Справа № 214/5994/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 жовтня 2025 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Євтушенка О.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Попкової Ю.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Мартинової Н.Ю.,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою представника ОСОБА_1 адвоката Мартинової Наталії Юріївни до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

Представники: від позивача адвокат Мартинова Н.Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Мартинова Н.Ю., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовною заявою 20.06.2025, в якій просила суд: розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , зареєстрований 28.12.1994 Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №1136; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6 000 грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору 1 211 грн. 20 коп.

Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 28.12.1994 сторони уклали шлюб, зареєстрований Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області. Із червня 2024 року шлюбно-сімейні стосунки між подружжям припинені. Причиною розпаду їх сім`ї стали втрата почуттів, взаєморозуміння та поваги, виникнення сварок, внаслідок чого сумісне життя стало нестерпним, а вони відчужились один від одного. З того моменту спільного господарства вони не ведуть, живуть окремо, кожен з них живе своїм окремим життям, власними інтересами. На переконання позивача, примирення та збереження їх шлюбу з ОСОБА_2 на майбутнє є виключеним із вищенаведених підстав. Доцільності у наданні строку на примирення позивач не вбачає, рішення розлучитись є осмисленим, оскільки шлюб існує формально.

Ухвалою суду від 25.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 03.10.2025, постановленою без оформлення окремим процесуальним документом, відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про надання строку на примирення.

Присутні в судовому засіданні 03.10.2025 позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Мартинова Н.Ю., кожен окремо, пред`явлені вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні з підстав, викладених у позові. ОСОБА_1 зазначив, що з червня 2024 року стосунки між ним та ОСОБА_2 припинені, вони мешкають окремо. Разом вони були десь 36 років. Мали місце випадки, коли ОСОБА_2 неодноразово виганяла його з квартири, ображала його, принижувала. У квартирі він зробив ремонт, оплачував житлово-комунальні послуги, умисно звільнився з роботи у ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» аби отримати грошову компенсацію, яку витратив на лікування ОСОБА_2 , утримання квартири. З моменту припинення стосунків він мешкає у їх спільної доньки ОСОБА_4 , де й має зареєстроване місце проживання. Донька з матір`ю ОСОБА_2 не спілкується. Він намагався позасудово розлучитись з ОСОБА_2 через органи ДРАЦС: мав місце випадок, коли він сплатив державне мито за розлучення, приїхав до РАЦСу, але того дня ОСОБА_2 не прийшла, що виключило можливість їх розлучення позасудово. Проти надання строку на примирення категорично заперечував, оскільки через її образи, ставлення до нього не бажає надалі перебувати у шлюбі з ОСОБА_2 . Також зазначив, що ОСОБА_2 зверталася до нього з позовом про стягнення аліментів на її утримання, однак суд ухвалив рішення про відмову у задоволенні її позовних вимог та наразі справа перебуває на апеляційному перегляді за скаргою ОСОБА_2 .

Присутня в судовому засіданні 03.10.2025 відповідач ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила надати строк на примирення, при цьому зазначила, що фактично жодних спроб примиритись з позивачем вона не вживає. Не заперечувала, що стосунки між ними припинені десь близько одного року, є ускладненими, мешкають вони окремо, ОСОБА_1 мешкає у їх спільної доньки ОСОБА_4 , з якою вона не спілкується. Зазначила, що з квартири вона його не виганяла, ремонт у квартирі робили років 20 назад, жодної матеріальної допомоги він їй не давав, хоча вона отримує мінімальну пенсію, часто хворіє, неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні у лікарні, потребує допомоги з боку ОСОБА_1 , який має пенсію близько 10 000 грн. та взмозі їй таку допомогу надавати. Кінцево, відповідач з приводу задоволення позовних вимог хоча й заперечувала, однак вказувала, що якщо ОСОБА_1 хоче розлучитись нехай розлучається та сам приймає рішення, однак усі витрати стосовно цього нехай сплачує сам, у неї немає такої фінансової можливості.

Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Процесуальні дії судом не вчинялись, заходи забезпечення позову/ доказів, зупинення/поновлення провадження не застосовувались.

Дослідивши письмові докази у справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію сторін, суд доходить висновку про можливість задоволення позовних вимог, виходячи з такого.

Судом встановлено, що 28.12.1994 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5 ) укладено шлюб, зареєстрований Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №1136.

Предметом спору у даній справі є розірвання шлюбу, а відтак обов`язковому встановленню при вирішення спору є дата, місце реєстрації шлюбу, мотиви його розірвання, чи є від шлюбу неповнолітні діти, при кому з батьків вони перебувають, пропозиції щодо участі подружжя в утриманні та вихованні дітей після розірвання шлюбу, чи заявляються інші вимоги, які може бути вирішено одночасно з позовом про розірвання шлюбу. Як зазначено у п.4 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 №11, оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються вимоги, посилання на засоби їх доказування.

Зважаючи на те, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей, тому, як наголошено у п.10 постанови пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11, із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Судовим розглядом встановлено, а сторонами визнано, що шлюбно-сімейні стосунки між подружжям припинені близько року, вони мешкають окремо, спільного господарства не ведуть. Хоча й позивач наполягав на розлученні, а відповідач проти цього заперечувала, проте під час розгляду справи у судовому засіданні сторони висловлювали взаємні претензії, допускали звинувачення один одного щодо особистісних відносин між ними, які є явно ускладненими та неприязними.

Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, зумовлює його добровільний характер.

Відповідно до ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду згідно ст.110 СК України.

Як передбачено ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їх дітей.

У ході судового розгляду справи суд не застосовував положення ст.111 СК України, яка є диспозитивною, та не надавав подружжю строк на примирення, оскільки хоча й відповідач заявляла клопотання про це, однак її поведінка, висловлювання на адресу позивача та відсутність бажання вживати будь-які спроби примиритись, наявність до позивача ряду претензій, у тому числі майнових, а також категоричне заперечення позивача проти надання строку на примирення, сукупно привели суд до переконання, що складність міжособистісних відносин сторін, їх обопільна неприязнь не виправдовуватимуть доцільність вжиття судом заходів на їх примирення, адже шлюб їх існує формально. Крім того, позиція відповідача та її заперечення проти розлучення, на переконання суду, ґрунтуються виключно на її майнових претензіях до позивача та намірі таким чином забезпечити її утримання за рахунок позивача. Черговим свідченням цьому є наявність судового провадження за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на її утримання (справа №24/8521/24), що наразі перебуває на стадії апеляційного перегляду. Позаяк, суд зауважує, що вирішення спору про розірвання шлюбу жодним чином не може ставитись у залежність від вирішення питань матеріального утримання одного з подружжя іншим чи будь-яких інших майнових претензій.

Аналізуючи викладене, виходячи із фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, а також того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, моральним засадам, відсутність неповнолітніх дітей, категоричність позиції позивача проти подальшого перебування з відповідачем у шлюбі та діючи законодавчу заборону щодо примушування до шлюбу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.114, ч.3 ст.115 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про його розірвання. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду, яке набрало законної сили.

Згідно зі ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Із цифрової копії актового запису про шлюб, сгенерованої на запит ОСОБА_1 через застосунок ДІЯ, слідує, що під час державної реєстрації шлюбу відповідач змінила дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ». Зважаючи на те, що зміна прізвища особи, яка його змінила під час укладення шлюбу, при його розірванні є правом такої особи та залежить від її волевиявлення, тому з огляду на відсутність клопотань відповідача про відновлення дошлюбного прізвища, суд вважає за доречне прізвище відповідача ОСОБА_2 після розірвання шлюбу залишити без змін « ОСОБА_6 ».

Вирішуючи питання розподілу судових витрат за наслідками вирішення спору, суд виходить з такого.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на ухвалення рішення на користь позивача, суд вважає за необхідне понесені позивачем та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 1211 грн. 20 коп. стягнути з відповідача на користь позивача (квитанція ID: 1477-0874-9272-2333 від 19.06.20255 АТ «ТАСКОМБАНК»).

Згідно з ч.ч.1-5 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення.

Так, Верховний Суд у справах №905/1795/18 та №922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд зауважує, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, слід виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У додатковій постанові Верховного Суду від 23.10.2023 у справі №206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч.4 ст.137 ЦПК України.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2019 у справі №826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, постанові Верховного Суду від 02.12.2020 у справі №742/2585/19.

Так, на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката Мартинової Н.Ю., суду було надано: договір про надання правничої допомоги №10/06/25 від 10.06.2025, укладений між ОСОБА_1 та адвокатським об`єднанням «Приват Юрист», членом якого є адвокат Мартинова Н.Ю., акт прийому-передачі наданих послуг з визначенням вартості послуг 6 000 грн. 00 коп., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Мартинової Н.Ю., квитанцію №01 від 14.06.2025 про оплату за договором №10/06/25 від 10.06.2025 в сумі 6 000 грн. 00 коп.

Виходячи із положень ч.3 ст.141 ЦПК України, враховуючи співмірність складності справи та обсяг виконаної адвокатом роботи та наданих послуг, критерій їх необхідності та значимості таких дій у справі, суд вважає, що зазначені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000 грн. 00 коп. є частково завищеними та не відповідають у повному обсязі критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, які є пенсіонерами. Відтак, суд вважає за можливе частково компенсувати понесені позивачем витрати на правничу допомогу шляхом стягнення з відповідача на користь позивача у розмірі 3 000 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 258-259, 263-265, 274, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги представника ОСОБА_1 адвоката Мартинової Наталії Юріївни до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 28.12.1994 Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №1136 розірвати.

Після розірвання шлюбу залишити відповідачеві прізвище « ОСОБА_6 » без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 211 грн. 20 коп. витрат зі сплати судового збору та 3 000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Рішення суду є документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу.

Копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб відповідно до ч.2 ст.115 СК України.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати його складання шляхом подання апеляційної скарги. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інн НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інн НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .

Вступну та резолютивну частини рішення суду складено, підписано з проголошенням в судовому засіданні 03.10.2025 після перерви.

Повне рішення суду складене 14.10.2025.

Суддя О.І. Євтушенко