Справа № 350/1647/23
Провадження № 22-ц/4808/1293/25
Головуючий у 1 інстанції Бейко А. М.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Мальцевої Є.Є., Томин О.О.,

секретаря Гудяк Х.М.,

з участю: відповідача ОСОБА_1 , представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Горина Василя Миколайовича на рішення Рожнятівського районного суду, ухвалене головуючим суддею Бейком А.М. 02 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Рожнятівська селищна рада Калуського району Івано-Франківської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та домоволодінням,

в с т а н о в и в:

У вересні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Рожнятівська селищна рада Калуського району Івано-Франківської області, якому просив зобов`язати відповідачів не чинити перешкоди у користуванні належними йому земельною ділянкою та будинковолодіння. А саме: не залишати автотранспортні засоби та заборонити їх стоянку на спільному громадському заїзді; заборонити захоплювати громадський спільний заїзд шляхом будівництва різних господарських споруд, а збудовані арки та піднавіси зобов`язати знести, зобов`язати відповідача ОСОБА_3 привести пасіку у відповідність до чинного законодавства, влаштувати ринви на господарських будівлях для відводу стічних дощових вод на свою земельну ділянку таким чином, щоб вода не стікала на його земельну ділянку; облаштувати каналізаційний колодязь (септик) згідно санітарно-гігієнічних вимог і не допускати витоку каналізаційних стоків на прилеглі території, влаштувати перелив каналізаційних вод із септиків по трубах, щоб не витікали під вікном його будинку. Стягнути з відповідачів судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач проживає у власному будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на спадщину за заповітом від 12.07.2017. Вказав, що будинковолодіння розташоване на земельній ділянці площею 0,25 га, право власності на яку зареєстровано за позивачем 11.09.2019. У належному йому домоволодінні нині проживає батько ОСОБА_4 , оскільки сам позивач з 2011 року здійснює священне служіння у парафіях Івано-Франківської архієпархії УГКЦ поза межами Калуського (Рожнятівського) району та проживає у церковних резиденціях.

Вказав, що його сусідами є відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , які протягом останніх п`яти років систематично порушують правила добросусідства й чинять перешкоди у користуванні будинком та земельною ділянкою. З цього приводу позивач і його батько неодноразово зверталися із заявами до Рожнятівської селищної ради та правоохоронних органів.

Зокрема, ОСОБА_3 без погодження з позивачем облаштував у безпосередній близькості до будинку каналізаційний колодязь (септик) без переливу, з якого поширюється сморід, встановив водостічні ринви, що відводять дощові води на чужу ділянку, та розмістив пасіку на 30 вуликів за 2,5 м від межі ділянки, чим порушив норми законодавства. Пасіка огороджена парканом висотою 1,5 м на площі 0,05 га, у 5 м від будинку і 2 м від господарської будівлі.

Крім того, вказав, що відповідачі залишають транспортні засоби на спільному заїзді, встановили навіс та арку, перешкоджаючи проїзду. Через це позивач не може безперешкодно потрапити до господарства й завезти будівельні матеріали для спорудження гаража, передбаченого будівельним паспортом від 06.07.2021. Такі дії створюють значні незручності позивачу: ускладнений доступ до домоволодіння, поширення неприємних запахів, стікання води, загрози від укусів бджіл.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 02 липня 2025 року позов задоволено частково. Зобов`язано відповідача ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкод у користуванні належними йому земельною ділянкою та будинковолодінням по АДРЕСА_1 , а саме - зобов`язано демонтувати збудовані арку та піднавіс, які розташовані на спільному громадському заїзді.

Зобов`язано відповідача ОСОБА_3 влаштувати ринви на господарських будівлях для відводу стічних дощових вод на свою земельну ділянку таким чином, щоб вода не стікала на земельну ділянку позивача ОСОБА_2 .

Зобов`язано відповідача ОСОБА_3 облаштувати каналізаційний колодязь (септик) згідно санітарно-гігієнічних вимог і не допускати витоку каналізаційних стоків на прилеглі території. В решті частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави недоплачений судовий збір у розмірі по 1073,60 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 1073,60 грн судового збору. Стягнути ОСОБА_3 на користь держави 3220,80 грн судового збору.

Не погодившись із рішенням суду в частині зобов`язання ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкоди у користуванні належними йому земельною ділянкою та будинковолодінням по АДРЕСА_1 , а саме зобов`язати демонтувати збудовані арку та піднавіс, які розташовані на спільному громадському заїзді, та в частині стягнення судового збору, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вказує, що відповідач не чинить перешкод своєму сусідові у користуванні його заїздом до земельної ділянки, оскільки до будинковолодіння ОСОБА_2 в генплані передбачено заїзд з автомобільної дороги обласного значення Н-10. До будинковолодінь відповідачів передбачений окремий заїзд, що підтверджується відповіддю старости с. Сваричів. Апелянт зазначає, що у 2020 році батько позивача ОСОБА_5 самовільно без погодження селищної ради та сусідніх землекористувачів встановив ворота шириною 4,5 м. Таким чином позивач зробив другий заїзд, який фактично обмежує доступ сусідніх землекористувачів до їхніх будинковолодінь.

На думку апелянта, позивач та його родичі перешкоджають сусідам вони залишають автомобілі на проїзді, блокуючи доступ до будинків, зокрема ОСОБА_6 , чий дім розташований у кінці заїзду. Арка ж не знаходиться на земельній ділянці позивача, існує понад 15 років, не прилягає до меж ділянки Фреїшина, а відстань між нею і воротами дає змогу вільного проїзду. Доказів протилежного позивач не подав, експертизу не ініціював. Вважає висновок суду про наявність перешкод необґрунтованим, а рішення ухваленим з порушенням норм матеріального права при неповному з`ясуванні обставин справи.

Просить рішення Рожнятівського районного суду від 02.07.2025 в оскарженій частині скасувати, в іншій частині залишити без змін, вирішити питання судових витрат.

Правом на подання відзиву інші учасники справи не скористались.

В засідання апеляційного суду представник Рожнятівської селищної ради Калуського району не з`явився, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи. Відтак, відповідно до статті 372 ЦПК України перешкод розглядові справи у його відсутності не встановлено.

ОСОБА_1 та його представник доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 доводів скарги не визнав, посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Рішення суду в частині зобов`язання відповідача ОСОБА_3 влаштувати ринви на господарських будівлях для відводу стічних дощових вод на свою земельну ділянку таким чином, щоб вода не стікала на земельну ділянку позивача ОСОБА_2 , облаштувати каналізаційний колодязь (септик) згідно санітарно-гігієнічних вимог і не допускати витоку каналізаційних стоків на прилеглі території, не чинити позивачу перешкод у користуванні належними йому земельними ділянками і будинковолодіння, не оскаржується, а тому в силу ч. 1 ст. 367 ЦПК України в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

За змістом ч.ч.1, 2 та 5 ст.263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду в оскарженій частині вищезазначеним вимогам закону не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги в оскарженій частині, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідач ОСОБА_1 самовільно, шляхом встановлення арки та піднавісу захопив частину громадської дороги по АДРЕСА_1 , що перебуває у власності територіальної громади селища Рожнятів Калуського району, чим чинить перешкоди позивачу ОСОБА_2 у під`їзді до його земельної ділянки.

Колегія суддіввважае, що з таким висновком суду не можна погодитися з таких причин.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є власником будинковолодіння по АДРЕСА_1 . Вказане підтверджується копіями свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 12.07.2017 приватним нотаріусом Рожнятівського районного нотаріального округу Котелко С.Д. за реєстровим №903 (т.1 а.с. 8), витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №48379019 від 12.07.2017 (т.1 а.с. 9-10) та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 91772279 від 12.07.2017 (т.1 а.с. 11-12).

Згідно з рішенням двадцять першої сесії сьомого демократичного скликання №282-21/2018 Сваричівської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та передача земельних ділянок у власність від 22.12.2018, ОСОБА_2 було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передано у власність останньому земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :02:003:0006 (т.1 а.с. 26).

11.01.2019 за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 152658305 від 15.01.2019 (т.1 а.с. 17).

Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-018 від 13.12.2018 на підставі Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), зареєстровано за ОСОБА_2 право приватної власності на земельну ділянку площею 0,2500 га з кадастровим номером :02:003:0006 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 21).

Згідно з додатком до вказаного витягу кадастрового плану земельної ділянки в графі «Опис меж» зазначено: від А до Б землі загального користування (заїзд), від Б до В землі Матіщук І.М., від В до Г землі ОСОБА_1 , від Г до Д землі ОСОБА_7 , від Д до Е землі ОСОБА_8 , від Е до Є землі загального користування (дорога), від Є до А землі ОСОБА_8 (а.с. 23-25).

Із будівельного паспорта на забудову земельної ділянки в АДРЕСА_1 , виданого у 2021 році встановлено, що індивідуальному забудовнику ОСОБА_2 видано дозвіл на право виконання будівельних робіт господарської будівлі (гаража) (т.1 а.с. 27-29).

Листом селищного голови Рожнятівської селищної ради Калуського району Івано-Франківської області В.Рибчака №Ф-844 від 28.08.2021 повідомлено ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , що заїзд по АДРЕСА_1 є спільним, існує для користування інших жителів. Згідно «Правил благоустрою населеного пункту с. Сваричів», громадяни у сфері благоустрою населеного пункту села Сваричів зобов`язані використовувати земельні ділянки та паї за цільовим призначенням, а також наводити благоустрій на всіх власних ділянках та прилеглих територіях в радіусі 10 метрів.

Листом селищного голови Рожнятівської селищної ради Калуського району Івано-Франківської області В.Рибчака №В-541 від 17.06.2021, адресованого ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , проінформовано останніх, що спір щодо спільного заїзду по АДРЕСА_1 розглядався комісією Рожнятівської селищної ради і було встановлено, що рішенням сесії Сваричівської сільської ради №241-19/2018 від 16.09.2018 затверджено містобудівну документацію «Зміна до генерального плану с. Сваричів Рожнятівського району», де чітко вказано існування заїзду до земельних ділянок і даний заїзд є спільним та існує для користування інших жителів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (т.1 а.с. 38, 130).

Згідно акту обстеження земельних ділянок ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 , складеного комісією Рожнятівської селищної ради Калуського району Івано-Франківської області 30.03.2023 встановлено, що частина вулиці, по якій здійснюється заїзд до земельних ділянок, є спільним та існує для користування інших жителів.

На фотосвітлинах відображено металеву арку з піднавісом, яка встановлена на спільному заїзді сторін, біля в`їзду до будинковолодіння ОСОБА_1 та на відстані кількох метрів від в`їзду до земельної ділянки ОСОБА_2 (т.1 а.с. 44-47).

Листом старости с. Сваричів Рожнятівської селищної ради Калуського району Івано-Франківської області М.Рибчака №108 від 15.12.2023, адресованого жителям АДРЕСА_1 ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 ОСОБА_1 , проінформовано останніх про те, що у 2018 році були проведені зміни до генерального плану с. Сваричів, які були затверджені сесією Сваричівської сільської ради від 16.09.2018 №241-19/2018. Зазначені зміни жодних домогосподарств, заїздів, проїздів, присадибних ділянок не стосувались. Спільним заїздом користувалися ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 ОСОБА_2 має інший заїзд до своєї земельної ділянки (т.1 а.с. 104).

Згідно інформації селищного голови Рожнятівської селищної ради Калуського району Івано-Франківської області В.Рибчака №497/03-30/14 від 28.05.2024, наданої на запит адвоката Горина В.М., до домогосподарства, яке розташоване по АДРЕСА_1 , генеральним планом, затвердженим сесією Сваричівської сільської ради від 16.09.2018 №241-19/2018, передбачений заїзд автомобільної дороги обласного значення Н-10. Окрім того альтернативним заїздом може слугувати заїзд з додаткової комунальної дороги, який розташований знизу земельної ділянки ОСОБА_2 (т.1 а.с. 200, 203).

Вирішуючи даний спір, необхідно виходити з таких положень закону.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Положенням частини другої статті 8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку.

Норми статей 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини другої та частини третьої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Частиною 4 ст. 83 ЗК України визначено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Стаття 13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначає, що до об`єктів благоустрою населених пунктів належать території загального користування, в тому числі вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки.

Відповідно до статті 39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Статтею 91 ЗК України встановлено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_1 порушив право позивача ОСОБА_2 на користування та розпорядження його майном, оскільки встановлення на громадській дорозі арки та піднавісу позбавило позивача можливості проїзду до своєї земельної ділянки великогабаритними автомобілями. У зв`язку з цим останній не може на власний розсуд використовувати земельну ділянку за призначенням, проводити будь-які будівельні та ремонтні роботи, та роботи, пов`язані з обслуговуванням житлового будинку і господарських споруд, що завдає значних моральних страждань, призводить до чергових конфліктів з відповідачами та членами їх сімей.

Однак, колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим, оскільки він не ґрунтується на належних і допустимих доказах.

Відповідно до частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів зауважує, що Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень у даних правовідносинах неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 14 вересня 2021 року у справі № 910/14452/20). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року справі № 129/1033/13-ц.

Позивачем під час розгляду справи не заявлено клопотань про призначення експертизи на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує позовні вимоги, зокрема, на підтвердження конкретного розміру та місця розташування спірної арки та піднавісу з метою доведення порушень його прав на користування власною земельною ділянкою та негативного впливу на власність позивача. Приписів щодо усунення перешкод в користуванні позивачем належною йому земельною ділянкою щодо відповідача не виносилось. На думку колегії суддів, документи та фотосвітлини, які містяться в матеріалах справи, не підтверджують те, що встановлена відповідачем металева арка дійсно створює ОСОБА_2 перешкоди у користуванні його земельною ділянкою.

Слід зауважити, що сама по собі згадана арка не може створювати будь-яких перешкод сусіднім землекористувачам, оскільки вона розташована безпосередньо над заїздом до будинковолодіння відповідача.

Перешкодою у заїзді на ділянку ОСОБА_2 великогабаритного транспорту, на думку колегії ссуддів, може створювати недостатня ширина самого проїзду (4,5 метра).

Якщо ж було б встановлено, що одна з металевих опор (металевий стовпчик), розташований ближче до огорожі ділянки позивача, дійсно заважає проїзду транспорту, то місцевому суду слід було б розглянути питання про можливість переобладнання відповідачем конструкції опори арки, а не зобов`язувати його знести всю металеву конструкцію арки, яку було встановлено багато років тому.

Отже, з огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів того, що внаслідок спорудження на дорозі громадського користування арки та піднавісу навпроти господарства апелянта створено перешкоди у користуванні належним ОСОБА_2 будинковолодінням та земельною ділянкою. Також не доведено факту порушення його прав як користувача суміжної земельної ділянки та обгрунтованості захисту прав позивача лише у такий спосіб як знесення. Сам по собі факт наявності арки на спільному громадському заїзді не є достатнім для висновку про наявність підстав для знесення об`єкта самочинного будівництва, оскільки не встановлено фактичного порушення прав позивача.

Тому на момент звернення з позовом та вирішення спору у суді відсутні підстави для висновку про наявність підстав для вжиття крайнього заходу - демонтажу (знесення) арки та під навісу відповідача.

Зважаючи на вказане, в задоволені позову в частині вимог про усунення перешкод шляхом демонтажу арки та піднавісу, які розташовані на спільному громадському заїзді, необхідно відмовити у зв`язку з його недоведеністю.

Оскільки судом першої інстанції в порушення норм процесуального права неповно встановлено обставини справи, що призвело до неправильного вирішення спору, тому рішення суду першої інстанції в оскарженій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні з апеляційною скаргою ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 3 222 грн, що підтверджується квитанцією №34 від 23.07.2025 ( т. 2 а.с. 45).

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задоволено, тому з позивача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3 222 грн.

Керуючись статтями 268, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Горина Василя Миколайовича задовольнити.

Рішення Рожнятівського районного суду від 02 липня 2025 року в частині зобов`язання

відповідача ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкоди у користуванні належними йому земельною ділянкою та будинковолодінням по АДРЕСА_1 , а саме - демонтувати збудовані арку та піднавіс, які розташовані на спільному громадському заїзді, а також в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Рожнятівська селищна рада Калуського району Івано-Франківської області про зобов`язання демонтувати збудовані арку та піднавіс, які розташовані на спільному громадському заїзді, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 3 222 грн судових витрат за подання апеляційної скарги.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Головуючий: В.А. Девляшевський

Судді: Є.Є. Мальцева

О.О. Томин

Повне судове рішення складено 17 жовтня 2025 року.