Справа № 202/2918/24
Провадження № 2-з/175/112/25
УХВАЛА

Іменем України

"09" жовтня 2025 р. с-ще Слобожанське

Дніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Білоусової О.М.,

за участю секретаря судового засідання Яшиної М.В.,

розглянувши заяву представника позивача адвоката Бірюкової О.М. про зміну заходів забезпечення позову, застосованих ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2024 року у справі №202/2918/24,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання абсолютного права власності на об`єкт довірчої власності нерухомого майна та стягнення грошових коштів.

Представник позивача адвокат Бірюкова О.М. подала до суду заяву про зміну заходів забезпечення позову, застосованих ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2024 року у справі №202/2918/24.

Заява обґрунтовується тим, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська позов ОСОБА_4 було частково задоволено, витребувано у ОСОБА_1 нерухоме майно реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 14, об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка, кадастровий номер - :05:007:0319, опис об`єкта - площа (га): 0.15, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель i споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_3 та витребувано у ОСОБА_1 нерухоме майно реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 14, об`єкт нерухомого майна: житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості, загальна площа (кв.м): 168.6, житлова площа (кв.м): 58.6, матеріали стін: газобетон, опис: житловий будинок літ. А-1 з підвалом літ. під А-1, терасою літ. а-1, ганком літ. а, входом в підвал літ. а1; споруди №1-4, літ. І (огорожі, замощення), за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_3

27 серпня 2024 року постановою Дніпровського апеляційного суду рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у справі 175/144/19 було залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 лютого 2025 року у справі № 175/144/19 (провадження № 61-12291св24), касаційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бірюкової О.М. задоволено частково. Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2024 року, постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 серпня 2024 року в частині витребування майна та додаткове рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2024 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вказує, що реєстрація за ОСОБА_3 права власності на спірне нерухоме майно на підставі правовстановлюючого документа, який згодом скасовано, не свідчить про набуття нею права власності, та вводить в оману щодо дійсного власника.

ОСОБА_1 бажав поновити реєстрацію права власності за собою, та скасувати незаконну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 , але не може це зробити із-за існування заборони вчинення реєстраційних дій накладених ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2024 року по даній справі.

Учасники судового провадження повідомлені належним чином про розгляд заяви.

Представник позивача адвокат Бірюкова О.М. в заяві про заміну заходу забезпечення позову просила розглядати заяву без виклику сторін.

Відповідач ОСОБА_2 надав до суду заяву про розгляд заяви за його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_5 адвокат Копиленко Д. подала до суду заяву в якій просила відмовити у задоволенні заяви про заміну заходу забезпечення позову.

Суд, вивчивши подану заяву про заміну заходів забезпечення позову, дійшов наступного висновку.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2024 року у справі №202/2918/24 в порядку вжиття заходів забезпечення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання абсолютного права власності на об`єкт довірчої власності нерухомого майна та стягнення грошових коштів, накладено арешт, шляхом встановлення заборони на відчуження та на вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо нерухомого майна:

- земельної ділянки, кадастровий номер - :05:007:0319, площею 0.15 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 .

- житлового будинку, загальною площею (кв.м): 168,6, за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.04.2024 року у справі №175/144/19 позов ОСОБА_4 було частково задоволено, витребувано у ОСОБА_1 нерухоме майно реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 14, об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка, кадастровий номер - :05:007:0319, опис об`єкта - площа (га): 0.15, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель i споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_3 та витребувано у ОСОБА_1 нерухоме майно реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 14, об`єкт нерухомого майна: житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості, загальна площа (кв.м): 168.6, житлова площа (кв.м): 58.6, матеріали стін: газобетон, опис: житловий будинок літ. А-1 з підвалом літ. під А-1, терасою літ. а-1, ганком літ. а, входом в підвал літ. а1; споруди №1-4, літ. І (огорожі, замощення), за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_3

27 серпня 2024 року постановою Дніпровського апеляційного суду рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у справі 175/144/19 було залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 лютого 2025 року у справі № 175/144/19 (провадження № 61-12291св24), касаційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бірюкової Олени Миколаївни задоволено частково. Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2024 року, постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 серпня 2024 року в частині витребування майна та додаткове рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2024 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Законодавством визначено, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, або до набрання законної сили рішенням про відмову в позові.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Статтею 150 ЦПК України визначено, крім інших, такі окремі види забезпечення позову, як 1) накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) заборона вчиняти певні дії.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.156 ЦПК України, за клопотанням учасника справи суд може допустити заміну одного заходу забезпечення позову іншим. Питання про заміну одного заходу забезпечення позову іншим вирішується судом у судовому засіданні не пізніше наступного дня після надходження до суду відповідного клопотання учасника справи.

У постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 01 квітня 2019 року у справі № 922/1631/18 зазначено, що у вирішенні питання про заміну одного заходу забезпечення позову іншим, як і щодо вжиття заходів забезпечення позову, обов`язковим є надання оцінки обґрунтованості необхідності здійснення такої заміни, здатності саме того заходу, на який заявник просить замінити вжитий судом, забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі задоволення позову, наявності зв`язку цього заходу забезпечення позову з предметом позову у справі, співмірності заходу із заявленими позовними вимогами, враховуючи також необхідність забезпечення збалансованості інтересів учасників справи. Тобто саме на заявника відповідного клопотання покладається тягар доведення необхідності здійснення заміни вжитого судом заходу забезпечення позову іншим, отже здатності саме такого заходу реально забезпечити задоволення вимог позивача у разі задоволення позову.

До подібних висновків також дійшов Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 27 серпня 2020 року у справі № 638/18499/18, провадження № 61-19248св19.

На даний час цивільна справа № 202/2918/24 по суті не розглянута. З матеріалів справи вбачається, що між сторонами дійсно існує спір з приводу вищезазначеного нерухомого майна.

В постанові від 26.02.2025 по справі № 175/144/19 Верховний Суд висновує, що оскаржувані судові рішення в частині витребування майна підлягають скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції для уточнення підстав позову, дослідження обставин набуття спірної нерухомості ОСОБА_1 у контексті добросовісності останнього набувача та пропорційності втручання в майнові права сторін спору, договору від 17 вересня 2018 року про розірвання договору купівлі-продажу житлового будинку та наявності / відсутності волі ОСОБА_6 на укладення цього договору.

Таким чином, враховуючи також чисельні судові провадження щодо спірного майна між сторонами та неоднаразовий перехід реєстрації права власності на спірне майно, задля забезпечення позову до вирішення спору по суті, суд не вбачає можливим задовольнити заяву про заміну заходів забезпечення позову.

При цьому суд зазначає, що існування заходів забезпесення позову, які зазстосовані ухвалою Дніпропетровського районного суду від 28.02.2019 у справі № 175/144/19 також унеможливлюють перереєстрацію зазначеного майна.

Отже, оскільки на даний час, між сторонами існує спір з-приводу земельної ділянки та житлового будинку, який судом наразі не вирішено, заміна заходів забезпечення позову є передчасним.

Доказів на підтвердження зміни обставин, що стали підставою для забезпечення позову, заявником не надано, у зв`язку із чим заява про заміну заходів забезпечення позову не підлягає задоволенню.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Суд зауважує, оскільки такий вид забезпечення позову, як заборона органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», здійснювати будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не виключно, державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, внесення будь-яких змін до записів Державного реєстру речових прав щодо нерухомого майна, накладення арешту на спірне майно, є співмірним з позовними вимогами, оскільки у разі вчинення будь-яких подальших реєстраційних дій щодо спірного майна, яке є предметом спору, можуть бути порушені права позивача на ефективний захист.

При цьому, невжиття вказаного заходу забезпечення позову може у майбутньому призвести до утруднення чи зробить неможливим виконання можливого рішення суду у випадку задоволення позову.

Крім того, суд враховує, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Вказаний захід забезпечення позову є обґрунтованим, адекватним і співмірним із заявленими позовними вимогами, та дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Окремо, суд зазначає, що враховуючи наявність судових проваджень щодо спірного майна, дій щодо перереєстрації цього майна, про що зазначає сам заявник, суд не вбачає підстав для заміни заходу забезпечення позову до набрання законної сили рішення у справі.

Також, слід зазначити, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли інші сторона будуть діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-20, 158, 352-353 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні заяви представника позивача адвоката Бірюкової О.М. про заміну заходів забезпечення позову, застосованих ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2024 року у справі №202/2918/24 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя О. М. Білоусова