Справа № 550/759/25
Провадження № 2/550/393/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2025 року селище Чутове

Чутівський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Михайлюк О.І.,

за участю секретаря судового засідання Шукевич Н.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором №200510999 від 21.04.2016 року у загальному розмірі 53839,91 грн., яка складається з: суми заборгованості 34365,79 грн., суми інфляційних втрат 16378,37 грн., суми 3% річних 3095,75 грн., витрат по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 21.04.2016 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» (далі за текстом ПАТ «Банк Михайлівський») та ОСОБА_1 укладено угоду №200510999 щодо кредитування (кредитний договір), відповідно до умов якого (повернення, платності, строковості) банк надав відповідачу у користування кредитні кошти в розмірі 12283,25 грн., з встановленим строком користування з 21.04.2016 р. по 21.04.2019 р., а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 20.07.2020 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору №7_БМ від 20.07.2020 року, укладеного за результатами публічних торгів (аукціону) лоту №GL16N618071 проведеного 15.06.2020 року, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 року у справі №910/11298/16 відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за зазначеним кредитним договором. ПАТ «Банк Михайлівський», правонаступником якого є ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, в той же час відповідач порушив умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та у визначений строк. Станом на 25.03.2025 року загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 34365,79 грн., з яких: 11941,94 грн. заборгованість за кредитом; 22423,85 грн. заборгованість за відсотками. Посилаючись на зазначене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором №200510999 від 21.04.2016 року у загальному розмірі 53839,91 грн. та судові витрати.

Ухвалою Чутівського районного суду Полтавської області від 26.06.2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник відповідача, адвокат Панченко О.О. надала відзив на позовну заяву, в якому вказує, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази надання відповідачу кредиту в сумі 12283,25 грн.

Щодо стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 22423,85 грн. представник відповідача зазначає, що позивачем не вказано за який період нараховані відсотки та виходячи з якої відсоткової ставки, оскільки позивачем не надано до суду розрахунок.

Щодо нарахування та стягнення суми інфляційних втрат в сумі 16378,37 грн. та 3% річних в сумі 3095,75 грн. за період з 11.03.2022 року по 11.03.2025 року, представник відповідача посилається на положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким встановлено, що положення ст.625 ЦК України до грошових зобов`язань застосовуються лише до початку дії воєнного стану, а отже не підлягають стягненню.

Щодо витрат на правничу допомогу в сумі 7000,00 грн. представник відповідача вважає розмір гонорару є суттєво завищеним. Строк дії договору про надання правничої допомоги №26 від 15.02.2024 року був визначений до 15.02.2025, а позов поданий 23.06.2025 року, тобто коли вже припинилася дія договору про надання правничої допомоги. Відомості про те, що позовну заяву складено адвокатом Міньківською А.В. відсутні, оскільки позовну заяву сформовано в підсистемі Електронний суд, підписано та подано до Чутівського районного суду директором ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». Доказів оплати гонорару АБ «Анастасії Міньковської» в сумі 7000,00 грн. саме за складання позовної заяви в даній справі, в матеріалах немає. Посилаючись на зазначене представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Представник позивача Романенко М.Е. надав відповідь на відзив в яких зазначив, що 21.04.2016 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» ОСОБА_2 укладено угоду щодо кредитування. За текстом документа:заява про укладання кредитного договору № 200510999, сума кредиту 12283,25 грн.,термін кредиту 36 місяців по 21.04.2019 р., щомісячний платіж 782.00 згідно графікуплатежів, кредитний ліміт встановлено до 50000.00 грн. Умови кредитування такожзазначені у «довідці про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартістьспоживчого кредиту та у графіку платежів.

Згідно п.4 кредитного договору №200510999 від 21.04.2016 «Інформація про картку» Кредитні кошти були переведені на картку Visa/Master ОСОБА_3 .Факт досягнення згоди між сторонами стосовно всіх умов кредитного договору, зякими відповідач був попередньо ознайомлений, підтверджується підписаннямкредитного договору та додатків, отже сторони дійшли згоди стосовно всіх його умов.

Щодо розрахованої суми заборгованості представник позивача зазначає наступне.

Заборгованість відповідача за договором № 200510999 від 21.04.2016 року розрахована станом на дату укладання до договору про відступлення права вимоги №7_БМ від 20.07.2020, укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» та зафіксована у додатку до договору реєстрі кредитних договорів (витяг з додатку 1 додано до позовної заяви).

ТОВ «Діджи Фінанс - правонаступник за договором відступлення прав вимоги №7_БМ від 20.07.2020 та вважає, що реєстр кредитних договорів (витяг з якого надано до позовної заяви) до договору факторингу №7_БМ від 20.07.2020 укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» є достатнім і беззаперечним доказом наявності заборгованості. Так, станом на дату подачі позову до суду загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 34365,79 грн., з яких: 11941,94 грн. заборгованість за кредитом; 22423,85 грн. заборгованість за відсотками.Представник позивача просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача, адвокат Панченко О.О. надала заперечення на відповідь на відзив, в якому вказує, що в матеріалах справи відсутні докази надання ОСОБА_1 кредиту готівкою, а саме позивач не надає банківську виписку 21.04.2016 року, з якої чітко вбачалося, що кошти були зараховані 21.04.2016 року на рахунок відкритий на ім`я відповідачки в сумі 12283,25 грн. як зазначено в позовній заяві. В задоволенні позову просить відмовити.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, просив розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без його участі, на підставі наявних доказів у справі.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені.

Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 21.04.2016 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» (Товариство) та ОСОБА_1 (Споживач) укладено угоду №200510999 щодо кредитування (Кредитний договір).

Згідно із п. 2 Кредитного договору Товариство надає Споживачу кредит готівкою на рахунок № НОМЕР_1 . Сума кредиту складає 12283,25 гривень. Строк кредиту 1095 днів, з 21.04.2016 р. по 21.04.2019 р. Плата за надання послуги SMS-сервіс по підтвердженню провеених платежів а стану заборгованості за кредитом 12 грн. Розмір процентної ставки за кредитом 0,0001% річних. Щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості 0% до 0 місяця строку дії кредитного договору включно; 3,49% з 1 місяця строку дії кредитного договору та до закінчення строку його дії. Разова комісія за видачу кредиту 1,5%; сукупна вартість кредиту: 181,48% річних (а.с.7).

Згідно Графіку платежів, щомісячний платіж становить 782,00 грн., який складається з погашення основної суми кредиту в розмірі 341,31 грн. та щомісячної комісії за обслуговування кредитну кредиту в сумі 428,69 та щомісячної плати за підтвердження проведення платежів у сумі 12 грн; останній платіж 778,09 грн., дата платежу: 21 числа кожного місяця з 05/2016 по 04/2019 (а.с.10 зворот).

20.07.2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено договір №7_БМ про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого банк ПАТ «Банк Михайлівський» відступає новому кредитору ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у Додатку №1 до цього договору, надалі за текстом - боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами, що підтверджується копією вказаного договору (а.с.56-57).

Відповідно до постанови Північного Апеляційного Господарського Суду від 01 липня 2021 року по справі № 910/11298/16, апеляційну скаргу ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 задоволено, визнано недійсним договір факторингу від 20.05.2016 № 1, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» та ТОВ «Фінансова компанія «Фагор»; зобов`язано ТОВ «Фінансова компанія «Фагор» передати ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі до нього від 20.05.2016 № 1 і № 2; визнано відсутніми у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог до нього від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2, актах прийому-передачі від 20.05.2016 до зазначеного договору факторингу № 1 і № 2, та в договорі факторингу від 20.05.2016 № 1 та додатках до нього.

З наявної в матеріалах справи копії Витягу Реєстру боржників ПАТ «Банк Михайлівський» до Договору №7_БМ про відступленням прав вимоги від 20.07.2020 року, відповідно до якого до нового кредитора ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» перейшло право вимоги за кредитним договором №200510999, укладеним 21.04.2016 року з ОСОБА_1 на строк 1095 днів, з 21.04.2016 по 21.04.2019 на суму 34365,79 грн., з яких: 11941,94 грн. заборгованість по тілу кредиту; 22423,85 грн. заборгованість за доходами (а.с.16-17, т.1).

Щодо доводів відповідачки, що вона не отримувала кредитні кошти за вказаним договором, оскільки позивачем не надано відповідної банківської виписки від 21.04.2016 року, суд зазначає наступне.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

На підтвердження факту укладення кредитного договору між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 представником позивача надано підписані відповідачем копії письмових доказів, зокрема: заяву №200510999 від 21.04.2016 року, анкету №2707981 від 21.04.2016 року, довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту від 21.04.2016 року, договір добровільного страхування життя від 21.04.2016 року, згоду суб`єкта на обробку персональних даних від 21.04.2016 року.

На підтвердження виконання ПАТ «Банк Михайлівський» зобов`язань за Кредитним договором щодо надання відповідачці кредитних коштів, позивачем надані суду банківські виписки ПАТ «Банк «Михайлівський» по особовому рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_1 за період з 2016 по 2019 роки, з яких вбачається, що станом на 20.07.2020 за ОСОБА_1 рахується дебеторська заборгованість у розмірі 11941,94 грн.

Крім того, суд враховує, що за умовами договору про відступлення права вимоги №7_БМ від 20.07.2020, у Додатку №1 до якого у переліку боржників зазначено Мозгову А.П., та в постанові Північного Апеляційного Господарського Суду від 01 липня 2021 року по справі № 910/11298/16 містяться дані про наявність дебеторської заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Банк Михайлівський» за кредитним договором №200510999 від 21.04.2016.

Разом з цим, відповідачкою на підтвердження заперечень щодо неотримання кредитних коштів від ПАТ «Банк Михайлівський» не надано жодного доказу. Так само, відповідачкою не надано суду і жодного доказу відсутності у неї станом на момент розгляду справи заборгованості за Кредитним договором №200510999від 21.04.2016. Суд зазначає, що сама по собі відсутність відповідної банківської виписки від 21.04.2016 про перерахування кредитних коштів ОСОБА_1 , за наявності інших підтвердних доказів, не свідчить про те, що остання не отримувала кредитні кошти від ПАТ «Банк Михайлівський».

За вищевикладених обставин, оцінивши надані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень докази, зокрема - виконання ПАТ «Банк Михайлівський» зобов`язань за угодою№200510999 щодо кредитування ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що позивачем на підтвердження перерахування коштів ОСОБА_1 надано належні докази, згідно яких відповідачці ПАТ «Банк Михайлівський» у користування були надані кредитні грошові кошти в сумі 12283,25 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачки заборгованості суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Ч.1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як було встановлено вище, 21.04.2016 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» (Товариство) та ОСОБА_1 (Споживач) укладено угоду №200510999 щодо кредитування (Кредитний договір).

ПАТ «Банк Михайлівський» належним чином виконав свої зобов`язання за Кредитним договором №200510999від 21.04.2016 та надав відповідачці ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 12283,25 грн.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачка належним чином виконала свої зобов`язання за Кредитним договором №200510999від 21.04.2016 та повернула суму кредиту та не сплатила узгоджені сторонами комісію за обслуговування кредиту.

Згідно Графіку платежів, підписаний сторонами кредитного договору №200510999від 21.04.2016 , в тому числі відповідачкою, щомісячний платіж становить 782,00 грн., який складається з: погашення основної суми кредиту 341,31 грн.; щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості 428,69 грн.; плата за підтвердження проведення платежів та стану заборгованості за кредитом за допомогою послуги SMS сервіс 12 грн. Всього, по закінченню строку договору, за період з 21.04.2016 по 21.04.2019, споживач (відповідачка по справ) має сплатити 28148,09 грн з яких: погашення основної суми кредиту - 12283,25 грн; щомісячна комісія 15432,84 грн; плата за підтвердження проведення платежів та стану заборгованості за кредитом за допомогою послуги SMS сервіс 432 грн.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, сума заборгованості відповідачки за кредитним договором №200510999 від 21.04.2016 року, за період з 11.03.2022 до 11.03.2025 становить: сума основної заборгованості - 34365,79 грн., сума інфляційних втрат 16378,37 грн., 3% річних 3095,75 грн., а всього загальна заборгованість 53839,91 грн. (а.с.37).

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідачки 34365,79 грн. заборгованості за кредитом суд зазначає наступне.

Як вже вказувалося, відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що відповідачка, згідно Кредитного договору №200510999 від 21.04.2016,отримала від ПАТ «Банк Михайлівський» в сумі 12283,25 грн. та згідно Графіку платежів зобов`язалась протягом строку дії кредитного договору , за період з 21.04.2016 по 21.04.2019, погасити основну суму кредиту у сумі 12283,25 грн; сплатити щомісячні комісії у сумі 15432,84 грн; та оплатити плату за підтвердження проведення платежів та стану заборгованості за кредитом за допомогою послуги SMS сервіс у сумі 432 грн., всього 28148,09 грн.

Судом також встановлено, що відповідачка належним чином не виконала зобов`язань згідно Кредитного договору №200510999 від 21.04.2016 та Графіку платежів до договору, у зв`язку з чим у відповідачки утворилась заборгованість з повернення тіла кредиту та сплати інших, узгоджених сторонами кредитного договору платежів за користування кредитом - комісії банку, процентів за користування кредитом та плати за підтвердження проведення платежів.

Однак, здійснюючи розрахунок заборгованості за кредитним договором №200510999 від 21.04.2016, позивач визначив суму загальної заборгованості за кредитом з розрахунку за період з 11.03.2022 до 11.03.2025. При цьому, матеріали справи свідчать, що розрахунок заборгованості боржника ( відповідачки по справі ) за кредитним договором №200510999 від 21.04.2016 ПАТ «Банк Михайлівський» здійснював враховуючи заборгованість останньої станом на дату відчуження права вимоги за договором №7_БМ від 20.07.2020 року про відступлення права вимоги, укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС».

Поняття "користування кредитом", яким послуговуються скаржники, є окремим випадком "користування чужими коштами". Термін "користування чужими коштами" Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно).

Термін "користування чужими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Підстав відступити від указаних вище правових висновків немає.

Отже, "користування кредитом" - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору.

Щодо нарахування процентів на підставі статті 1048 ЦК України Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі 910/4518/16 наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за "користування кредитом" (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.

Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно "користуватися кредитом", натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за "користування кредитом") за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

Отже, інші платежі за обслуговування кредиту та користування кредитними коштами, як-то комісія за користування кредитом та плата за сповіщення підтвердження проведення платежів та стану заборгованості за кредитом за допомогою послуги SMS сервіс також не можуть нараховуватися поза межами строку дії кредитного договору, якщо інше не встановлено умовами договору, або законом.

Дослідженням умов договору кредитного договору №200510999 від 21.04.2016 не передбачено права кредитора нараховувати відсотки за користування кредитом, комісії за обслуговування кредиту як і плат за інші послуги банку понад строк дії договору.

Згідно умов кредитного договору №200510999 від 21.04.2016, відповідачу надано у користування кредитні кошти строком з 21.04.2016 року по 21.04.2019 року.

Отже, визначаючи розмір заборгованості суми основної заборгованості відповідача перед ПАТ «Банк «Михайлівським» за кредитним договором №200510999 від 21.04.2016, строком дії до 21.04.2019, станом на момент укладення договору про відступлення права вимоги №7_БМ від 20.07.2020, позивач вийшов за межі умов кредитного договору №200510999 від 21.04.2016 та без наявності на те правових підстав здійснив розрахунок суми основного боргу за період з 11.03.2022 до 11.03.2025.

Дослідивши наявні в справі докази, перевіривши розрахунок суми заборгованості відповідачки за кредитним договором №200510999 від 21.04.2016, наданий позивачем, умови кредитного договору №200510999 від 21.04.2016 та Графік платежів, враховуючи те, що відповідачка зобов`язалась погасити тіло кредиту, проценти за користування кредитом, комісію за обслуговування кредиту та плату за підтвердження проведення платежів та стану заборгованості за кредитом за допомогою послуги SMS сервіс, враховуючи, що ані умовами кредитного договору ані приписами чинного законодавства не передбачено можливості нарахування зазначених плат поза межами строку дії договору, а також враховуючи, що сума заборгованості відповідача підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення заборгованості перед за кредитним договором №200510999 від 21.04.2016, суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог в частині наявності заборгованості відповідачки за кредитним договором №200510999 від 21.04.2016 в сумі 28148,09 грн.

Можливість заміни кредитора в зобов`язанні передбачена положеннями статті 512 ЦК України, відповідно до якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог цивільного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

При цьому, відступлення права вимоги призводить до заміни сторони за кредитним договором (кредитора) та не змінює умови укладеного кредитного договору.

Факт сингулярного правонаступництва, тобто за яким до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» перейшло право кредитора за кредитним договором №200510999 від 21.04.2016 року підтверджується дослідженими судом доказами, зокрема договору №7_БМ про відступлення права вимоги від 20.07.2020 (а.с. 56-57, т. 2).

Тлумачення статті 516, частини 2 статті 517 ЦК свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним.

Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15, де зазначено, що «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним», а також Верховним Судом в постанові від 12 лютого 2020 року у справі №522/22802/17.

Судом встановлено, оскільки не спростовано сторонами, відповідач, після заміни кредитора, не вчиняв дій щодо погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором.

За таких обставин, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки на користь позивача суми основної заборгованості за кредитом за кредитним договором №200510999 від 21.04.2016 у розмірі 28148,09 грн.

Стосовно позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних, суд зазначає наступне.

Згідно розрахунку суми заборгованості за кредитним договором №200510999 від 21.04.2016, наданого позивачем, інфляційні витрати в розмірі 16378,37 грн. та 3 % річних в розмірі 3095,75 грн. нараховані за період з 11.03.2022 по 11.03.2025 (а.с.37).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, 15 березня 2022 року прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX, який набув чинності 17 березня 2022 року та відповідно до якого розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 18 наступного змісту: «у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`зання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який неодноразово був продовжений й на час розгляду справи судом.

З аналізу положень пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" та статей 1046, 1049, 1050, 1054 ЦК України, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про те, що на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України.

Аналогічні висновки містяться у постановах КЦС ВС від 18.10.2023 по справі №706/68/23, від 31.01.2024 по справі №183/7850/22.

За таких обставин, нарахування позивачем відповідачці інфляційних та 3% річних у період після 24.02.2022 є неправомірним.

Враховуючи викладене позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних задоволенню не підлягають.

Щодо вимог позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу у сумі 7000,00 грн., суд зазначає таке.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.5 ст.135 ЦПК України сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Стаття 59 Конституції України визначає, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Статтею 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Виходячи зі змісту положень ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно із ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 року N 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З п.1.1 договору про надання правової допомоги №26 від 15.02.2024 року, укладеного між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської», що діє на підставі Статуту, предметом договору є надання юридичної допомоги в обсязі та на умовах, передбачених Договором (а.с.51-55, т.2).

Згідно з п. 3.1.4. вказаного договору про надання правової допомоги, клієнт зобов`язаний оплачувати юридичну допомогу у відповідності до умов розділу 4 Договору.

Загальна вартість Послуг, що надається Адвокатським бюро, складається з вартості наданих юридичних послуг (поточне супроводження), згідно тарифної сітки, вказаної у п. 4.7 даного Договору.

Відповідно до п.7.2 договору про надання правової допомоги №26 від 15.02.2024 року, даний договір укладений на строк до 14 лютого 2025 року та набирає чинності з моменту його підписання.

Пунктом 7.4 вказаного договору про надання правової допомоги сторони узгодили, що після закінчення строку дії договору , якщо сторони продовжують виконувати його умови, договір вважається поновленим на невизначений термін. При цьому кожна сторона має право його розірвати попередивши про це іншу сторону за два місяці.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано Акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 24.04.2025, підписаний Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (а.с. 50, т.2)

Згідно п. 1 вказаного Акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги, сторони підтверджують, що адвокатське бюро надано а клієнт (ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») прийняв правничу допомогу загальною вартістю 7000 грн, зокрема: підготовка позовної заяви з додатками про стягнення кредитної заборгованості, загальною вартістю 7000 грн.

Також, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем наданий Детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської», необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» щодо стягнення кредитної заборгованості (без номеру, без дати) згідно якого склад , обсяг та види виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом це підготовка позовної заяви з додатками про стягнення кредитної заборгованості, загальною вартістю 7000 грн. (а.с. 52, т.2).

Однак, згідно матеріалів справи, позовну заяву у даній справі подано до суду представником позивача Романенко М.Е. директором ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», яку сформовано в системі «Електронний суд» 20.06.2025. Додаткові пояснення по справі (відповідь на відзив) також подано до суду представником позивача Романенко М.Е. директором ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС».

Суд зазначає, що в наданих на підтвердження понесених витрат на правову допомогу Акті про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 24.04.2025 та Детальному описі робіт (наданих послуг) виконаних Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської», необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» щодо стягнення кредитної заборгованості (без номеру, без дати) не конкретизовано, за підготовку якої саме позовної заяви з додатками про стягнення кредитної заборгованості були складені зазначені Акт та Детальний опис.

При цьому, суд враховує, що за договором №7_БМ від 20.07.2020 року, укладеним між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого банк ПАТ «Банк Михайлівський» відступило новому кредитору ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у Додатку №1 до цього договору, надалі за текстом - боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами.

Отже, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» є кредитором не тільки ОСОБА_1 , що свідчить про можливість наявності інших судових спорів за позовом ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» до інших боржників.

Відсутність в Акті про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги від 24.04.2025 та у Детальному описі робіт (наданих послуг) виконаних Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської», необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» щодо стягнення кредитної заборгованості (без номеру, без дати) вказівки нате, що адвокатським бюро були надані послуги саме з підготовки позовної заяви з додатками про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 , а також з огляду на те, що позовну заяву у даній справі та додаткові пояснення по справі (відповідь на відзив) подано до суду представником позивача Романенко М.Е. директором ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», яку сформовано в системі «Електронний суд», свідчать про недоведеність понесених витрат позивача на правову допомогу у розмірі 7000 грн.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в частині позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 7000 грн.

У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 1266,43 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 5, 12, 81, 141, 263, 273 ЦПК України, ст. ст. 509, 526, 610, 1054 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (04212, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, ) заборгованість за договором №200510999 від 21.04.2016 року у розмірі 28148 (двадцять вісім тисяч сто сорок вісім) гривень 09 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС»(04212, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1266 (одна тисяча двісті шістдесят шість) гривень43 копійки.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у разі його оскарження після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС», адреса: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ,РНОКПП: НОМЕР_2 .

Повний текст рішення суду складено 13 жовтня 2025 року.

Суддя О.І.Михайлюк