Справа № 559/4340/25
Провадження № 2-н/559/454/2025
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року м.Дубно

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області у складі: головуючого судді Томіліна О.М., розглянувши матеріали заяви представника ОСОБА_1 адвоката Альонової Мар`яни Борисівни про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 ,-

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника ОСОБА_1 адвокат Альонова М.Б. звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь заявниці в розмірі заробітку щомісячно на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом із тим, представником заявника заявлено вимогу про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Вивчивши матеріали поданої заяви, суддя вважає, що у видачі судового наказу в частині вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу належить відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ст. 137 цього Кодексу, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 1 ст.42 ЦПК України сторони є учасниками справи у справах позовного провадження, тоді як заява про видачу судового наказу розглядається в порядку наказного провадження.

Згідно із ч. 2 ст. 42 ЦПК України у справах наказного провадження учасниками справи є заявник та боржник.

У статті 161 ЦПК України передбачено випадки, коли може бути видано судовий наказ.

Відповідно до змісту ч. 6 ст. 168 ЦПК України, в наказному провадженні передбачено право на відшкодування витрат на правничу допомогу.

Відшкодування витрат на правничу допомогу відбувається лише за умови оплати заявником таких витрат та надання відповідних доказів до суду (платіжних доручень про оплату послуг, в яких має чітко бути зазначено призначення платежу). Ненадання доказів оплати витрат на правничу допомогу (квитанції, платіжні доручення) є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні витрат на правничу допомогу.

Водночас, під час відшкодування витрат на правничу допомогу в наказному провадженні, дещо порушуються права боржника, який позбавлений можливості довести неспівмірність витрат шляхом подання клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, як то передбачено ч. 6 ст. 137 ЦПК України.

Встановлено, що при зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу, представник стягувача, зокрема, просив суд стягнути із боржника на користь стягувача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 168 ЦПК України у судовому наказі зазначається сума судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягненню на його користь з боржника.

За приписами ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За змістом положень ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

На відміну від витрат по сплаті судового збору, розмір якого визначається Законом України «Про судовий збір», розмір витрат на правничу допомогу не є фіксованим, а питання про відшкодування витрат на правничу допомогу відповідно до положень ст. 137 ЦПК України вирішується з урахуванням умов договору про надання правничої допомоги, а також заперечень іншої сторони щодо наявності підстав та розміру таких витрат. Відтак, при вирішенні питання про відшкодування витрат на правничу допомогу суд має забезпечити реалізацію сторонами дотримання принципу змагальності.

Відповідно до ч.1 ст. 42 ЦПК України сторони є учасниками справи у справах позовного провадження, тоді як заява подана в порядку наказного провадження.

При розгляді вимог у наказному провадженні учасниками справи є заявник та боржник (частина друга статті 42 ЦПК України).

Крім того, зі змісту ч.5 ст. 137 ЦПК України вбачається, що суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витратна правничу допомогу.

Отже, питання щодо стягнення судових витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу адвоката, не є безспірним, також і з огляду на наявність у боржника права оспорювати суму заявлених стягувачем витрат на правничу допомогу.

Водночас, принципом розгляду справи в наказному провадженні є безспірне вирішення справи, а тому підстави для розподілу судових витрат, а саме правничої допомоги, у даному разі - відсутні.

Крім того, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування в справі, та за правилами наказного провадження стягувач в справі буде позбавлений можливості довести неспівмірність заявлених вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу або погодитися з розміром цих витрат.

Судові витрати підлягають розподілу між позивачем та відповідачем (сторонами у позовному провадженні) у разі вирішення спору по суті, тобто при ухваленні судом остаточного рішення, оскільки саме тоді на суд покладається обов`язок вирішення питання щодо розподілу судових витрат з урахуванням приписів ч.ч. 3, 8 ст. 141 ЦПК України та застосування пропорційності, що передбачено вимогами частин 1 та 2 ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до положень ст. 167 ЦПК України розгляд заяв про видачу судового наказу проводиться без судового засідання і повідомлення заявника та боржника, що позбавляє останнього можливості подати заперечення щодо стягнення витрат на правничу допомогу або клопотання про зменшення таких витрат.

З огляду на наведене, відшкодування витрат на правничу допомогу можливе у справах позовного провадження, а у справах наказного провадження такі судові витрати не відшкодовуються.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеній у постанові від 25 березня 2020 року у справі № 607/1219/18, про те, що відшкодування витрат на правничу допомогу можливе у справах позовного провадження.

Крім того, на підтвердження витрат на правничу допомогу заявником надано орієнтовний розрахунок вартості послуг за договором про правничу допомогу №68/25 від 02.10.2025, згідно з яким вартість юридичних послуг і зв`язку з розглядом справи про зміну способу стягнення аліментів складає: усна консультацію оцінена у 1000 грн., складання позовної заяви 4000 грн. У той же час, представник подав не позов про зміну способу стягнення аліментів, а заяву про видачу судового наказу. Вартість юридичних послуг за складання заяви про видачу судового наказу в розмірі 4000 грн. безумовно свідчить про неспівмірність заявлених вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 165 ЦПК України у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

З огляду на викладене, у задоволенні вимоги про відшкодування на користь заявника витрат на професійну правничу допомогу належить відмовити.

Аналогічний правовий висновок викладено і у постанові Львівського апеляційного суду від 12 червня 2025 року у справі № 444/4009/24 (Провадження № 22-ц/811/264/25)

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 133, 137, 163, 165, 259, 260 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ :

Відмовити у видачі судового наказу за заявою представника ОСОБА_1 адвоката Альонової Мар`яни Борисівни в частині вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання до Рівненського апеляційного суду. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.М.Томілін