Справа № 204/6741/24
Провадження № 2/204/278/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року м. Дніпро

Чечелівський районний суд м. Дніпра у складі:

головуючого судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря судового засідання Борсук А.С.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності, -

В С ТА Н О В И В:

11.07.2024 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою до Дніпровської міської ради в якій просив: встановити факт постійного проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі спадкодавцем ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини після її смерті, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ; визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ; визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку, площею 0,0790 га, кадастровий номер :01:695:0325, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В процесі розгляду справи позивач ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , у зв`язку з чим ухвалою суду від 24 вересня 2024 року провадження по справі було зупинено до залучення до участі у справі правонаступника позивача.

У подальшому, ухвалою суду від 03 квітня 2025 року до участі у розгляді справи було залучено правонаступника позивача - ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 24 квітня 2025 року уточнив позовні вимоги та просив: встановити факт постійного проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі спадкодавцем ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1971 року по день її смерті, тобто на час відкриття спадщини після її смерті, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ; визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_6 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_5 , спадкоємцем якого за заповітом була ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якої був ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових справ і помер ІНФОРМАЦІЯ_6 ; визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якої був ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових справ і помер ІНФОРМАЦІЯ_6 ; визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку, площею 0,0790 га, кадастровий номер :01:695:0325, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якої був ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав і помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

В обґрунтування позову зазначив, що його двоюрідний брат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 з батьками приватизував квартиру АДРЕСА_1 . Крім того, батькові ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на праві власності належала земельна ділянка, площею 0,0790 га, розташована за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер :01:695:0325. Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частини вищевказаної квартири, яку мати ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , фактично прийняла, але не оформила, та земельної ділянки, яку вона оформила і отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом та державний акт. За життя ОСОБА_5 склала на ім`я ОСОБА_4 заповіт, за яким заповідала все належне їй майно своєму синові - ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , та вищевказаної земельної ділянки, які ОСОБА_4 фактично прийняв, але не встиг оформити свої спадкові права, Після смерті батьків ОСОБА_4 мешкав в цій же квартирі, хоча ОСОБА_5 була зареєстрована за іншою адресою. У зв`язку з тим, що йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину постановою нотаріуса від 26.06.2024 року він був вимушений звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав. Проте, не доживши до рішення суду, ОСОБА_4 помер. За життя ОСОБА_4 склав заповіт, яким все належне йому майно заповідав ОСОБА_1 . Позивач вчасно - в межах 6-місячного строку, звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, отримав свідоцтва про право на спадщину на майно, яке зміг отримати без судового рішення. Однак, 18.04.2025 року постановою нотаріуса було відмовлено у видачі свідоцтва на частину майна. У зв`язку з чим позивач був вимушений звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав.

Позивач та представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засідання позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову.

Допитана в судовому засіданні 07 серпня 2025 року в якості свідка ОСОБА_7 суду повідомила, що вона разом з ОСОБА_5 та її родиною були сусідами ще з 1969 року. Родина ОСОБА_8 проживала там з початку 1970 років, а саме ОСОБА_6 це батько ОСОБА_9 , ОСОБА_5 це матір ОСОБА_9 , і сам ОСОБА_4 . У ОСОБА_9 своєї родини не було, він був самотнім все життя. Спочатку помер батько, коли саме вона не пам`ятає. Потім 2-3 роки тому померла матір ОСОБА_10 . На час смерті з нею проживав лише її син, ОСОБА_4 , який займався похованням матері.

Допитана в судовому засіданні 17 вересня 2025 року в якості свідка ОСОБА_11 суду повідомила, що вони з родиною ОСОБА_8 сусіди. Їхня родина складалася з трьох осіб: батько ОСОБА_12 , матір - ОСОБА_5 , та їхній син ОСОБА_4 . Вони сусіди по під`їзду. З початку 2000-х років вони почали спілкуватися та товаришувати родинами. Їхні матері дружили, а вона спілкувалася з ОСОБА_9 , який був приблизно її однолітком. Першим помер батько ОСОБА_12 . На час його смерті разом з ним проживали його дружина ОСОБА_5 , та його син ОСОБА_4 . Потім померла матір ОСОБА_9 , ОСОБА_5 . Її похованням займався ОСОБА_9 , який на час смерті проживав разом з нею. У минулому році помер ОСОБА_9 , його похованням займалися родичі, а саме позивач по справі ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 23 серпня 1956 року бюро ЗАГС Красногвардійського району м. Дніпропетровська, актовий запис № 1543. Батько ОСОБА_6 , матір ОСОБА_5 (т. 1, а.с. 6).

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 01 квітня 1996 року, квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_4 , на праві спільної власності належала ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . Свідоцтво було видано на підставі розпорядження № 329-96 від 01 квітня 1996 року (т. 1, а.с. 7).

Згідно реєстраційного напису право власності на вказану квартиру було зареєстровано Дніпропетровським БТІ у реєстрову книгу № 25п-19 (т. 1, зв.бік а.с. 7).

На підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ДН 021937 виданому 27 листопада 1997 року, ОСОБА_6 було передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,0790 га, кадастровий номер :01:695:0325, що розташована за адресою: місто Дніпро садівниче товариство «Рябина», ділянка № НОМЕР_2 , для ведення садівництва (т. 1, а.с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим Відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 1840 (т. 1, а.с. 9).

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі і на частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , та на земельну ділянку, площею 0,0790 га, кадастровий номер :01:695:0325, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Як зазначено ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що 22 січня 2002 року ОСОБА_6 залишив заповіт на ім`я своєї дружини, ОСОБА_5 , який було посвідчено державним нотаріусом Третьої ДДНК Хилько Л.А. та зареєстровано у реєстрі за № 2-35 (т. 1, а.с. 101).

08 квітня 2009 року ОСОБА_4 подав до Третьої ДДНК заяву про прийняття спадщини, що залишилася після смерті його батька, ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 (т. 1, а.с. 96), у зв`язку з чим Третьою дніпровською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 324/2009, копія якої міститься в матеріалах справи (т. 1, а.с. 95-113).

В той же день, 08 квітня 2009 року, ОСОБА_5 подала до Третьої ДДНК заяву про відмову від прийняття спадщини, що залишилася після смерті її чоловіка ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 (т. 1, зв. бік а.с. 96).

Однак, 09 червня 2009 року ОСОБА_5 подала до Третьої ДДНК заяву про відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини, яку вона подала раніше (08 квітня 2009 року), та одночасно заяву про прийняття спадщини, що залишилася після смерті її чоловіка, ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 (т. 1, а.с. 99).

Відповідно до довідки виданої КЖЕП «Південне» від 17.03.2009 року судом встановлено, що ОСОБА_6 , на день смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , інших зареєстрованих осіб немає (т. 1, зв. бік а.с. 100).

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Згідно ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

У частині 1 статті 1261 ЦК України закріплено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

10 вересня 2009 року ОСОБА_5 звернулась до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою, в якій просила видати на її ім`я свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно, що залишилась після смерті її чоловіка, ОСОБА_6 (т. 1, зв. бік а.с. 99).

10 вересня 2009 року Державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, реєстраційний номер № 4-2629, згідно якого спадкоємцем майна ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 , є ОСОБА_5 , спадкове майно на яке видано свідоцтво складається з: земельної ділянки № НОМЕР_4 , площею 0,0790 га, для ведення садівництва, що знаходиться на території АНД району м. Дніпропетровська, с/т Рябина (т. 1, а.с. 110).

Таким чином, судом встановлено, що після смерті ОСОБА_6 , належну йому земельну ділянку АДРЕСА_6 , успадкувала його дружина ОСОБА_5 .

Крім того, належну ОСОБА_6 1/3 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_5 як дружина спадкодавця також успадкувала, яка була призначена спадкоємицею за заповітом, оскільки у встановлений законом шестимісячний строк звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак свої спадкові права на зазначену квартиру не оформила, оскільки не отримувала свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За таких обставин, незважаючи на те, що за життя ОСОБА_5 так і не оформила право власності на частину спадкового майна після смерті свого чоловіка ОСОБА_6 , а саме на 1/3 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , однак вказана спадщина фактично була прийнята та належала їй з часу відкриття спадщини, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_9 (час смерті ОСОБА_6 ).

У подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом по смерть серії НОМЕР_5 виданим 06 лютого 2023 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 320 (т. 1, а.с. 88).

Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме:

- на 1/3 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , яку вона успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_6 ;

- на 1/3 частину цієї ж квартири, яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 01 квітня 1996 року;

- на земельну ділянку площею 0,0790 га, кадастровий номер :01:695:0325, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яку вона успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_6 .

21 червня 2024 року ОСОБА_4 подав приватному нотаріусу ДМНО Римській А.В. заяву про прийняття спадщини, що залишилася після смерті його матері, ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10 (т. 1, а.с. 81), у зв`язку з чим Приватним нотаріусом ДМНО Римською А.В. було заведено спадкову справу № 42/2024, копія якої міститься в матеріалах справи (т. 1, а.с. 80-104).

За життя, 24 листопада 2014 року ОСОБА_5 залишила заповіт, згідно з яким усе належне їй майно заповідала своєму синові ОСОБА_4 . Заповіт було посвідчено приватним нотаріусом ДМНО Меньшиковою К.О. та зареєстровано у реєстрі за № 1752 (т. 1, а.с. 95).

На час відкриття спадщини, тобто станом на ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_5 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 , що підтверджується відповіддю відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради № 14/5-8596 від 26 червня 2024 року (т. 1, а.с. 82). У вказаній відповіді також зазначено, що інші зареєстровані особи за адресою: АДРЕСА_7 , на день смерті ОСОБА_5 відсутні.

В свою чергу судом встановлено, що ОСОБА_4 , з 02 лютого 1981 року був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується відміткою у його паспорті серії НОМЕР_6 (т. 1, а.с. 83).

У подальшому, постановою приватного нотаріуса ДМНО Римської А.В. від 26 червня 2024 року ОСОБА_4 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 , оскільки відсутні докази прийняття спадщини у встановлений законом строк (т. 1, а.с. 83).

У зв`язку з викладеним позивач, з метою захисту своїх спадкових прав, звернувся до суду з даною позовною заявою про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За таких обставин суд зазначає, що первісний позивач ОСОБА_4 , за умови прийняття спадщини після смерті матері або шляхом подання відповідної заяви, або шляхом сумісного проживання з матір`ю на день її смерті, мав право на спадкування і її частини спадкового майна, яке вона успадкувала після смерті свого чоловіка.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач просив встановити факт постійного проживання ОСОБА_4 разом зі спадкодавцем ОСОБА_5 на час відкриття спадщини, посилаючись на те, що він хоча і був зареєстрований за іншою адресою, однак фактично на день смерті своєї матері постійно проживав з нею за адресою: АДРЕСА_4 , тобто на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину після смерті рідної матері.

Так, згідно з Актом від 26 червня 2024 року, складеним ОСОБА_13 (яка проживає за адресою АДРЕСА_8 ), та ОСОБА_7 (яка проживає за адресою АДРЕСА_9 ), ОСОБА_4 з 1971 року проживав у квартирі АДРЕСА_1 , разом зі своїми батьками ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . Після смерті батька залишилися проживати ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . А після смерті ІНФОРМАЦІЯ_11 ОСОБА_5 . ОСОБА_4 проживає у квартирі один (т. 1, а.с. 16).

Допитані під час розгляду справи свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_11 також підтвердили, що на момент смерті ОСОБА_5 , тобто станом на ІНФОРМАЦІЯ_10 , разом з останньою за адресою: АДРЕСА_4 , постійно проживав її син ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до абз. 4 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.

Пунктом 12 частини 1 статті 2 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання (перебування) особи це внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи.

Суд виходить з того, що реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

На підставі вищевикладеного суд зазначає, що сама по собі реєстрація місця проживання спадкодавця за іншою адресою на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України про неприйняття спадщини спадкоємцями, які на час відкриття спадщини фактично проживали разом зі спадкодавцем у одному будинку за однією і тією ж адресою.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи все вищенаведене, суд вважає встановленим той факт, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , на час смерті своєї матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10 , постійно проживав разом з нею за адресою: АДРЕСА_4 , хоча вона і була зареєстрована за іншою адресою.

За таких обставин суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , зі спадкодавцем ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10 , на час відкриття спадщини, є обґрунтованими та доведеними, а отже підлягають задоволенню.

11 липня 2024 року ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом, однак в процесі розгляду справи помер, не встигнувши оформити своїх спадкових прав на нерухоме майно після смерті його матері ОСОБА_5 .

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_7 , виданим 31 серпня 2024 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 3139 (т. 1, а.с. 169).

Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно (яке він успадкував після смерті своєї матері не встигнувши оформити спадкових прав), а саме:

- на 2/3 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , з яких: 1/3 частина квартири належала матері ОСОБА_4 ОСОБА_5 , яку вона успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_6 та 1/3 частини цієї ж квартири, яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 01 квітня 1996 року;

- на земельну ділянку площею 0,0790 га, кадастровий номер :01:695:0325, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яку матір ОСОБА_4 ОСОБА_5 успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_6 , та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на зазначене майно.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Позивач ОСОБА_1 18 вересня 2024 року подав приватному нотаріусу ДМНО Римській А.В. заяву № 151 про прийняття спадщини, що залишилася після смерті його двоюрідного брата ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 165), у зв`язку з чим Приватним нотаріусом ДМНО Черевко А.В. було заведено спадкову справу № 55/2024, копія якої міститься в матеріалах справи (т. 1, а.с. 163-248).

За життя, 16 липня 2024 року ОСОБА_4 залишив заповіт, згідно з яким усе належне йому майно заповідав своєму двоюрідному брату - ОСОБА_1 . Заповіт було посвідчено приватним нотаріусом ДМНО Черновою О.І. та зареєстровано у реєстрі за № 648 (т. 1, а.с. 170).

17 квітня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Приватного нотаріуса ДМНО Черевко А.В. з заявою № 76, в якій просив видати на його ім`я свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно, яка складається з:

- квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , ( 2/3 частини квартири належали матері ОСОБА_4 ОСОБА_5 (1/3 частина квартири належала матері ОСОБА_4 ОСОБА_5 , яку вона успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_6 та 1/3 частини цієї ж квартири, яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 01 квітня 1996 року); 1/3 частина квартири належала спадкодавцю ОСОБА_4 особисто;

- земельної ділянки площею 0,0790 га, кадастровий номер :01:695:0325, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що залишилась після смерті його двоюрідного брата ОСОБА_4 (т. 1, а.с. 189).

18 квітня 2025 року приватним нотаріусом ДМНО Черевко А.В. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, реєстраційний номер № 467, згідно якого спадкоємцем майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_1 , спадкове майно на яке видано свідоцтво складається з 1/3 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 72,7 кв.м., житловою площею 44,4 кв.м.( т. 1, а.с. 238).

Таким чином, судом встановлено, що після смерті ОСОБА_4 , належну йому 1/3 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 72,7 кв.м., житловою площею 44,4, успадкував його двоюрідний брат ОСОБА_1 , за заповітом.

Однак, щодо інших 2/3 частин зазначеної квартири, позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії.

Так, постановою приватного нотаріуса ДМНО Черевко А.В. від 18 квітня 2024 року ОСОБА_1 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 , у зв`язку з тим, що спадкоємцем ОСОБА_4 після смерті його матері ОСОБА_5 в процесі спадкування спадкового майна був пропущений строк для подання заяви про прийняття спадщини і не надано документів, які підтверджують факт прийняття ним спадщини (т. 1, а.с. 248).

У зв`язку з викладеним позивач ОСОБА_1 з метою захисту своїх спадкових прав, звернувся до суду з даною позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за заповітом відповідно до ст. 1217 цього ж Кодексу.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 прийняв спадщину у встановлений законом строк та є спадкоємцем за заповітом, однак не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на вищезазначене нерухоме майно, суд приходить до переконання, що право позивача на спадкування спадкового майна підлягає захисту в судовому порядку.

Оскільки, ОСОБА_1 в іншій спосіб, окрім як звернутися з позовом до суду про визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом, захистити своє порушене право не може, то суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , на 2/3 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , з яких: 1/3 частина квартири належала матері ОСОБА_4 ОСОБА_5 , яку вона успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_6 та 1/3 частини цієї ж квартири, яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 01 квітня 1996 року; - на земельну ділянку площею 0,0790 га, кадастровий номер :01:695:0325, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

На підставі ст.ст. 328, 1216, 1217, 1218, 1222, 1223, 1258, 1265, 1268, 1270, 1272, 1296 ЦК України та керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 128, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , зі спадкодавцем ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10 , на час відкриття спадщини.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , РНОКПП НОМЕР_8 , право власності в порядку спадкування за заповітом на 2/3 частини квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , РНОКПП НОМЕР_8 , право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку, площею 0,0790 га, кадастровий номер :01:695:0325, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.Л. Черкез