МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

11 березня 2025 року Справа №370/2004/19

Макарівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Косенко А.В.,

із секретарем судового засідання Зозулею Я.А.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 ,

під час розгляду у підготовчому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження у залі суду в селищі Макарів цивільної справи за позовом

заступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Бучанської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_2 про визнання недійсними розпорядження, державних актів на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в :

Представник позивача Ілюшенко К.В., яка прибула в судове засідання, не заперечувала проти проведення підготовчого засідання за відсутності інших учасників справи.

Інші учасники справи у підготовче засідання 11.03.2025 року не з`явилися, представників не направили, про день та час слухання справи повідомлялись належним чином, що відповідно до ст.ст. 198, 223 ЦПК України неявка належним чином повідомлених учасників справи не перешкоджає проведенню підготовчого засідання.

16.01.2025 року заступником керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури О. Денисюк подано до суду письмову заяву про зміну предмета позову, в якій просив задовольнити вказану заяву та вважати вірними позовні вимоги у наступній редакції:

1) Витребувати на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1210 га з кадастровим номером :02:007:0140 та земельну ділянку площею 0,1160 га з кадастровим номером :03:013:0070, які розташовані в межах Гавронщинської сільської ради Макарівського району Київської області.

2) Стягнути з відповідачів на користь прокуратури Київської області (м. Київ, бул. Лесі Українки, 27/2) судовий збір за наступними реквізитами: отримувач прокуратура Київської області; ; банк отримувача Держказначейська служба України м. Київ; МФО 820172; розрахунковий рахунок отримувача UA0015641.

Присутня в судовому засіданні представник позивача Ілюшенко К.В., дану заяву підтримала та просила її задовольнити.

Вирішуючи вказану заяву, суд виходить з наступного.

Так, в обґрунтування заяви про зміну предмета позову, заступник керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури О. Денисюк зазначив, що розпорядженням голови Макарівської районної державної адміністрації Київської області від 06.07.2009 №1048 «Про безоплатну передачу у власність земельних ділянок громадянам України для ведення особистого селянського господарства в межах Гавронщинської сільської ради» ОСОБА_3 затверджено проект землеустрою та передано у власність земельні ділянки на території Гавронщинської сільскої ради Макарівського району Київської області.

На підставі зазначеного розпорядження ОСОБА_3 зареєстровано та видано державні акти на право власності на земельні ділянки: серії ЧИ №372999 від 13.11.2009 на площу 0,121 га з кадастровим номером :02:007:0140, який зареєстровано за №11; серії ЧИ №373000 від 13.11.2009 на площу 0,116 га з кадастровим номером :03:013:0070, який зареєстровано за №0.

Проте, розпорядження голови Макарівської районної державної адміністрації від 06.07.2009 №1048 прийняте поза межами компетенції, у зв?язку з чим набуття права власності на вищевказані земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_3 відбулось із порушенням вимог земельного та лісового законодавства, виходячи з наступного.

В силу положень ст.ст. 19, 55, 57, 84 Земельного кодексу України та ст. 5 Лісового кодексу України (в редакції станом на 2009 рік) спірні земельні ділянки відносилися до земель державної власності лісогосподарського призначення та використовувалися для ведення лісового господарства в порядку, визначеному Лісовим кодексом України.

Так, за інформацією ДП «Макарівське лісове господарство» від 14.11.2018 №04.1-19/555 земельні ділянки з кадастровими номерами :02:007:0140 та :03:013:0070 розташовані на землях лісогосподарського призначення кварталу 39 виділу 31 Макарівського лісництва ДП «Макарівське лісове господарство» згідно планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 2014 року. Погодження на вилучення вказаних лісових ділянок підприємство не надавало.

Окрім того, за інформацією Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об?єднання «Укрдержліспроект» від 05.02.2019 №78, земельні ділянки з кадастровими номерами :02:007:0140 та :03:013:0070, надані у власність ОСОБА_3 розпорядженням голови Макарівської районної державної адміністрації №1048 від 06.07.2009 відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2014 року, відносяться до лісів ДП «Макарівське лісове господарство» і накладаються на виділ 31 кварталу 39 (матеріали лісовпорядкування 2014 року) та виділ 29 кварталу 23 (матеріали лісовпорядкування 2004 року) вказаного лісництва.

Отже, право користування ДП «Макарівське лісове господарство» земельними ділянками лісогосподарського призначення площею 0,237 га відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування 2004 та 2014 років.

Таким чином, розпорядженням голови Макарівської районної державної адміністрації від 06.07.2009 №1048 про передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах Гавронщинської сільської ради Макарівського району Київської області прийняте всупереч вимогам п. ґ) ч. 4 ст. 84, ч. 2 ст. 56 Земельного кодексу України.

За інформацією ДП «Макарівське лісове господарство» від 14.11.2018 №04.1-19/555, Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства від 18.03.2019 №04-48/546 встановлено, що останні згоди на вилучення чи припинення права постійного користування вказаними земельними ділянками не надавали.

Таким чином, розпорядженням голови Макарівської районної державної адміністрації передано у власність земельні ділянки лісового фонду без згоди землекористувача, всупереч вимогам ч. 5 ст. 116, ч. 2, 3 ст. 142 Земельного кодексу України.

Разом з тим, згідно відповіді Секретаріату Кабінету Міністрів України №18153/0/2-22 від 07.09.2022, Кабінетом Міністрів України рішень про погодження зміни цільового призначення, вилучення із постійного користування державного підприємства «Макарівське лісове господарство» вищевказаних земельних ділянок не приймалося.

У подальшому земельні ділянки: площею 0.121 га з кадастровим номером :02:007:0140 та площею 0.116 га з кадастровим номером :03:013:0070 шляхом укладення договорів купівлі-продажу відчужені на користь ОСОБА_2 .

Згідно прохальної частини позову, позивачем зокрема вказано наступні позовні вимоги:

визнати недійсним розпорядження голови Макарівської районної державної адміністрації Київської області від 06.07.2009 №1048 «Про безоплатну передачу у власність земельних ділянок громадянам України для ведення особистого селянського господарства в межах Гавронщинської сільської ради» в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок, надання дозволу на виготовлення державних актів та передання безоплатно у приватну власність земельних ділянок ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства на території Гавронщинської сільської ради Макарівського району Київської області;

визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки: серії ЧИ №372999 від 13.11.2009 на площу 0,121 га з кадастровим номером :02:007:0140, виданий ОСОБА_3 , який зареєстровано за №11; серії ЧИ №373000 від 13.11.2009 на площу 0,116 га з кадастровим номером :03:013:0070, виданий ОСОБА_3 , який зареєстровано за №0;

витребувати на користь держави в особі Державного підприємства «Макарівське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,121 га з кадастровим номером :02:007:0140 та земельну ділянку площею 0,116 га з кадастровим номером :03:013:0070, які розташовані в межах Гавронщинської сільської ради Макарівського району Київської області.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 330 Цивільного кодексу України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути у нього витребуване.

Згідно із статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, а стаття 388 ЦК України встановлено право власника на витребування майна від добросовісного набувача, у разі якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі.

Пунктом 3 частини 1 статті 388 Цивільного кодексу України передбачено, якщо майно за відплатним договором придбане у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Крім того, згідно п. 24 Перехідних положень Земельного кодексу України з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук).

Отже, розпорядження земельними ділянками державної власності лісогосподарського призначення для лісогосподарських потреб за межами населеного пункту на даний час покладено на Київську обласну державну адміністрацію, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 122, п. 24 Перехідних положень Земельного кодексу України.

Статтею 373 Цивільного кодексу України визначено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону.

Право власності дійсного власника презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна, відтак право держави на спірну земельну ділянку підлягає захисту шляхом пред?явлення віндикаційного позову.

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля є об?єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Так, згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов?язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Отже, Український народ, як власник спірного майна делегувала державі повноваження щодо здійснення права власності від її імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом. Тобто воля держави як власника може виражатися лише в таких діях органу, які відповідають вимогам законодавства та інтересам держави.

Київська обласна державна адміністрація не була учасником спірних правовідносин, адже вищевказане рішення про відведення у приватну власність земельних ділянок приймалося без врахування вищенаведених положень земельного та лісового законодавства, незважаючи на те, що земельні ділянки використовували для лісогосподарських потреб.

Таким чином, здійснення органами державної влади розпорядження землею не у спосіб та поза межами повноважень, передбачених законом, не може оцінюватися як вираження волі Українського народу, що відповідно до ст.ст. 387, 388 ЦК України дає підстави для витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння.

При цьому, вимоги про визнання недійсним рішення районної державної адміністрації не є ефективним способом захисту у спірних правовідносинах.

Задоволення таких вимог не призведе до безпосереднього відновлення порушених прав позивача.

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.11.2021 у справі №359/3373/16 дійшла до правових висновків, відповідно до яких рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №911/3681/17, від 15.10.2019 у справі №911/3749, від 22.01.2020 у справі №910/1809/18, від 01.02.2020 у справі №922/614/19. Тому під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного, не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред?явлена. Під час розгляду такого спору слід виходити з принципу jura novit curia суд знає закони (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі №587/430/16-ц, від 04.12.2019 у справі №917/1739/17). Тому суд незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення.

До вказаної вище заяви також додано докази направлення копії заяви іншим учасникам справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Правові підстави позову це зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Отже зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд, зокрема, заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них та розглядає відповідні заяви; вирішує питання про вступ у справу інших осіб, залучення співвідповідача тощо.

Враховуючи наведене, заяву про зміну предмета позову заступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури О. Денисюка, яку в судовому засіданні підтримала прокурор Макарівського відділу Києво-Святошинської окружної прокуратури Ілюшенко К.В., суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 198 ЦПК України суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку підготовчого провадження у випадках, визначених ч. 2 ст. 223 ЦПК України.

Керуючись вимогами ст.ст. 49, 197, 198, 260-261, 353-355 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Заяву заступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури О. Денисюка про зміну предмета позову у даній справі прийняти до провадження.

Встановити відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана іншим учасникам справи. Роз`яснити, що відповідно до ч. 3 ст. 83 ЦПК України відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву.

Підготовче засідання у даній справі відкласти на 10 год. 30 хв. 22.05.2025 року у приміщенні Макарівського районного суду Київської області за адресою: Київська область, Бучанський район, с-ще Макарів, вул. Димитрія Ростовського, 35, зал №2.

У судове засідання викликати учасників справи/представників.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, а у судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, чи розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя А.В. Косенко