справа № 338/1297/22
провадження № 61-4302св25
Суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Грушицького А. І. та Литвиненко І. В. на постанову Верховного Суду від 20 серпня 2025 року у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: судді-доповідача - Петрова Є. В., суддів: Грушицького А. І., Ігнатенка В. М., Литвиненко І. В., Пророка В. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення дії земельного сервітуту.
На підставі статті 35 ЦПК України висловлюємо окрему думку на вказану постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду з таких підстав.
Богородчанський районний суд Івано-Франківської області рішенням від 27 квітня 2023 року в задоволенні позову відмовив. Стягнув із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати за надання правничої допомоги в розмірі 4 850,00 грн.
Івано-Франківський апеляційний суд постановою від 09 серпня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково.
Рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 27 квітня 2023 року в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат за надання правничої допомоги в розмірі 4 850,00 грн скасував. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Стягнув із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати за надання правничої допомоги в суді апеляційної інстанції в розмірі 2 000,00 грн.

ОСОБА_3 , як особа, яка не брала участі у справі, звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 27 квітня 2023 року.

Івано-Франківський апеляційний суд ухвалою від 01 лютого 2024 року закрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 27 квітня 2023 року. Стягнув із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати за надання правової допомоги в сумі 2 800,00 грн.

Апеляційний суд мотивував ухвалу тим, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог і не вирішував питання про права, свободи, інтереси та обов`язки ОСОБА_3 .

Стягуючи витрати на правничу допомогу, суд апеляційної інстанції вказав на доведеність таких витрат.

Верховний Суд постановою від 02 жовтня 2024 року касаційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката Захаріїва Б. Д. задовольнив частково.

Ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 01 лютого 2024 року в частині вирішення питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу скасував, справу в цій частині направив на новий розгляд до апеляційного суду.

В іншій частині ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 01 лютого 2024 року залишив без змін.

Суд касаційної інстанції мотивував постанову тим, що оскільки ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу у справі, в якій він не брав участі, на судове рішення, яким не вирішувалося питання про його права та обов`язки, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про закриття апеляційного провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 362 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Водночас зі змісту ухвали апеляційного суду від 01 лютого 2024 року та матеріалів справи відомо, що заяву від 01 лютого 2024 року і докази понесення відповідачем витрат на правничу допомогу адвокат Гордий М. М. як представник ОСОБА_2 надав у судовому засіданні 01 лютого 2024 року, в яке ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленим через його електронний кабінет в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, не з`явився.

Ураховуючи наведене, всупереч положенням ЦПК України апеляційний суд не перевірив та не встановив направлення вказаних доказів заявнику та не забезпечив ОСОБА_3 можливість спростувати ймовірну неспівмірність витрат відповідача на професійну правничу допомогу.

З огляду на викладене ухвала апеляційного суду в частині стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу в розмірі 2 800,00 грн підлягає скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до апеляційного суду.

Івано-Франківський апеляційний суд ухвалою від 14 листопада 2024 року заяву ОСОБА_2 про стягнення витрат на правничу допомогу задовольнив.

Стягнув із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги, в сумі 2 800,00 грн.

Апеляційний суд мотивував ухвалу тим, що до закінчення судових дебатів у справі відповідач надала належні докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Супровідним листом від 18 жовтня 2024 року ОСОБА_3 направлено копію ухвали суду, копію заяви ОСОБА_2 про розподіл судових витрат із додатками, копію договору про надання правової допомоги.

Згідно з довідкою про доставлення електронного документа документ в електронному вигляді «Ухвала» від 17 жовтня 2024 року, а також прикріплені файли - заява щодо стягнення витрат на правничу допомогу ( ОСОБА_2 ) у справі № 338/1297/22 доставлено до електронного кабінету ОСОБА_3 17 жовтня 2024 року о 19:05:27.

При цьому ОСОБА_3 не подав до апеляційного суду клопотання про заперечення чи зменшення витрат на професійну правничу допомогу.

Таким чином, врахувавши критерії реальності, розумності та співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи і виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) на підставі наданих відповідачем доказів, апеляційний суд дійшов висновку про доведеність ОСОБА_2 понесених витрат на оплату професійної правничої допомоги під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 2 800,00 грн та їх співмірність з обсягом наданих адвокатом послуг і виконаних робіт.

У квітні 2025 року ОСОБА_3 через підсистему «Електронний суд» подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 14 листопада 2024 року та відмовити у задоволенні заяви відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу.

Верховний Суд постановою від 20 серпня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_3 залишив без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 14 листопада 2024 рокузалишив без змін.

Поновив виконання ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 14 листопада 2024 року.

Не можемо погодитися з постановою колегії суддів Верховного Суду з наступних міркувань.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина перша статті 48 ЦПК України.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частина дванадцята вказаної правової норми регулює порядок стягнення витрат третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, та визначає стягнення таких витрат також із сторони, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.

Сукупний аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання розподілу судових витрат, дає підстави зробити висновок, що стягнення судових витрат може відбуватися лише за рахунок сторони у справі, з урахуванням критеріїв, визначених статтями 141 та 142 ЦПК України.

Отож чинне процесуальне законодавство не передбачає стягнення витрат з особи, яка не є стороною, зокрема, з особи, яка не брала участь у справі та подала апеляційну скаргу.

Крім того, ЦПК України не передбачає порядок розподілу судових витрат, в залежності від того чи задоволена апеляційна (касаційна) скарга, критерієм розподілу таких витрат - є пропорційність задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, вважаємо, що підстав для стягнення витрат на правову допомогу із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в сумі 2 800,00 грн. немає.

Суддя А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко