Справа № 944/1686/25
Провадження №2/944/1280/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2025 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Білецької М.О.,

з участю секретаря судового засідання Хархаліс Л.А.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Варениці В.С.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Яворів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП,

в с т а н о в и в:

представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Карпусь О.М., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, в якому просить стягнути з відповідача 164107,41 грн невідшкодованої матеріальної шкоди (збитку); 30 000,00 грн. моральної шкоди; 4297,86 грн. судових витрат на проведення експертизи та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 28.12.2024 близько 23:50 год. на 1 км. автодороги С142003 «Рава-Руська-Яворів-Судова Вишня» в м.Яворові Львівської області, ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «BMW 528», номерний знак НОМЕР_1 , не була уважною до дорожньої обстановки, при зміні напрямку руху, а саме при повороті праворуч не переконалась, що це буде безпечно і не створить небезпеки для інших учасників дорожнього руху, не дотрималася безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснила наїзд на автомобіль марки «Mercedes-Benz E-250», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який зупинився на проїжджій частині дороги, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вказаними діями ОСОБА_3 порушила вимоги п.2.3.б, п.10.1, п.13.1 Правил дорожнього руху та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Окрім того, ОСОБА_3 , будучи учасником дорожньо-транспортної пригоди за участю її автомобіля «BMW 528», державний номерний знак НОМЕР_1 та автомобіля марки «Mercedes Benz Е-250», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , залишила місце пригоди. Вказаними діями ОСОБА_3 порушила вимоги п. 2.10 (а) Правил дорожнього руху та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП.

Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 18 березня 2025 року у справі 944/425/25, ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4, ст.124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу.

Автомобіль марки «Mercedes Benz Е-250», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на праві власності належить позивачу ОСОБА_1 . Станом на момент вчинення ДТП, цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_3 була застрахована в АТ «СГ «ТАС». З метою отримання страхового відшкодування, ОСОБА_1 подав до страховика винуватця ДТП заяву про виплату страхового відшкодування, яким відшкодовано позивачу шкоду в розмірі 199929,17 грн.

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/114-25/253-АВ від 31.01.2025, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Mercedes Benz Е-250», реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, становить 306012,42 грн. Розмір матеріального збитку, який не відшкодаваний позивачу, становить 164107,41 грн.

Зазначає, що пошкодження автомобіля позивача викликало як для нього, так і для його родини суттєві незручності у пересуванні, додаткові витрати коштів, зусиль та часу. Крім цього, багато справ, запланованих раніше, що потребували пересування автотранспортом позивачеві довелось відкласти, а деякі взагалі відмінити. Враховуючи викладені обставини, а також емоційні страждання, які довелось перенести позивачу внаслідок ДТП, порушення звичайного способу життя, негативний вплив на психоемоційний стан та на стан здоров`я, йому завдано моральні страждання внаслідок пошкодження його майна. Виходячи із принципу розумності та справедливості, ОСОБА_1 завдано моральну шкоду в розмірі 30 000,00 грн.

Враховуючи наведене, просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 07.04.2025 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 09.07.2025 за клопотанням відповідача розгляд справи відкладено.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник, адвокат Карпусь О.М. позовні вимоги підтримали, просили такі задовольнити. Крім цього, позивач зазначив, що внаслідок виникнення даної ДТП отримав значні моральні страждання, в нього неодноразово піднімався тиск, внаслідок чого був змушений приймати лікарські препарати, однак за медичною допомогою не звертався.

Представник відповідача, адвокат Варениця В.С. позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди внаслідок ДТП та відшкодування витрат на проведення експертизи визнав. В частині відшкодування моральної шкоди заперечив в повному обсязі, пояснив, що в матеріалах справи не має жодного доказу того, що позивач поніс моральну шкоду. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 15000,00 грн зазначив, що сума витрат не є співмірною з даною категорією справ, є шаблонною, а тому просив зменшити такі до 5000,00 грн.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 28.12.2024 близько 23:50 год. на 1 км. автодороги С142003 «Рава-Руська-Яворів-Судова Вишня» в м.Яворові Львівської області ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «BMW 528», номерний знак НОМЕР_1 , не була уважною до дорожньої обстановки, при зміні напрямку руху, а саме при повороті праворуч не переконалась, що це буде безпечно і не створить небезпеки для інших учасників дорожнього руху, не дотрималася безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснила наїзд на автомобіль марки «Mercedes-Benz E-250», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який зупинився на проїжджій частині дороги, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Окрім того, ОСОБА_3 , будучи 28 грудня 2024 року близько 23 год 50 хв. на 1 км автодороги С142003 Рава-Руська-Яворів-Судова-Вишня в м.Яворові Львівської області, учасником дорожньо-транспортної пригоди за участю її автомобіля «BMW 528», державний номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіля марки «Mercedes Benz Е-250», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 залишила місце пригоди., чим чинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП.

Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 18 березня 2025 року у справі № 944/425/25 ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4, ст.124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу. Дана постанова не оскаржувалась та набрала законної сили.

Частиною 6 ст.82 ЦПК України передбачено, що постанова суду у справі по адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.

Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, щодо винуватості ОСОБА_3 , не потребують доказування, оскільки встановлені постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили. Дані обставини сторонами не оспорюються.

Власником транспортного засобу марки «Mercedes Benz Е-250», реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданим 08.01.2022 сервісним центром 8046.

З відповіді №04446/9125/ТС від 04.02.2025 АТ «СГ «ТАС», цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 на момент ДТП була застрахована в АТ «СГ «ТАС» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АТ4553916 від 06.03.2024. Матеріальний збиток, який був завданий власнику автомобіля «Mercedes Benz Е-250», реєстраційний номер НОМЕР_2 , згідно з автотоварознавчим дослідженням (експертизою) №СВ-19/114/-25/953-АВ від 31.01.2025 без ПДВ на матеріали та запчастини, становить 121529,17 грн. Розрахунок суми страхового відшкодування: 121529,17 грн 1600, грн = 119929,17 грн.

Згідно висновку експерта №СВ-19/114/-25/953-АВ від 31.01.2025, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Mercedes Benz Е-250», реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на 28.12.2024 становить 306012,42 грн. Вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки «Mercedes Benz Е-250», реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на 28.12.2024 становить 141905,01 грн. Даний висновок сторонами не оспорюється, а тому такий приймається судом до уваги.

Позивач, будучи потерпілою особою внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, звернувся до страхової компанії АТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування.

Таким чином, різниця між вартістю матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Mercedes Benz Е-250», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та страховим відшкодуванням становить 164107,41 грн. (306012,42 грн - 141905,01 = 164107,41).

Частиною 1 ст.1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1166 ЦК України визначено загальні підстави відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань.

Так, загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди (цивільне правопорушення). Підставою для застосування такого виду майнової відповідальності, як відшкодування шкоди, є сукупність таких чотирьох елементів, які входять до складу правопорушення протиправна поведінка особи; настання шкоди; причинний зв`язок між такою протиправною поведінкою і настанням шкоди; вина завдавача шкоди.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

При цьому, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч.1 ст.1187 ЦК України).

Положеннями ч.5ст.1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно із п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон № 1961-IV).

Стаття 3 Закону № 1961-IVвизначає, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону № 1961-IV).

Згідно із ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У пункті 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження 14-176цс18) зроблено висновок, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Відповідно до частин 1,2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Згідно зі статтями 29, 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу внаслідок ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_3 , перевищує виплачений розмір страхового відшкодування, то із неї, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням.

Загальний розмір матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 164107,41 грн. (306012,42 грн. 141905,01 грн).

Отже, саме особа, яка винна у вчиненні ДТП, зобов`язана сплатити власнику транспортного засобу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та непов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За вказаних обставин, в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за №4 передбачено, що «у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується».

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Пунктом 5 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику в справа про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Вказане свідчить про те, що шкода підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок, а при відсутності будь-якої з цих ознак не може бути покладено на відповідача обов`язку відшкодування шкоди.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до правил ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів;показаннями свідків.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди предметом доказування є не тільки факт неправомірних дій (бездіяльності), а також виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) та заподіянням шкоди.

Отже, звертаючись до суду із вимогами про відшкодування моральної шкоди, позивач має довести, яких саме втрат немайнового характеру (моральну шкоду) він зазнав, та яке саме їх матеріальне вираження. Недоведеність позивачем зазначених обставин у справі є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Разом з тим, суд звертає увагу, що саме через страждання особи визначається поняття моральної шкоди, в свою чергу стражданням є відчуття глибоких душевних мук чи сильного фізичного болю, а не будь-яка тривала чи короткочасна негативна емоція, що може виникати у особи, як реакція на ті, чи інші дії або бездіяльність.

Сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинили моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань, тому суд доходить висновку про необґрунтованість позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, а також враховуючи те, що позивачем не надано суду доказів в обґрунтування позовних вимог та не надано об`єктивних та переконливих доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди у причинному зв`язку з діями відповідача, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог позивача щодо стягнення заявленої ним суми моральної шкоди з відповідача, а відтак у задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати: на професійну правничу допомогу та пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Щодо витрат на проведення експертизи пошкоджень автомобіля позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, за заявою представника позивача Львівським НДЕКЦ МВС України проведено судову автотоварознавчу експертиизу, за результами якої складено висновкок експерта №СВ-19/114/-25/953-АВ від 31.01.2025 щодо вартості відновлювального ремонту автомобіля марки «Mercedes Benz Е-250», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить позивачу.

ОСОБА_1 поніс витрати в розмірі 4297,86 грн на проведення огляду пошкодженого автомобіля та визначення матеріального збитку, що підтверджується копією квитанції №0.0.415948936.1 від 28.01.2025.

Відповідно до ч. ч. 6, 7 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Схожі висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20.

Проведена експертиза безпосередньо пов`язана з розглядом цієї справи, висновок експерта виготовлено на замовлення позивача, факт оплати таких послуг підтверджується належним розрахунковим документом, заперечень щодо розміру цих витрат відповідач не заявляв, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати за проведення експертизи у розмірі 4297,86 грн.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16, постанові Верховного Суду від 02.07.2019 року у справі № 810/795/18 зазначено про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Судом встановлено, що 06.01.2025 між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Карпусем О.М. було укладено Договір №2-2025 про надання правової допомоги.

Відповідно до Акту прийому-передачі наданих послуг від 01 квітня 2025 року, адвокатом було надано правничу допомогу позивачу на загальну суму 15000,00 грн, яка згідно платіжної інструкції була сплачена позивачем на рахунок адвоката в повному обсязі.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються тільки витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачу було надано професійну правничу допомогу, однак заявлені витрати в розмірі 15000,00 грн. є неспівмірними зі складністю справи, наданим обсягом послуг, затраченим адвокатом часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності витрат, розумності їх розміру.

Із врахуванням наведеного, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 6000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, тобто суму, яка є співмірною зі складністю справи, наданим обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач звільнений від сплати судоуового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 ЗУ "Про судовий збір".

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1024,00 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 89, 141, 178, 264-265, 268, 274-279 ЦПК України,

у х в а л и в :

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 164107 (сто шістдесят чотири тисячі сто сім) гривень 41 копійка.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити за їх безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 4297 (чотири тисячі двісті дев`яносто сім) гривень 86 копійок витрат, пов`язаних з проведенням експертизи пошкоджень транспортного засобу.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 6000 (шість тисяч) гривень 00 копійок витрат на правничу допомогу адвоката.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 1024 (одна тисяча двадцять чотири) грн. 00 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання.

Повне судове рішення проголошено 13 жовтня 2025 року.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя М.О. Білецька