Справа № 127/2957/25
Провадження 2/127/458/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 вересня 2025 року
Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Вохмінової О.С.
з участю секретаря судових засідань Сєдінкіної Ю.В.
розглянувши цивільну справу №127/2957/25 позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Вінницяпобутхім» про стягнення заробітної плати,
27.01.2025 року судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Вінницяпобутхім» про стягнення заробітної плати, 05.08.2025 року судом зареєстровано заяву про збільшення позовних вимог.
Позовні вимоги мотивовані тим, що з 07.08.2007 року по 31.12.2024 року позивач перебувала в трудових відносинах з ПрАТ «Вінницяпобутхім» на посаді менеджера з оптової торгівлі.
З вересня 2022 року по червень 2023 року відповідач нараховував, але не виплачував заробітну плату. Розмір заборгованості складає 190 346,70 грн., станом на червень 2023 року, згідно довідки № 52 від 31.07.2023 року.
Зазначена заборгованість була виплачена в повному обсязі, однак, починаючи з липня 2023 року по 31.12.2024 року заробітна плата також нараховувалась, але не виплачувалась.
Наказом № 12 від 31.12.2024 року ОСОБА_1 було звільнено з посади менеджера в оптовій торгівлі за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України.
При звільненні сума заборгованості за період з липня 2023 року по 31.12.2024 року не була виплачена, довідку про заборгованість відповідач надав лише 28.07.2025 року, у зв`язку з чим позивач збільшила позовні вимоги.
Станом на 28.07.2025 року заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 , згідно довідки № ВП00-000008 від 28.07.2025 року за період з липня 2023 року включно по грудень 2024 року не виплачена, складає всього: сукупний дохід - 529 888, 38 грн., утримання 107 435, 65 грн., сума до виплати 422 457, 73 грн., в т.ч. компенсація за невикористану відпустку 78 днів 93 088, 32 грн.
На підставі зазначеної довідки ОСОБА_1 просила стягнути на її користь з ПрАТ «Вінницяпобутхім» невиплачену при звільненні заробітну плату за період з 01.07.2023 року по 31.12.2024 року в розмірі 422 452,73 грн.; невиплачену при звільненні компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 93 088, 32 грн. та витрати на професійну правничу допомогу 5 000 грн.
Судом вчинені наступні процесуальні дії.
28.01.2025 року відкрито спрощене позовне провадження (а.с. 32).
Ухвалою суду від 25.02.2025 року у відповідача витребувано докази.
Ухвалою суду від 27.05.2025 року витребувані докази з ГУ ДПС у Вінницькій області.
В судове засідання представник позивача адвокат Підреза І.В. не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позов підтримала відповідно до викладених обставин. Проти ухвалення заочного рішення не заперечила.
В судове засідання представник відповідача повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений завчасно у встановленому законом порядку. Відзиву на позов, будь-яких клопотань, заяв про відкладення розгляду справи не надавав.
Про причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
З урахуванням вимог статей 223, 280 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явились в судове засідання.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , наказом № 43 від 08.10.2007 року прийнята на посаду територіального менеджера (м. Одеса) ЗАТ «Вінницяпобутхім», яке з 29.04.2011 року перейменоване в Приватне акціонерне товариство (ПрАТ) «Вінницяпобутхім».
Трудовий договір менеджера відділу продажів ПрАТ «Вінницяпобутхім» 27.11.2020 року укладений з ОСОБА_1 .
Згідно довідки № 52 від 31.07.2023 року (а.с. 10) ОСОБА_1 працювала на посаді менеджера в оптовій торгівлі (регіональним) в ПрАТ «Вінницяпобутхім» з 10.10.2007 року. Її дохід з вересня 2022 року по червень 2023 року (до видачі) складав 190 346,70 грн. (нараховано щомісячно 24 266, 67 грн.).
Станом на 30.06.2023 року заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 складала 190 346, 70 грн. та була виплачена позивачу.
Наказом № 12 (розпорядженням про припинення трудового договору) ОСОБА_1 (таб. № 619), менеджера в оптовій торгівлі (регіональний) відділу продажів ПрАТ «Вінницяпобутхім» звільнено за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. Визначено право на компенсацію за 78 календарних днів невикористаної щорічної відпустки: 15 календарних днів за період з 08.10.2021 року по 07.10.2022 року; 28 календарних днів за період з 08.10.2022 року по 07.10.2023 року; 7 календарних днів за період з 08.10.2023 року по 31.12.2023 року; 21 календарний день за період з 01.01.2024 року по 07.10.2024 року; 7 календарних днів з 08.10.2024 року по 31.12.2024 року (а.с. 21).
На час розгляду справи судом заборгованість по зарплаті за період з липня 2023 року по 31.12.2024 року, а також компенсація за 78 днів невикористаної відпустки при звільненні не виплачена.
Згідно довідки ПрАТ «Вінницяпобутхім» № ВП00-000008 від 28.07.2025 року за період з липня 2023 року по грудень 2024 року включно не виплачена ОСОБА_1 заробітна плата складає всього: 529 888, 38 грн. сукупний дохід, утримання 107 435, 65 грн., сума до виплати 422 457, 73 грн., в т.ч. компенсація за невикористану відпустку 78 днів 93 088, 32 грн.
Між сторонами виник спір щодо права позивача на оплату праці, компенсацію за невикористану відпустку, тому при вирішенні спору суд застосовує відповідні норми КЗпП України, Закону України "Про оплату праці".
Статтею 43 Конституції України передбачено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до ч. 1ст. 94 КЗпП України, ч. 1ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.
Згідно ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Відповідно ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Враховуючи наведені обставини і норми закону, а також надані позивачем докази, довідку ПрАТ «Вінницяпобутхім» про заборгованість по заробітній платі № ВП00-000008 від 28.07.2025 року, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити частково та стягнути з відповідача на користь позивача нараховану, але не виплачену за період з липня 2023 року по 31.12.2024 року заробітну плату в сумі 436 800,06 грн. та компенсацію за невикористану відпустку за 78 днів в розмірі 93 088,32 грн., а всього 529 888,38 грн.
Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму 529 888,38 грн. без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів (п. 6 ППВСУ від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»).
Слід зазначити, що на підставі цієї довідки позивачем помилково визначена в позовних вимогах сума заборгованості по зарплаті і компенсація невикористаної відпустки, оскільки із довідки вбачається, що за грудень 2024 року сума компенсації вже включена роботодавцем у загальну виплату (24 266,67 грн. заробітна плата + 93 088,32 грн. компенсація відпустки = 117 354,99 грн.), тому стягненню підлягає саме загальна сума боргу 529 888,38 грн., що складається із заборгованості по зарплаті (436 800,06 грн.) і компенсації відпустки (93 088,32 грн.)
Оскільки при зверненні до суду з позовом позивач була звільнена від сплати судового збору на підставі п.1 ч. 1 ст. 54 Закону України «Про судовий збір», суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в загальній сумі 5 298, 88 грн.
На підставі договору № 01-14/01/25 від 14.01.2025 року, укладеного між ОСОБА_1 і адвокатом Підрезою І.В., детального опису робіт від 24.01.2025 року, платіжної інструкції від 14.01.2025 року, витрати позивачки на правничу допомогу складають 5 000 грн.
Враховуючи вимоги ст.ст. 138, 141 ЦПК України, складність справи та виконану адвокатом роботу, час, витрачений на виконання відповідних робіт, обсяг наданих послуг, ціну позову і особливості розгляду конкретної справи в спрощеному провадженні, задоволення позовних вимог, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі 5 000 грн.
Керуючись п. 5 ч.1 ст. 41, 44, 83, 116 КЗпП України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265, 280, 282 ЦПК України, суд,
позов задоволити частково.
В решті позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня проголошення рішення.
Рішення може бути оскаржене. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог 354, 355 ЦПК України, розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складене 22 вересня 2025 року.

Суддя: