Провадження № 2/357/5613/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі - головуючий суддя Цуранов А.Ю., при секретарі Козубенко Я.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2025 року представник ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № /265449 від 16.03.2020 у розмірі 13 620 грн та судові витрати.

В обґрунтування позову вказує, що 16.03.2020 між ТОВ «Гоуфінгоу» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № /265449 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Позикодавець виконав свої зобов`язання за договором, надавши можливість відповідачеві користуватися кредитними коштами, однак позичальник не повернув отримані кошти та не сплатив кошти за користування кредитом. В подальшому, до ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» перейшло право вимоги до відповідача.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю.

05.09.2025 ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи у відкритому судовому засіданні 20.10.2025, вирішено здійснювати розгляд (формування та зберігання) справи в змішаній (паперовій та електронній) формі.

12.09.2025 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позов в обґрунтування якого вказано, що строк позовної давності відповідно до договору № /265449 від 16.03.2020 почався з 14.04.2020 та повинен був завершитися 14.04.2023, однак був продовжений до 01.07.2023 на підставі п. 12 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України та, можливо, до 08.11.2023, тобто фактично крайньою датою звернення до суду у позивача став термін - 01.07.2023 чи 08.11.2023. Однак позивач звернувся до суду тільки 19.08.2025, тобто з пропуском строку давності визначеного п. 12 Перехідних та прикінцевих ЦК України. Представник відповідача визнає заявлені вимоги в частині стягнення заборгованості на загальну суму 6 220 грн, з яких: 4 000 грн - заборгованість за кредитом; 2 220 - заборгованість по процентам (4 000*1,85/100*30). В той же ж час, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по процентам на загальну суму 13 620 грн відповідач не визнає, проти них категорично заперечує, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідач наголошує, що не мав наміру отримувати кредит більше зазначеного строку чи днів, оскільки б в такому випадку звернувся до банківської установи, де більш вигідні умови для кредитування на тривалі періоди, натомість відповідач мав намір отримати короткострокову позику та будучи пересічним споживачем послуг вірно тлумачив умови майбутнього кредитного договору як такі, що передбачають отримання позики на конкретні суми та строк. Просить застосувати позовну давність, яка є підставою для відмови у позові, а у разі встановлення судом відсутності пропуску позивачем строків давності позов задовольнити частково, на загальну суму 6 220 грн, в решті частини позову відмовити. Також просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

15.09.2025 на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позов підтримано. Наведені обґрунтування щодо дотримання позивачем строків позовної давності, пролонгації договору, а також правові підстави для стягнення витрат на правову допомогу.

17.10.2025 на адресу суду надійшла заява про розподіл судових витрат, в якій позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 500 грн.

В матеріалах справи міститься клопотання представників сторін про розгляд справи без їхньої участі.

Сторони в судове засідання не з`явились, позиція по справі суду зрозуміла.

В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи суд перейшов до стадії ухвалення рішення.

Судом встановлено наступне.

16.03.2020 між ТОВ «Гоуфінгоу» та ОСОБА_1 укладено про надання фінансового кредиту № /265449 у формі електронного документу з використанням одноразового ідентифікатора R54417, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 4 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплати проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором (п. 1.1 договору).

За вказаним вище договором погоджено строк позики 30 днів до 14.04.2020, але в будь-якому разі до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань (п. 1.2 договору).

Згідно із п. 1.3. договору процентна ставка за користування кредитом становить 675% річних від суми кредиту в розрахунку 1,85% на добу.

Між позикодавцем та відповідачем також узгоджено графік платежів кредиту (додаток № 1 до договору про надання фінансового кредиту), загальна вартість кредиту становить 6 220 грн.

31.05.2021 між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс Груп» укладено договір факторингу № 1-31/05/2021, відповідно до якого до ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс Груп» перейшло право вимоги до боржників за кредитними договорами.

Так, згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 1-31/05/2021 від 31.05.2021 до ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс Груп» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № /265449 на загальну суму 13 620 грн, в тому числі: 4 000 грн. - основна сума боргу; 9 620 грн. - відсотки.

03.06.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс Груп» та ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» укладено договір факторингу № 1-03/06/2021, відповідно до якого до ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» перейшло право вимоги до боржників за кредитними договорами.

Так, згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 1-03/06/2021 від 03.06.2021 до ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № /265449 на загальну суму 13 620 грн, в тому числі: 4 000 грн. - основна сума боргу; 9 620 грн. - відсотки.

В матеріалах справи наявні також вимога про виконання зобов`язань за кредитним договором, виписка з особового рахунка, витяг з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги, довідка про ідентифікацію клієнта, інформаційна довідка.

При вирішенні справи суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

З матеріалів справи вбачається, що позикодавець надавши відповідачу кредитні кошти зобов`язання за договором виконав, а позичальник порушив взяті на себе зобов`язання та не повернув отримані кошти з відсотками за користування.

З матеріалів справи вбачається, що сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладання такого договору на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому встановлюється воля останніх.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва.

За статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені у статтях 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплатити суму боргу кредитору.

При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 (справа №444/9519/12) та від 31.10.2018 (№202/4494/16-ц).

За умовами договору про надання фінансового кредиту № /265449 від 16.03.2020 передбачено надання кредиту в розмірі 4 000 грн строком на 30 днів.

Отже, позивач за вказаним договором має право на стягнення процентів за користування кредитними коштами за 30 днів, що виходячи із установлених у договорі процентних ставок (1,85%) та становить 2 220 грн. (4 000х1,85/100х30).

Таким чином, розмір позовних вимог за договором № /265449 від 16.03.2020, що підлягають до задоволення, становить 6 220 грн (4 000 + 2220).

Саме ця заборгованість по тілу кредиту та процентам має бути стягнута з відповідача на користь позивача, в іншій частині позову слід відмовити.

Доводи позивача щодо пролонгації кредитного договору суд вважає безпідставними, враховуючи погодженні сторонами умови договору та встановлені судом обставини справи, а також відмінність юридичних понять як «дія кредитного договору» і «строк кредитування».

Суд також вказує, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За правилом ч. 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12.03.2020 на всій території України встановлений карантин.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 651 від 27.06.2023 р. № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», вказаний карантин скасовано з 24:00 год. 30.06.2023.

Оскільки карантин тривав в Україні з 12.03.2020 по 30.06.2023, тож строки, визначені статтею 257 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину.

Крім того, станом на день скасування карантину (30.06.2023), діяла редакція пункту 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Згодом пункт 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України викладено в редакції Закону № 3450-IX від 08.11.2023, відповідно до якого, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

04.09.2025 набув чинності Закон 4434-IX від 14.05.2025 про відновлення перебігу строків позовної давності.

З огляду на вказане, перебіг позовної давності за позовними вимогами, заявленими позивачем в межах даного спору, в період з 12.03.2020 по 30.06.2023 продовжувався в зв`язку з карантином, з 01.07.2023 по 08.11.2023 продовжувався в зв`язку з воєнним та надзвичайним станом, а з 08.11.2023 зупинено у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні.

Враховуючи вказане, відсутні підстави для застосування наслідків спливу позовної давності у даній справі.

Щодо відшкодування судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому позивач має право на відшкодування сплаченого судового збору пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 1 106,31 грн (2 422,40 х 45,67%).

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Пунктом 1 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.07.2025 між Адвокатом Пархомчуком Сергієм Валерійовичем та ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» укладено договір про надання правової допомоги № 11/07/2025.

Позивачем також надано акт про отримання правової допомоги від 08.10.2025 за договором про надання правової допомоги у справі про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором № /265449 від 16.03.2020, рахунок на оплату послуг від 08.10.2025, платіжну інструкція № 9607 від 08.10.2025 на суму 10 500 грн та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 8096/10 від 18.07.2019.

Так, із наданих документів вбачається, що позивачем в межах розгляду даної справи отримані наступні послуги: зустріч та консультація - 2 000 грн (1 год.); складання позовної заяви - 5 000 грн (2,5 год.); клопотання - 3 000 грн (1,5 год.); канцелярські витрати - 500 грн.

В матеріалах справи також міститься протокол погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги № 29/05/25-01 від 29.05.2025 та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Тараненко А.І.

Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін (ст. 137 ЦПК України).

Суд зауважує, що даний спір є спором незначної складності, оскільки спірні правовідносини регулюються загальними нормами ЦК України, постанови Верховного Суду містять висновки в схожих правовідносинах, а тому суд вважає, що вивчення матеріалів справи та підготовка процесуальних документів по даній цивільній справі не передбачала для адвоката дослідження великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах.

Враховуючи вищевикладене, заперечення відповідача щодо стягнення з нього судових витрат, а також часткове задоволення позову судом, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу на суму 2 000 грн, зважаючи на незначну складність справи, ціну позову, обсяг наданої адвокатом правничої допомоги та витрачений ним час по даній справі, процесуальну поведінку відповідача, а також кількість подібних позовів в провадженні суду.

На переконання суду вказана сума є доцільною та справедливою в межах цієї справи.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 89, 141, 265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн» заборгованість за кредитним договором № /265449 від 16.03.2020 у розмірі 6 220 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 2 000 грн та судовий збір у розмірі 1 106,31 грн.

В іншій частині вимог - відмовити.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн», адреса: вул. Саперне Поле, буд. 12, інше, нежитлове приміщення, м. Київ, .

Відповідач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його підписання.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А. Ю. Цуранов