Справа № 703/2281/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року Смілянський міськрайоний суд Черкаської області в складі судді Прилуцького В.О. розглянувши в залі суду м. Сміла в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін клопотання відповідача ОСОБА_1 про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, витребування доказів, про зупинення провадження у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг,-

встановив:

23 квітня 2025 року КП «Смілакомунтеплоенерго», через систему «Електронний суд», звернулося до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з вище вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь борг за надання послуг з постачання теплової енергії (в тому числі за абонентське обслуговування) за період з листопада 2021 року по березень 2025 року в розмірі 34245 гривень 88 копійок, втрати від інфляції в сумі 3615 гривень 15 копійок, 3% річних в сумі 870 гривень 30 копійка, пеню в розмірі 1058 гривень 186 копійок, а також судові витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою від 29 квітня 2025 року суд постановив розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

04 вересня 2025 року від відповідача надійшло клопотання про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Клопотання мотивоване тим, що на думку відповідача суд має перейти до стадії підготовчого провадження, оскільки він звернувся до суду із зустрічною позовною заявою і задоволення позовних вимог повністю виключає задоволення первісного позову. Зазначає, що ціна зустрічного позову у справі про захист прав споживачів перевищує 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому справа не відноситься до малозначних справ.

Вважає, що обраний ним спосіб захисту має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики має істотне значення для сторін. Зазначає, що для нього як відповідача та позивача за зустрічним позовом розгляд справи за правилами загального позовного провадження має суттєве значення та вважає, що жителі міста Сміла мають право на доступ до правосуддя, а для цього потрібно проводити розгляд справи у відкритому судовому засіданні. Крім того зазначає, що звернувся до суду із клопотаннями, які мають великий об`єм та потребують затрат часу на їх розгляд з урахуванням думки стрін.

18 вересня 2025 року від позивача до суду надійшло заперечення на клопотання відповідача про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Заперечення позивача обгруновані тим, що відсутні підстави для відкриття провадження за зустрічним позовом та відповідно і клопотання про перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження з цих підстав до задоволення не підлягає.

04 вересня 2025 року до суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про зупинення розгляду справи до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 580/2687/19, що розглядається Черкаським окружним адміністративним судом в порядку адміністративного судочинства.

Клопотання про зупинення провадження у справі мотивоване тим, що на розгляді Черкаського окружного адміністративного суду перебуває справа № 580/2687/19, предметом розгляду якої є визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради від 28 лютого 2019 року №83 «Про коригування тарифів на послуги з централізованого опалення та теплову енергію для КП «Смілакомунтеплоенерго» та зобов`язання виконавчого комітету Смілянської міської ради встановити на опалювальний сезон 2019/2020 р. для населення м. Сміла таифи на послуги з централізованого опалення та постачання теплової енергії, які не перевищують граничні тарифи.

Відповідач ОСОБА_1 вважає, що оскарження рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради від 28 лютого 2019 року № 83 «Про коригування тарифів на послуги з централізованого опалення та теплову енергію для КП «Смілакомунтеплоенерго» безпосередньо впливає на його права, свободи, інтереси та обов`язки та являється об`єктивною неможливістю розгляду Смілянським міськрайонний судом Черкаської області справи № 703/2281/25 до набрання законної сили судовим рішенням по справі №580/2687/19.

17 вересня 2025 року від позивача до суду надійшло заперечення на клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

Заперечення мотивовані тим, що наявність на розгляду у Черкаському окружному адміністративному суді адміністративної справи № 580/2687/19 про оскарження рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради щодо коригування тарифів на послуги з централізованого опалення та теплову енергію для КП «Смілакомунтеплоенерго», не створює об`єктивної неможливості розгляду справи № 703/2281/25. Позивач зазначає, що зупинення провадження у справі призведе до порушення прав і свобод позивача оскільки суди зобов`язані здійснити швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку. В зв`язку з цим позивач просить суд відмовити у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

04 вересня 2025 року від відповідача до суду надійшло клопотання про витребування доказів.

Клопотання мотивоване тим, що на думку відповідача докази, які він просить витребувати доводять: те, що відносно нього посадовими особами КП «Смілакомунтеплоенерго» вчинено правопорушення, які кваліфікуються за ст. 182, 189, 192, 355, 356, 366, 367 КК України; позивач протиправно зібрав, зберігає, поширює та використовує з метою вимагання конфіденційну інформацію про нього без його згоди; наявність у нього права на відшкодування моральної шкоди, що виникла в результаті порушення прав споживача; наявність протиправних дій заподіювача шкоди комунального підприємства; наявність причинно наслідкого зв`язку між протиправною дією та моральною шкодою; наявність вини заподіювача моральної шкоди КП «Смілакомунтеплоенерго»; наявність протиправної вимоги КП «Смілакомунтеплоенерго» щодо передачі майна (коштів в сумі 39788 грн. 19 коп.) ОСОБА_1 з погрозою обмеження прав, свобод або законних інтересів.

17 вересня 2025 року від позивача до суду надійшли запрчення на клопотання відповідача про витребування доказів.

Заперечення мотивовані тим, що на думку позивача, відповідач подаючи відзив на позовну заяву не зазначив, що існують докази, які він не може подати разом із відзивом та необхідність їх витребування судом. Окрім того, зазначає, що відповідачем не надано доказів, що він звертався до позивача за отриманням зазначених у клопотанні доказів та те, що позивач відмовив відповідачу у їх надані. Позивач просить суд залишити без задоволення клопотання відповідача про витребування доказів.

Розглянувши клопотання відповідача ОСОБА_1 про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст.277 ЦПК України питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 29 квітня 2025 року в даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст.19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду, зокрема, малозначних справ.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Водночас, положеннями частини 1 статті 274 ЦПК України визначено категорії справ, що підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, серед яких і малозначні справи.

Згідно п.1 ч. 6 ст.19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (ч. 3 ст. 274 ЦПК України).

В той же час, частиною 7 статті 277 ЦПК України передбачено, що частини друга та шоста статті 277 ЦПК України не застосовуються, якщо відповідно до цього Кодексу справа підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження.

Як слідує зі змісту позовної заяви, предметом даного позову є стягнення заборгованості за постачання теплової енергії. Ціна даного позову становить 39788 грн. 19 коп., що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, дана справа не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, тому відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, оскільки є малозначною.

Враховуючи те, що предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд приходить до висновку, що доводи відповідача не можуть бути підставою для переходу зі спрощеного позовного провадження до загального. Підстав, які б перешкоджали розгляду цієї справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін і обумовили б необхідність переходу до загального позовного провадження, немає.

Крім того, суд звертає увагу і на те, що відповідач, як на підставу для переходу до розгляду справи в порядку загального провадження зазначає, що ним до суду подано зустрічний позов, а тому справа не може бути розглянута в порядку спрощеного позовного провадження.

Однак, ухвалою суду від 16 жовтня 2025 року у відкритті провадження за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до КП «Смілакомунтеплоенерго» про визнання прав споживача порушеними, відшкодування моральної немайнової шкоди відмовлено.

Відповідно доводи відповідача в цій частині є необґрунтованими та не є підставою для розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Щодо посилання відповідача на те, що ним подано до суду ряд клопотань, які на його думку слід розглянути у судовому засіданні, суд зазначає наступне.

У ч.1 ст.43 ЦПК України вказано, що учасники справи мають право:

1) ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень;

2) подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам;

3) подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб;

4) ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти;

5) оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках;

6) користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

Суд зазначає, що проведення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін ніяк не впливає на можливість реалізації зазначених прав, а скоріше залежить від волевиявлення учасників справи. Тому, будь-які пояснення та заперечення щодо предмету спору та докази на підтвердження таких заперечень сторони можуть висловити та подати у заявах по суті справи, тобто, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження у жодному разі не впливає на забезпечення принципу змагальності.

Відповідач скористався належними йому правами та подав до суду ряд клопотань, розгляд яких не потребує судового засідання та може бути здійснений судом, в порядку спрощеного позовного провадження, що жодним чином не вплине на реалізацію прав відповідача.

Суд жодним чином не позбавлений можливості дослідити будь-яку кількість доказів по справі, при цьому розгляд справи в спрощеному провадженні жодним чином не позбавляє сторін чи їх представників права висловлювати свої доводи та міркування щодо досліджуваних доказів або будь-яких інших питань, що можуть виникнути під час судового розгляду, та акцентувати увагу суду на положеннях документів, які встановлюють обставини, що входять до предмета доказування. Розгляд справи в спрощеному позовному провадженні жодним чином не свідчить про неможливість ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення у розумні строки.

Що стосується посилання відповідача про те, що розгляд справи слід здійснювати в порядку загального позовного провадження, оскільки справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа становить значний суспільний інтерес та має для нього істотне значення, суд зазначає натаступне.

П. 2, 7 ч 3 ст. 247 ЦПК України вказує на те, що при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: значення справи для сторін та чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес.

Однак, в чому саме полягає фундаментальне значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин відповідачем не обґрунтовано.

Крім того, вжите законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України тощо.

Клопотання відповідача про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження не містить жодних аргументів, які б свідчили про значний суспільний інтерес саме до цієї конкретної справи й вказували на те, що предмет даного спору стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства в контексті наведених вище критеріїв.

Стосовно «виняткового значення» справи для учасника справи, то в даному випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає клопотання має обґрунтувати наявність відповідних обставин, проте, у поданому клопотанні відповідач жодних обґрунтувань не наводить.

Оцінивши доводи відповідача наведені у клопотанні про перехід до розгляду справи за правилами загальноо позовного провадження, вважаю, що посилання відповідача є необґрунтованими, оскільки предмет спору не містить обґрунтованих фактичних передумов для віднесення справи до категорії винятково значимих. Крім того, наведені відповідачем у клопотанні обставини не дають підстав для висновку, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Суд вважає, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін не призведе до порушення принципу справедливості, оскільки задля його досягнення процесуальне законодавство наділяє сторін рівними правами, використання яких у спрощеному позовному провадженні ніяким чином не обмежено. Усі свої доводи та міркування сторони мають право викладати у письмових заявах чи клопотаннях.

Згідно п.1 ч.4 ст.277 ЦПК України якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу, зокрема про залишення заяви відповідача без задоволення.

За наведених обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження.

Щодо клопотаня відповідача про витребування доказів, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

В частині другій та третій статті 83 цього Кодексу зазначено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до п. 6 ч.3 ст. 178 ЦПК України вказує на те, що відзив повинен містити: перелік документів та інших доказів, що додаються до відзиву, та зазначення документів і доказів, які не можуть бути подані разом із відзивом, із зазначенням причин їх неподання.

Як вбачається з матеріалів справи відзив на на позовну заяву ОСОБА_1 до суду подано 08 вересня 2025 року.

Водночас, у ньому відсутні посилання на докази, які не можуть бути подані разом із відзивом та клопотання про витребування відповідних доказів, а також зазначення причин їх не подання.

Згідно до ч. 4 ст. 83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Ч. 1,2 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Відповідач ОСОБА_1 в клопотанні про витребування доказів зазначає, що він вживав заходів для отримання доказів, а саме направив керівнику комунального підприємства заяву про надання документів 30 жовтня 2023 року.

До клопотання про витребування доказів відповідачем на підтвердження звернення до позивача із заявою, надано копію заяви від 30 жовтня 2023 року та копію фіскального чеку від 30 жовтня 2023 року.

Надані до клопотання копії заяви та чеку не можуть бути доказом вжиття відповідачем заходів з метою отримання доказів, які він просить витребувати суд.

Надана відповідачем заява та чек датовані 30 жовтня 2023 року, минуло майже 2 роки до моменту подання відповідного клопотання.

Крім того із наданої до суду копії фіскального чеку від 30 жовтня 2023 року не можливо встановити відправника та зміст відправленого на адресу КП «Смілакомунтеплоенерго».

Доказів отримання наданої відповідачем заяви від 30 жовтня 2023 року КП «Смілакомунтеплоенерго» та відмови від надання зазначеній у ній документів, до клопотання про витребування доказів не додано.

Ч. 1 ст. 76 ЦПК України зазначає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідачем у клопотанні про виребуваня доказів не зазначано, яким чином зазначені докази можуть підтвердити чи спростувати наявність обставин, що мають значення для вирішення справи.

Клопотання відповідача про витребування доказів зумовлене поданням ним зустрічної позовної заяви та необхідністю зазначених ним доказів на підтвердження його позовних вимог до КП «Смілакомутеплоенеро».

Однак, у відкритті провадження за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 було відмовлено, відповідно і позовні вимоги у підтвердження яких було подано клопотання, у суду відсутні на розгляді.

Пунктами 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

При поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.

Враховуючи викладене, суд вважає, що клопотання про витребування доказів заявлене ОСОБА_1 не підлягає до задоволення.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про зупинення провадження у справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.6 ч.1 статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Згідно положень п. 6 ч.1 ст. 251 ЦПК України суд не може посилатись на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Під неможливістю розгляду справи слід розуміти неможливість для суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупиняється.

Таким чином, для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, яким чином пов`язана справа, яка розглядається іншим судом, а також, чим саме обумовлюється неможливість розгляду цієї справи. Саме по собі твердження про неможливість розгляду даної справи до розгляду іншої справи не може бути підставою для застосування пункту 6 частини 1 статті 251 ЦПК України.

Зупинення провадження - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких не можливо передбачити їх учинення. Зупинення провадження у справі не повинно призводити до затягування справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 537/3098/17.

Як вбачається із заявленого відповідачем ОСОБА_1 клопотання підставою для зупинення провадження у справі є наявність адміністративної справи № 580/2687/19 про оскарження рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради щодо коригування тарифів на послуги з централізованого опалення та теплову енергію для КП «Смілакомунтеплоенерго». Однак, наявність на розгляді в Черкаському окружному адміністративному суді наведеної справи не створює об`єктивної неможливості розгляду справи №703/2330/22.

Суд також враховує, що Верховний Суд у своїх постановах, зокрема у справах №910/5425/18, від 20 червня 2019 року у справі № 910/12694/18 неодноразово зазначав, що необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.

Однак, як вбачається з інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, що перебуває у вільному доступі, справа № 580/2687/19 призначена до судового розгляду на 30 жовтня 2025 року.

Відповідно до пункту 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», визначаючи наявність передбачених статтею 251 ЦПК України підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 6 частини першої цієї статті - неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

У постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1367цс15 зазначено, що «зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. У справі, яка переглядається, суть спірних правовідносин полягає у вирішенні питання щодо правомірності звільнення з роботи позивача. Проте, вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, яка переглядається, суд на порушення вимог пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК України не вказав конкретну іншу справу та обставину, до вирішення якої зупиняється провадження у справі, у чому саме полягає взаємозв`язок предметів розгляду інших справ, а також у чому полягає передбачена законом неможливість розгляду зазначеної справи до розгляду іншої справи, та зупинив провадження у справі усупереч принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи. При цьому суди взагалі не аналізували та не встановлювали у визначеному законом порядку, чи дійсно від наслідку розгляду іншої справи залежить прийняття рішення у зазначеній цивільній справі».

Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року у справі № 6-1957цс16.

Відповідно до висновків, зазначених у постанові Верховного Суду України № 6-1957цс16 від 01 лютого 2017 року, вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суд повинен враховувати, що зупинення провадження у цивільній справі з мотивів наявності іншої справи, може мати місце тільки в тому разі, коли лише в тій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав вимог у даній справі чи умов, від яких залежить можливість її розгляду, і з`ясувати, чи дійсно від наслідків розгляду зазначеної цивільної справи залежить прийняття рішення у цій цивільній справі.

Правові висновки щодо необхідності зазначення обґрунтування зупинення провадження у справі та необхідності дотримання розумних строків розгляду справи зазначені у Постанові Верховного Суду у справі № 308/5006/16-ц від 27 лютого 2019 року та у Постанові Верховного Суду у справі № 1522/27468/12 від 07 листопада 2018 року.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 357/10397/19 (провадження № 61-5752сво21) вказано, що: «метою зупинення провадження у справі згідно з п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК Україниє виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення.

З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.

Разом із тим, необхідно враховувати, що відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Ознайомившись із мотивами викладеними в клопотанні про зупинення провадження в справі, суд вважає, що підстави для обов`язкового зупинення провадження у справі, передбачені положеннями ч.1 ст. 251 ЦПК України, відсутні, оскільки зазначені у заяві мотиви неможливості розгляду цієї справи до вирішення справи в порядку адміністративного судочинства за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Смілянської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, не свідчать про об`єктивну неможливість розгляду справи за позовом про стягнення заборгованості за договором про надання послуг.

Суд вважає, що зупинення провадження у даній справі без обґрунтованого доведення обставин такого зупинення призведе до порушення законних прав позивача.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявникау справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідллендер проти Франції»).

Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Враховуючи викладені обставини, суд не вбачає правових підстав для зупинення провадження у справі, а тому у задоволенні клопотання відповідача слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.ст. 251, 260, 261, 274, 277, 353, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження - відмовити.

У задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про витребування доказів - відмовити.

У задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала суду окремому оскарженню не підлягає, заперечення на ухвалу можуть бути включенні до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя : В.О. Прилуцький