Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Бегені В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження в м. Ужгород, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 13.10.2025 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 14.10.2025 року.

Позивач ОСОБА_1 , звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позов мотивує тим, що позивач ОСОБА_1 та Відповідач ( ОСОБА_2 ) з 05 серпня 2017 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у м.Києві складено відповідний актовий запис №1760 та видано Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 05.08.2017 року.

У шлюбі у позивача та відповідача народилось двоє дітей: син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Свідоцтво про народження від 20.09.2019 року серії НОМЕР_2 , видане Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві; син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Свідоцтво про народження від 02.06.2023 року серії НОМЕР_3 , видане Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).

Позивач стверджує, що відповідач протягом тривалого періоду часу не проживає разом із нею та їх малолітніми дітьми, участі у вихованні та матеріальному утриманні дітей не приймає. Позивач та її діти проживають разом за адресою: в АДРЕСА_1 .

Відповідно до Довідки від 18.03.2022 року №2104- ОСОБА_1 взята на облік як внутрішньо переміщена особа. Відповідно до Довідки від 18.03.2022 року №2104-, її син - ОСОБА_3 , взятий на облік як внутрішньо-переміщена особа.

ОСОБА_2 проживає окремо, матеріальну допомогу дітям не надає, тобто ухиляється від виконання свого батьківського обов`язку по утриманню дітей. Вже протягом тривалого періоду часу всі матеріальні витрати по утриманню позивачка несе одноособово. Частково матеріальну допомогу на утримання дітей надають її батьки.

За твердженням позивачки, на всі її прохання щодо надання матеріального утримання на дітей відповідач відмовляє.

При цьому позивачка зазначає, що її син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом з дитинства та враховуючи стан здоров`я дитини необхідним є забезпеченню його систематичним додатковим медичним доглядом, проведенням йому постійних лікувальних та реабілітаційних процедур, за кошти мами.

Окрім того, позивач вказує що у зв`язку із особливостями дитини він потребує постійних занять із педагогом та психологом у її присутності.

Позивач вказує, що не має можливості заробляти на самостійне утримання дітей в достатньому розмірі. Також зазначає, що відповідач, ОСОБА_2 , є особою працездатного віку, не має на утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб. Відповідач, має мінливий заробіток, основну частину доходу він отримує з неофіційних джерел. При цьому, Відповідачу на праві власності належать об`єкти нерухомості: 1/5 частки у житловому приміщенні квартирі АДРЕСА_2 ; 1/3 частки житлового будинку АДРЕСА_3 ; квартира АДРЕСА_4 .

Зважаючи на викладене, керуючись ст.ст.55, 56, ст.ст.104-112, ст.ст.180, 181, 182, 184 Сімейного кодексу України, ст.ст. 4, 175, 177, 184, 187, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, позивач просить: стягнути з ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний № НОМЕР_5 ) аліменти на утримання дітей: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі по 4000,00 грн. (чотири тисячі гривень 00 коп.) на кожну дитину щомісячно до досягнення кожною дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

13 серпня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

17.09.2025 від представника відповідача по справі ОСОБА_2 адвоката Реус Д.С.- надійшов відзив.

У відзиві вказано на те, що відповідач розуміє свій обов`язок, щодо утримання спільних дітей, а тому позовну заяву про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей визнає частково, при цьому вважає, що заявлений розмір аліментів у сумі 8000 грн. (по 4000 грн. на утримання двох дітей) не підлягає задоволенню.

Адвокат зазначає, що на даний час відповідач, - ОСОБА_2 зареєстрований та проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_5 у АДРЕСА_3 . Крім того, відповідач ніде не працює, має мінливий дохід, орієнтовний дохід у розмірі навіть нижчому чим мінімальна заробітна плата. Тобто, сплата аліментів у розмірі 8000 грн. є для відповідача вкрай тяжким, так як інколи його дохід є меншим ніж мінімальна заробітна плата.

Також у відзиві вказано на те, що позивач належним чином не обґрунтувала необхідність сплати аліментів саме у визначеному розмірі (8000 грн). Зауважує, що хоча позивач визначила розмір аліментів у твердій грошовій сумі, проте у прохальній частині позовної заяви просить суд стягнути аліменти не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При цьому представник відповідача зазначає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину до 6 років становить - 2563*50% = 1281,50 грн. Крім того, вказує на те, що жодних квитанцій, чеків чи інших платіжних документі на підтвердження витрат (власні кошти) на утримання дитини ОСОБА_6 який має інвалідність , та забезпечення, яке пов`язане з його лікуванням, до позову не надано.

Представник відповідача зазначає, що позивач отримує державну соціальну допомогу на дитину з інвалідністю, при цьому у позовній заяві про дану обставину не вказує. При цьому представник відповідача стверджує, що більшість послуг, таких як масаж, ЛФК, заняття з психологом та логопедом може надаватись Інклюзивно ресурним центром за місцем проживання позивача (дитини), а вказані послуги є відповідно безкоштовні так як гарантуються державою. Тому, твердження позивач про необхідність оплати таких послуг з її сторони є недоведеними, так як нею навіть не надано жодних доказів проведення таких сплат.

Враховуючи всі вищевказані обставини в їх сукупності відповідач визнає позовну заяву про стягнення аліментів частково в загальній сумі 3500 грн. ( 2000 грн. аліментів на утримання ОСОБА_3 та 1500 грн. на утримання ОСОБА_4 ), при цьому дана сума коштів є більшою ніж передбачений 50% розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (мінімальний розмір аліментів на дитину). Крім цього, даний відзив не пов`язаний з тим, що відповідач має намір ухилитись від обов`язку по утриманню спільних дітей, оскільки завжди належним чином виконував свій батьківський обов`язок та матеріально забезпечував свою родину.

Так, представник відповідача, просить: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: сина - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 2000 грн. (дві тисячі гривень) щомісячно та сина - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі 1500 грн. (одна тисяча п`ятсот гривень) щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

02.10.2025 від представника позивача адвоката Попової Г.М. надійшло клопотання у якому вона вказує на те, що твердження відзиву про те, що не надано разом з позовною заявою квитанцій, чеків чи інших платіжних документів на підтвердження витрат позивача на утримання дітей, ніяким чином не знімає з Відповідача виконання обов`язку по утриманню його дітей, передбаченого вимогами Сімейного кодексу України (зокрема, ст.180), Закону України «Про охорону дитинства».

Разом з тим, на доведення вчинення позивачем витрат на дітей та наведення розміру цих витрат, що необхідний для забезпечення потреб дітей у харчуванні, одязі, лікуванні, розвитку тощо, просить до матеріалів даної цивільної справи копії окремих платіжних документів та документів, що свідчать про вартість лікувальних, розвиваючих, реабілітаційних заходів.

07.10.2025 від представника відповідача адвоката Реус Д.С. надійшли заперечення (на відповідь на відзив), де вказує на те, що 02.10.2025 року представником позивача було подано до суду клопотання про долучення доказів. Однак, такі докази не можуть бути прийняті судом у зв`язку із порушенням вимоги ст. 83 ЦПК України, а тому просить суд у задоволені клопотання про долучення доказів відмовити.

07.10.2025 від представника позивача адвоката Попової Г.М., надійшли пояснення. Так, адвокат зазначає, що у клопотання про доручення доказів, було наголошено, що вказані документи подані до суду після отримання та ознайомлення з відзивом на позов, поданим представником Відповідача, з метою спростування тверджень відзиву щодо відсутності доказів того, що Позивач матеріально утримує дітей. Тобто, враховуючи вимоги ст.83 ЦПК України, у вказаному клопотанні від 02.10.2025 року було наведено обґрунтування поважності причин не подання вказаних документальних матеріалів разом з позовною заявою.

Наголошує, що незважаючи на твердження відзиву на позовну заяву про те, що Відповідач приймає участь у матеріальному утриманні дітей, доказів таких тверджень стороною Відповідача до матеріалів справи не надано.

При цьому у поясненнях вказано на те, що дії сторони Відповідача, в тому числі і щодо заперечення проти долучених стороною Позивача документів про здійснення Позивачем витрат на харчування, лікування, одяг, розвиток дітей, свідчать лише про вчинення спроб уникнення виконання Відповідачем батьківського обов`язку по матеріальному забезпеченню дітей.

Враховуючи наведене, зважаючи на вимоги ст.83 ЦПК України, представник позивача просить: долучені разом з клопотанням від 02.10.2025 року копії документів, вважати такими, що подані без порушення вимог процесуального закону та прийняти їх до уваги при розгляді справи та ухваленні рішення.

Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від представника позивача - адвоката Попової Г.М., надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи не подавали.

З урахування того, що сторони по справі повідомлені належним чином про дату та час судового засідання, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, за наявними у матеріалах справи доказами.

Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява №3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідача, суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи, що від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, а також відповідач, який належним чином повідомлений не з`явився в судове засідання та причини неявки суд не повідомив, суд вважає за можливе розглянути справу по суті на підставі наявних в ній даних чи доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом, а відповідачем разом із відзивом, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили.

Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються письмові пояснення, викладені в заявах по суті і докази, надані разом із ними.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст.12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд дійшов до наступного висновку.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ( ОСОБА_2 ) з 05 серпня 2017 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у м.Києві складено відповідний актовий запис №1760 та видано Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 05.08.2017 року.

У шлюбі позивача та відповідача народилось двоє дітей: син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Свідоцтво про народження від 20.09.2019 року серії НОМЕР_2 , видане Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві; син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Свідоцтво про народження від 02.06.2023 року серії НОМЕР_3 , видане Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).

На даний час позивач та відповідач не проживають разом. Вказана обставина визнається сторонами по справі.

На даний час відповідач, - ОСОБА_2 зареєстрований та проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_5 у АДРЕСА_3 .

Відповідно до Довідки від 06.08.2025 року №480, виданої Баранинською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області позозивач ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 . Та разом з нею проживають: син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мати - ОСОБА_7 , батько - ОСОБА_8 .

Відповідно до Довідки від 18.03.2022 року №2104-, ОСОБА_1 взята на облік як внутрішньо переміщена особа; відповідно до Довідки від 18.03.2022 року №2104-, її син - ОСОБА_3 , взятий на облік як внутрішньо переміщена особа.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом з дитинства. Вказане підтверджується Довідкою ЛКК від 15.07.2025 року №156. У зв`язку із вказаним дитина потребує, додаткового медичного догляду, проведення йому постійних лікувальних та реабілітаційних процедур.

Згідно наявної в матеріалах справи довідки виданої «Центр медико-соціальної реабілітації дітей ім.Святого Михайла», з 02.04.2024 року і по теперішній час ОСОБА_3 три рази на тиждень проходить реабілітаційні процедури у вказаному закладі, а саме - масаж, ЛФК, аквакінезотерапію, іпотерапію, заняття з психологом: та логопедом за власні кошти.

Згідно наданого для приєднання до матеріалів справи документів вказані послуги є платними.

Відповідно до Довідки від 07.08.2025 року, виданої Центром розвитку дітей з аутизмом, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходиться на супроводі в центрі аСООLа з 21.07.2025 року і по сьогоднішній день, щотижня відвідує 2 (два) корекційні заняття з педагогом та психологом. Заняття відвідує виключно у супроводі мами ОСОБА_1 . Батько ОСОБА_2 контакту з центром не мав.

Згідно наявної в матеріалах справи довідки виданої з центра аСООLа вказані заняття є платними, а саме 500 грн./50 хв., та сплачує за них мама. Вартість заннятя обумовлене з мамою та складає 500грн./ 50 хв., яка сплачується внесками від ОСОБА_1 .

Окрім того, представником позивача додано квитанції, та скріншоти із картки позивача на підтвердження понесених нею витрат на дітей пов`язаних із їх побутом.

Щодо тверджень представника відповідача про необхідність залишення без розгляду та повернення позивачу доказів, поданих разом із відповіддю на відзив, оскільки такі докази відповідно до ч.2 ст. 83 ЦПК України повинні були бути подані разом із позовною заявою, суд зазначає наступне.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч. 2 ст. 83 ЦПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ч.ч.1,3, 4 ст. 179 ЦПК України у відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх визнання або відхилення.

До відповіді на відзив застосовуються правила, встановлені частинами третьою - п`ятою статті 178 цього Кодексу.

Відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.

Згідно п.1 ч.5 ст. 178 ЦПК України до відзиву додаються докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем.

Проаналізувавши наведені норми цивільного процессуального законодавства, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання представника відповідача, оскільки вказаними нормами встановлено право позивача на подання доказів разом із відповіддю на відзив на підтвердження своїх заперечень.

Поряд з цим, у клопотанні про приєднання до матеріалів справи доказів, а саме щодо понесених позивачем витрат пов`язаних із побутом, лікуванням та реабілітацією (старшого сина) представник позивача зауважила та наголосила на тому, що вказані документи не могли бути подані разом з позовною заявою, оскільки їх частина отримана лише після надання відзиву на позов, а також їх подання здійснюється для спростування тверджень відзиву на позовну заяву про недоведення позивачем вчинення витрат на дітей. При цьому до клопотання додано підтвердження їх направлення представнику відповідача.

Крім цього, в позовній заяві вказується на обставини здійснення позивачем витрат, спрямованих на утримання дітей, вказані документи подані до суду після надіслання на адресу суду відзиву на позов, поданим представником відповідача, тому за встановлених обставин, з метою всебічного та повного з`ясування обставин справи, дотримуючись принципу змагальності та рівності прав сторін, суд приймає до розгляду відповідь на відзив із долученими доказами.

Відповідно до абз. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 5 СК України держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Згідно з ч. ч. 1 та 2, ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до абз. 2 ч.1 ст.130 СК України заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу, а саме при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Відповідно до ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Згідно ст. 134 СК України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Окрім цього, згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК У країни закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 181 Сімейного кодексу України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 1ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 191 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Виплачуються аліменти до повноліття дитини.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Пленум Верховного Суду України у п. 17постанови від 15 травня 2006 року № З «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2ст. 182 СК України.

Згідно до ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно ст.181ч.3 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ст.184ч.1 СК України , суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

В даному випадку позивач просить суд стягнути на її користь аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі по 4000,00 грн. (чотири тисячі гривень 00 коп.) на кожну дитину щомісячно до досягнення кожною дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При цьому позивачем доведено що діти проживають із нею, та що саме вона на даний час повністю забезпечує їх матеріально, доказів на спростування вказаному відповідачем суду надано не було.

Суд при розгляді справи враховує те, що відповідач не має постійного місяця роботи, офіційні доходи у нього відсутні. За твердженням його представника він вже досить тривалий час працює неофіційно та як наслідок отримує орієнтовний дохід у розмірі навіть нижчому чим мінімальна заробітна плата.

Суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини.

Таким чином, обов`язок батьків щодо утримання дитини, гарантії забезпечення належного рівня її розвитку, незалежно від того чи перебувають батьки у зареєстрованому шлюбі, проживають разом чи окремо від дитини, мінімальний розмір на утримання дитини встановлені законодавством України.

Відповідачем не надано суду доказів наявності на його утриманні інших дітей тощо.

Доводи відповідача щодо того, що він офіційно ніде не працює, суд оцінює критично та не бере до уваги, оскільки, ним не подано до суду жодних доказів його непрацездатності у зв`язку зі станом здоров`я чи будь-яких інших підстав, які б забороняли йому працювати.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

При визначені розміру аліментів судом враховано ту обставину, що відповідач є працездатним, інших неповнолітніх дітей на утриманні не має, що на даний час він не має постійного джерела доходу. Проте вказана обставина не звільняє його від обов`язку утримання своїх дітей.

Позивач просить стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 8000 грн. Відповідач визнає позов в цій частині частково та просив стягувати з нього аліменти на утримання дітей: сина - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 2000 грн. (дві тисячі гривень) щомісячно та сина - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі 1500 грн. (одна тисяча п`ятсот гривень) щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

Суд враховує, що згідно ЗУ «Про Державний бюджет України на 2025 рік (ст..7) установлено з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень;

Синам сторін по справі виповнилося (станом на день звернення із позовом до суду) 5 та 2 роки відповідно.

Згідно частини восьмої та дев`ятої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Як вбачається з долучених до позовної заяви інформації з реєстру нерухомості за відповідачем наявне зареєстроване нерухоме майно на праві приватної власності.

Так, відповідачу на праві власності належать об`єкти нерухомості: 1/5 частки у житловому приміщенні квартирі АДРЕСА_2 ; 1/3 частки житлового будинку АДРЕСА_3 ; квартира АДРЕСА_4 .

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідач перебуває у працездатному віці, отже має змогу працювати, отримувати дохід та надавати достатню матеріальну допомогу на утримання своїх неповнолітніх дітей. Будь-які данні про незадовільний стан здоров`я самого відповідача в матеріалах справи відсутні, у відзиві не вказується також.

Будь-які інші обставини, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів судом не встановлено.

Проте, як вбачається із матеріалів справи позивачем надано підтвердження витрат на утримання їх спільних дітей, платіжних інструкцій, однак частина з таких не містять конкретного призначення на які здійснювалася оплата. Також суд враховує обов`язок обох батьків щодо утримання дитини.

Суд не зобов`язаний задовольняти вимоги у повному розмір, натомість ч.2 ст. 182 СК України передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Та вказаною нормою визначено мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Разом із тим, суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд виходить з матеріального становища дитини, яка не має інших доходів, крім утримання батьків.

З огляду на встановлені під час розгляду судом обставини, суд вважає, що враховуючи матеріальний стан позивача, яка не може самостійно забезпечувати обох дітей, з огляду на особливість старшого сина (інвалідність з дитинства), що потребує постійного догляду, та вік молодшого сина (два роки), матеріальне становище відповідача, який не має постійного доходу та офіційного працевлаштування, суд вважає за можливе стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 3000 (три тисячі) гривень на утримання ОСОБА_3 та аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень на утримання ОСОБА_4 , але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно із їх індексацією відповідно до вимог законодавства, починаючи з 08 серпня 2025 року і до досягнення дітьми повноліття.

З врахуванням принципу співмірності, розумності аліменти у визначеному судом розмірі відповідатимуть інтересам дітей і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача.

Суд звертає увагу сторін по справі, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє платника або одержувача аліментів права звернутися до суду в разі зміни згодом матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, на підставі ч. 1 ст. 192 СК України.

Таким чином позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

На підставі викладеного, ст.ст. 180, 181 ч.1, 184, 185, 191 ч.1 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.06.2006 року та, керуючись ст.ст. ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП: НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) аліменти в твердій грошовій сумі на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 3000 (три тисячі) гривень, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно із їх індексацією відповідно до вимог законодавства, починаючи з 08 серпня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП: НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 2500 (дві тисячі п`тсот) гривень на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно із їх індексацією відповідно до вимог законодавства, починаючи з 08 серпня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.

Визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

У задоволення іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) в дохід держави 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн. 20 коп. судового збору

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ІПН- НОМЕР_5

Відповідач ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання, АДРЕСА_5 .

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош