З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
15 жовтня 2025 року м. Черкаси
Черкаський районний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді Волкової Н.С.,
за участю секретаря Костроміної Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку, -
1.Позиції сторін, процесуальні дії
1.2. Ухвалою суду від 13.08.2025 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 11.09.2025.
11.09.2025 ухвалою суду, внесеною до протоколу судового засідання закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті на 15.10.2025.
1.3. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, подали заяву про розгляд справи без їх участі, надали згоду на заочний розгляд справи.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, відзив на позов не подав.
1.4. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Представник позивача та позивач не заперечували проти заочного розгляду справи. У зв`язку з наведеним, суд вважав за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього, про що було постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання.
2. Обставини справи, зміст спірних правовідносин
2.2. 03.03.2021 приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Старовойтовим О.С. було видано свідоцтво ОСОБА_1 щодо належності їй на праві власності майна житлового будинку з прибудовою літ. «А» з надвірними спорудами загальною площею 144,5 кв.м., житловою площею 72,8 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , яке придбане ОСОБА_1 , що раніше належало ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.03.2021 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 .
З довідки виконкому Білозірської сільської ради від 30.08.2021 за №3373, вбачається, що згідно погосподарської книги №24 особовий рахунок № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 обліковується земельна ділянка площею 0,23 га.
2.3. 12.05.2006 ОСОБА_4 від імені ОСОБА_5 уклав договір купівлі-продажу земельної ділянки, за яким передав у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,22 га, яка розташована на території с. Білозір`я, Черкаського району, Черкаської області. Відчужувана земельна ділянка належить продавцю на праві приватної власності на землю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЧР №17-2-29, виданого Білозірською сільською радою 25.07.2000 року. Цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства. Право власності на відчужувану земельну ділянку переходить до покупця після одержання Державного акта на право приватної власності на землю та його державної реєстрації. Договір посвідчено приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Веліковим А.І.
3. Релевантні джерела права
3.1. Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Стаття 377 ЦК України (в редакції, чинній на час набуття позивачем права власності на житловий будинок) передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації).
Згідно із частиною першою, частиною шостою статті 120 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час набуття позивачем права власності на житловий будинок), у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, крім об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації.
Отже, аналіз вказаних норм права свідчить про те, що перехід права власності на земельну ділянку відбувається одночасно з переходом права на об`єкт нерухомості, що відповідає принципу «superficies solo cedit» - збудоване на землі слідує за нею.
Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість.
3.2. За загальним правилом, закріпленим у статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлі чи споруди, або їх частини стає власником відповідної земельної ділянки, або її частини на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості (правова позиція Верховного Суду в постанові від 19 листопада 2020 року в справі №686/9580/16-ц).
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 03.11.2021 року по справі №698/121/19 зазначає, що «…при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.
Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20).
Земельні відносини, які формуються з приводу переходу земельних прав при набутті майнових прав на об`єкти нерухомості, розташовані на конкретній земельній ділянці, регламентуються нормами ЗК України, які є спеціальними відносно до цивільно-правових норм, які є загальними.
Правові норми, які визначали долю земельної ділянки, наданої у власність чи користування, в разі відчуження розташованих на ній будівель чи споруд неодноразово змінювалися. Так, при відчуженні об`єктів нерухомого майна під час дії статті 30 ЗК України в редакції 1992 року закон передбачав автоматичний перехід права власності на земельну ділянку до набувача з необхідністю подальшого оформлення набувачем цього права. За приписами статті 120 ЗК України в редакції від 25 жовтня 2001 року (в період з 1 січня 2002 року до 20червня 2007 року) при відчуженні об`єкта нерухомого майна, розташованого на відповідній ділянці, до набувача могло переходити право на цю земельну ділянку. Водночас автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди передбачала стаття 377 ЦК України.
Стаття 120 ЗК України (в редакції Закону України N 997-V від 27 квітня 2007 року) знову закріпила автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди. Поточна редакція статті 120 ЗК України (зі змінами, внесеними Законом України N 1702-VI від 5 листопада 2009 року) також передбачає автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі або споруди, і ці норми мають імперативний характер.
3.3. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 3 ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).
Суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.
4. Оцінка доказів та аргументів сторін
4.1. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності та повноті, встановивши усі обставини по справі, враховуючи відсутність відзиву на позовну заяву, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.
Як встановлено судом, 28.10.2019 приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області, Бурмагою Євгенієм Анатолійовичем на електронних торгах було реалізовано арештоване майно, а саме предмет іпотеки, який складався з житлового будинку з прибудовою літ. «А», та майнового права на земельну ділянку, загальною площею 0,22 га, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Право власності на земельну ділянку за відповідачем виникло на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.05.2006.
Переможцем електронних торгів стала ОСОБА_1 .
4.2. 03.03.2021 ОСОБА_1 зареєструвала за собою право власності на житловий будинок з прибудовою літ. «А», з надвірними спорудами що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що раніше належало ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу.
Однак, право власності на земельну ділянку, що розташована у АДРЕСА_1 , зареєстровано 22.11.2022 за ОСОБА_2 .
Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 14.09.2023 припинено право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, площею 0,0837 га, з кадастровим номером :03:001:0569, та визнано право власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_1 .

4.3. Оскільки належний позивачу на праві приватної власності будинок розташований на земельній ділянці, яка належить його попередньому власнику (відповідачу), дана обставина позбавляє ОСОБА_1 можливості користуватися земельною ділянкою, для обслуговування будинку і порушує принцип цілісності об`єкта нерухомості, коли збудоване на землі слідує за нею.

Відтак, враховуючи принцип слідування землі за будівлею, а також ту обставину, що на електронних торгах ОСОБА_1 придбала не тільки домоволодіння по АДРЕСА_1 , а й майнові права на земельну ділянку площею 0,22 га, що знаходиться за тією ж адресою, проте не змогла зареєструвати право власності на неї, суд вважає необхідним визнати за позивачем право власності на земельну ділянку площею 0,1363 га з кадастровим номером :03:001:0568, що розташована у АДРЕСА_1 , згідно вимог статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України, одночасно припинивши право власності ОСОБА_2 на неї, внаслідок набуття позивачем права власності на житловий будинок.

5. Розподіл судових витрат

5.1. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжною інструкцією від 11.08.2025 про сплату судового збору в сумі 1211,20 грн. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені у повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат в розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 263-265, 280 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,1363 га з кадастровим номером :03:001:0568, яка розташована у АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства та припинити право власності ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку (номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 48516149).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована у АДРЕСА_3 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Черкаським РВ УМВС України в Черкаській області 30.01.2002.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований у АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга подається до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя: Н. С. Волкова