. витрат за надану професійну правничу допомогу в суді першої інстанцій, а також 926,56 грн. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, що разом становить 2839,06 грн. тоді як з ТОВ "Фінансова компанія "Ейс" на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1591,46 грн. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги, тому колегія суддів приходить до висновку про можливість стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова компанія "Ейс" різниці суми судових витрат, яка становить 1247,60 грн (2839,06 грн. - 1591,46 грн.)

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Андрусенка Ігоря Ярославовича - задовольнити частково.

Рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 27 травня 2025 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс" () заборгованість за кредитним договором від 17.07.2021 року №154885689 за період з з 18.07.2021 року по 16.08.2021 року у розмірі 8875 грн, з яких 7000 грн - заборгованість по кредиту; 1875 грн - заборгованість за відсотками.

В задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс" () 1247,60 грн судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 14 жовтня 2025 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Гірський Б.О.

Храпак Н.М.