П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17листопада 2025 року м. Київ

Справа № 753/7944/25

Провадження: № 22-ц/824/13295/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Верланова С. М., Нежури В. А.,

секретар Лаврук Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Тетарчук Інни Віталіївни в інтересах Приватного підприємства «ЮВ ТРАНС»

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 травня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Комаревцевої Л. В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «ЮВ ТРАНС» про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

В квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 31.05.2013 року між ПАТ «ПроКредитБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №294989-ДП1, відповідно до якого він взяв на себе зобов`язання поручителя за кредитним договором, укладеним між АТ «ПроКредитБанк» та ПП «ЮВ ТРАНС». У зв`язку з невиконанням боржником, ПП «ЮВ ТРАНС», своїх зобов`язань за кредитним договором, банк звернувся до поручителя з вимогою про погашення заборгованості. На виконання зобов`язань за договором поруки позивач, ОСОБА_1 , частково погасив заборгованість за кредитним договором шляхом внесення грошових коштів через касу банку на загальну суму 17 930 євро та 205 грн. 76 коп, що підтверджується відповідними квитанціями. У зв`язку з цим, вважає, що у нього виникло право зворотної вимоги (регресу) до боржника, ПП «ЮВ ТРАНС», у розмірі фактично сплаченої ним суми. Крім того, він неодноразово звертався до відповідача з вимогою врегулювати питання щодо виходу з підприємства та виплати належної йому частини майна, однак, відповідач відмовився надати відповідь і здійснити відповідні виплати, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

У зв`язку з чим, просив суд стягнути з Приватного підприємства «ЮВ ТРАНС» заборгованість в сумі 17 936 євро 84 євроценти.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києвавід26 травня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПП «ЮВ ТРАНС» на користь ОСОБА_1 заборгованість в сумі 17 936 євро 84 євро, судовийзбір в розмірі 6744 грн. 87 коп., витрати на правничу допомогу в розмірі 30 000 грн.

Не погодившисьіз таким судовимрішенням, адвокат Тетарчук І. В. в інтересах ПП «ЮВ ТРАНС» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, рішення суду просила скасувати та ухвалити нове про відмову в позові.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд не перевірив виконання кредитного договору та наявність підстав для стягнення заборгованості за договором поруки, також, судом було помилково ототожнені правовідносини щодо виходу позивача зі складу учасників товариства з необхідністю сплати приватним підприємством грошових коштів, оплачених за договором поруки, укладеним з фізичною особою поручителем, ототожнивши такі правовідносини з необхідністю виплати вартості частки, адже вочевидь це два окремих юридичних факти, які мають різні правові наслідки та не перебувають між собою у причинно-наслідковому зв`язку. Посилається й на те, що матеріали справи містять лише першу сторінку договору поруки, відтак, суд не мав можливості дослідити докази в повному обсязі. Також, суд не надав належної оцінки довідці АТ «ПроКредит Банк», в якій зазначено, що мало місце часткове погашення боргу і договір поруки залишається чинним. Крім того, суд неправильно застосовував до даних правовідносин ст. 556 ЦК України, якою передбачено наслідки в разі повного виконання поручителем зобов`язання, а не часткового та ст. 512 ЦК України. Крім того, вважає, що позивачем не доведені витрати на правничу допомогу, які він поніс в суді першої інстанції. Крім того, посилається на те, що відповідач не був обізнаний як про відкриття провадження у даній справі, так і про розгляд справи по суті, оскільки суд його взагалі не повідомляв.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Василюк Н. І. в інтересах ОСОБА_1 вважала необґрунтованими доводи апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, зазначила, що доводи скаржника щодо неправильного застосування судом норм ст.556 ЦК України та 512 ЦК України є хибними, адже відповідно до ст. 556 ЦК України поручителю не заборонено звертатись з вимогою до боржника про стягнення сплачених коштів за договором поруки, навіть в тому випадку, коли поручителем здійснено часткову оплату. В свою чергу, конструкція ст. 512 ЦК України передбачає підстави заміни кредитора у зобов`язанні, що взагалі не є обов`язковою умовою для поручителя, який виконав частково зобов`язання за боржника. Вказана норма в більшості випадків застосовується тими поручителями, які виконали зобов`язання боржника перед кредитором за «забезпеченим кредитом». При цьому, звертає увагу, що суд не ототожнював правовідносини щодо виходу позивача зі складу учасників ПП «ЮВ ТРАНС» з необхідністю виплати вартості частки та стягнення коштів, оплачених за договором поруки. Звертає увагу, що в суді першої інстанції позивач надавав суду оригінали квитанцій про оплату коштів в сумі 17 936, 84 євро. Крім того, посилання відповідача на те, що матеріали справи не містять повного договору поруки є необґрунтованими, адже, позивачем подано позов через систему «електронний суд» і в додатках всі файли відображаються, зокрема, договір поруки.

Крім того, просила стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 5 500 грн.

Розгляд справи просила здійснювати без участі позивача.

В судовому засіданні адвокат Тетарчук І. В. в інтересах ПП «ЮВ ТРАНС» підтримала апеляційну скаргу та просила задовольнити.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог частини 2 статті 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши думку учасників процесу, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 30.05.2013 року ПП «ЮВ ТРАНС» в особі керівника Загоруя Ю. В., з однієї сторони та ПАТ «ПроКредитБанк», з другої сторони укладено договір про надання траншу (кредиту) №106.43428/FW115.3 в розмірі 107 000 євро, на 60 місяців для придбання основних засобів ( а.с. 40-43).

В той же день, між ПП "ЮВ Транс" та АТ «ПроКредит банк» було укладено рамкову угоду № FW 115.3., еквівалент ліміту кредитування визначено у розмірі 3 000 000грн.

В забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання траншу від 30.05.2013 року та рамкової угоди від 30.05.2013 року, які укладено між ПП «ЮВ ТРАНС» та АТ «ПроКредит банк», 31.05.2013року між позивачем та АТ «ПроКредит банк» було укладено договір поруки за № 294989-ДП1, ліміт суми кредитування встановлено еквівалент 3 000 000 та ліміт строку кредитування - до 31.05.2028 року; встановлено максимальний розмір процентів - 40 % річних (а. с. 58).

20.09.2016 року представник АТ «ПроКредитБанк» звернувся до ОСОБА_1 із вимогою про виконання зобов`язань за договором поруки №294989-ДП1 від 31.05.2013 року в розмірі 106 000 євро 71 євроцент ( а.с.15).

30.11.2017 року між ПП "ЮВ Транс" та АТ «ПроКредит банк» було укладено договір № 1 про внесення змін до договору траншу від 30.05.2013року (змінено строк кредитування на 68 календарних місяців) (а. с. 36).

31.01.2019 року між ПП "ЮВ Транс" та АТ «ПроКредит банк» було укладено договір № 2 про внесення змін до договору траншу від 30.05.2013 року (змінено строк кредитування на 104 календарних місяців) (а. с. 44).

21.02.2025 року АТ «ПроКредитБанк» повідомлено ОСОБА_1 , що відповідно до договору поруки 294989-ДП1 від 31.05.2013 року ОСОБА_1 виступає поручителем за зобов`язаннями ПП «ЮВ ТРАНС», на підставі договору поруки 294989-ДП1 від 31.05.2013 року, після чого, ОСОБА_1 було здійснено часткове погашення заборгованості за кредитним договором через касу, а саме:

06.07.2016 року кошти в сумі 3 570 євро.

17.10.2016 року кошти у сумі 2 500 євро.

17.10.2016 року в сумі 205 грн. 76 коп.

17.10.2016 року кошти у сумі 11860 євро ( а.с. 18-19).

Після чого, 28.02.2025 року, ОСОБА_1 звернувся з претензією до ПП «ЮВ ТРАНС» у зв`язку з ненаданням йому відповіді на звернення про вихід з підприємства за власним бажанням та неповідомленням про вартість належної йому частини майна, просив у добровільному порядку виплатити належні йому кошти в загальній сумі 2 046 363 грн. 06 коп. ( а.с. 59-60).

Станом на день звернення суду грошові кошти ОСОБА_1 за його претензією повернуто не було.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як поручитель, який здійснив часткове погашення заборгованості за кредитним договором, набув право вимоги до боржника та, на думку суду, має правові підстави на стягнення з відповідача відповідної суми, еквівалентної сплаченим ним коштам.

Перевіряючи висновки суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтями 526, 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України одним із видів забезпечення виконання зобов`язання може бути порука.

Згідно з частинами першою, другою статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до частин першої та другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Суть поруки як способу забезпечення виконання зобов`язання полягає у тому, що третя особа (поручитель) зобов`язується перед кредитором іншої особи нести відповідальність у разі невиконання останньою її обов`язку перед кредитором.

Правовідносини між поручителем і боржником після виконання поручителем свого обов`язку перед кредитором ґрунтуються на нормах цивільного законодавства, яким передбачено, що поручитель, виконавши за боржника його зобов`язання, набуває всіх прав кредитора за основним зобов`язанням. Якщо виконання зобов`язання, забезпеченого порукою, здійснено декількома поручителями, до кожного з них переходять права кредитора у розмірі частини обов`язку, що ним виконана. Таким чином, обсяг прав кредитора, що переходять до поручителя, відповідає обсягу задоволених ним вимог кредитора за основним зобов`язанням, а також прав, які забезпечують його виконання. У свою чергу, кредитор, який одержав виконання від поручителя, зобов`язаний вручити йому документи, що посвідчують вимоги до боржника.

Так, згідно з частиною другою статті 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Указана норма закріплює право поручителя вимагати від боржника відновлення свого майнового стану, який зазнав змін у результаті виконання ним обов`язку за боржника.

Разом із тим правовий аналіз положень частин першої та другої статті 556 ЦК України дає підстави для висновку про те, що наслідки, передбачені в цій нормі, настають лише в разі повного виконання поручителем забезпеченого порукою кредитного зобов`язання.

Вказаний висновок узгоджується з положенням пункту 3 частини першої статті 512 ЦК України, яким передбачено подібний спосіб заміни кредитора в зобов`язанні внаслідок виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

Вручення кредитором документів поручителю можливо лише за умови, що зобов`язання боржника виконано у повному обсязі і у кредитора відсутні підстави для подальшого стягнення на свою користь.

У свою чергу часткове виконання поручителем зобов`язань за кредитним договором не породжує перехід до нього прав кредитора за цим договором.

Подібні висновки викладено в постановах Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-466цс15 та у постановах Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі № 759/17152/16-ц (провадження № 61-9695св19), від 14 червня 2020 року у справі № 311/245/18 (провадження № 61-40095св18), від 10 лютого 2021 року у справі № 496/3234/15-ц (провадження № 61-12283св19).

Як встановлено судом, між сторонами були укладені договір траншу та договір поруки, що не заперечувалося й учасниками справи.

Разом із тим встановлено також і те, що зобов`язання позичальником перед кредитором у повному обсязі не виконано.

Колегія суддів відмічає, що саме ця обставина має вирішальне значення для правильного застосування норм матеріального права та визначення правового статусу позивача як поручителя.

Як зазначено вище, відповідно до змісту статей 556-557 ЦК України, перехід до поручителя прав кредитора можливий лише за умови повного виконання поручителем забезпеченого порукою зобов`язання. Лише в такому разі кредитор втрачає власний інтерес у стягненні заборгованості, передає поручителю документи, що посвідчують борг, і таким чином забезпечує виникнення у поручителя нового зобов`язального правовідношення - регресної вимоги до боржника. Ці норми прямо вказують на необхідність повноти виконання, що є ключовою юридичною передумовою для виникнення права вимоги.

Колегія суддів зауважує, що часткове виконання поручителем боргового зобов`язання не замінює собою волевиявлення кредитора щодо передачі прав і не припиняє первинного зобов`язання боржника. Воно не створює для поручителя ані матеріально-правових, ані процесуальних підстав вимагати від боржника відшкодування сплачених сум. Зобов`язання боржника продовжує існувати перед кредитором у первісному обсязі, а сам кредитор зберігає право подальшого стягнення.

Дійсно, з матеріалів справи, а саме з наданих позивачем квитанцій, убачається факт часткового виконання ним зобов`язання та сплати певної суми грошових коштів. Однак сам по собі факт часткової оплати не змінює правову природу забезпеченого порукою зобов`язання і не породжує для поручителя права вимоги до боржника. Виходячи з установлених обставин та змісту наведених норм матеріального права, позивач не набув права вимоги, оскільки забезпечене порукою зобов`язання не було виконано ним у повному обсязі. Суд першої інстанції не надав належної правової оцінки цій обставині, неправильно витлумачив правові наслідки часткового виконання поручителем зобов`язання та, як наслідок, дійшов помилкового висновку про наявність у позивача права вимоги до боржника.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 травня 2025 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в позові.

Оскільки наслідком апеляційного перегляду справи є задоволення апеляційної скарги відповідача, правові підстави для обговорення доводів скарги щодо неправомірного стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу відсутні. У зв`язку з відмовою в позові, покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу, визначених судом першої інстанції, втрачає чинність та не підлягає виконанню.

При цьому, щодо доводів позивача викладених у відзиві на апеляційну скаргу про те, що ст. 556 ЦК України дозволяє поручителю звертатися з вимогою до боржника навіть у разі часткової оплати, то колегія суддів відмічає, що таке посилання на зміст ст. 556 ЦК України є вибірковим і фактично вирваним із системного контексту статей 553-557 ЦК України. Адже, стаття 556 ЦК України регулює обов`язок кредитора передати поручителю документи, які посвідчують зобов`язання боржника, однак така передача можлива виключно після повного виконання поручителем зобов`язання, забезпеченого порукою.

Часткове виконання поручителем не припиняє основного зобов`язання і не позбавляє кредитора права на подальше стягнення з боржника. Отже, не створює передумов для переходу до поручителя прав кредитора та не формує права регресної вимоги у розумінні статей 556-557 ЦК України.

Право регрессувиникає лише після повного виконання поручителем зобов`язання. Часткова ж оплата створює лише право вимагативід кредитора поверненнябезпідставнонабутого у випадку, якщоборжник також виконав зобов`язання, але не повідомив поручителя (ст. 557 ЦК України), що в цій справі відсутнє.

Отже, позивач фактично підміняє регресну вимогу іншими правовідносинами, яких закон не передбачає в силу часткового виконання.

При цьому, доводи позивача про те, щозаміна кредитора не є обов`язковою умовою для виникнення вимоги поручителя до боржника, є помилковим.

Стаття 512 ЦК Українивстановлює механізм переходу прав кредитора, але вона не скасовує спеціальні норми щодо поручительства, які прямо визначають, коли та за яких умов поручитель може набути прав кредитора.

Порука є акцесорнимзобов`язанням, і порядок набуття поручителем прав кредитора чітко врегульований у статтях 556-557 ЦК України. Спеціальна норма має пріоритет над загальною.

Отже, навітьякщо ст. 512 ЦК Українидопускає не лишезаміну кредитора, а й іншіпідстави переходу прав, у відносинах поруки це не скасовує вимоги щодо повного виконання.

Колегія суддів може погодитися з тим, щосуд не ототожнювавпитання виходу з підприємства з вимогою про стягнення коштів, сплачених за договором поруки, адже ці правовідносини дійсно є різними.Однак,в даному випадку, це не маєправового значення для правильного вирішення спору, оскільки позовні вимоги ґрунтувалися саме на стягненнісуми, сплаченої за договором поруки, таке право не виникає за умов часткового виконання поручителем зобов`язання. В свою чергу, суд першої інстанції неправильно застосувавнорми матеріального права, не врахувавшивідсутність повного виконання боржником та поручителем зобов`язання. Водночас, порушення судом норм матеріального права залишається вирішальним і унеможливлює задоволення позову.

Згідно з вимогами п. п. в) п. 4 ч.1 ст. 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови апеляційного суду зазначається щодо розподілу судових витрат, понесених у зв 'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до положень ч.ч. 1 і 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, зокрема, у разі задоволення позову - на відповідача.

Оскільки наслідком апеляційного перегляду справи є задоволення апеляційної скарги ПП «ЮВ ТРАНС», з ОСОБА_1 слід стягнути на користь ПП «ЮВ ТРАНС» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 12 646 грн 62 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну адвоката Тетарчук Інни Віталіївни в інтересах Приватного підприємства «ЮВ ТРАНС» задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

Стягнути ОСОБА_1, ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Приватного підприємства «ЮВ ТРАНС»(м.Київ, вул. Урлівська, буд. 21А, кв. 7, )судовівитрати по сплаті судового збору у розмірі 12 646 (дванадцять тисяч шістсот сорок шість) грн 62 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура