ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 525/1238/23 Номер провадження 22-ц/814/1629/25Головуючий у 1-й інстанції Прасол Я.В. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Чумак О.В.,

суддів Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.,

за участі секретаря Галушко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 18 грудня 2024 року (повний текст рішення складено 30 грудня 2024 року)

у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої органом, що здійснює досудове розслідування, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся досуду з позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої органом, що здійснює досудове розслідування, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 .

Позов обґрунтовано тим, щовін є власником будинковолодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2015 року випуску.

10.05.2023 у належному позивачу будинковолодінні після 15 години у його відсутність та відсутність його дружини, невідомі особи одягнені у форму працівників Національної поліції України, шляхом використання декількох одиниць спеціальної важкої та іншої техніки, умисно механічно пошкодили ворота домогосподарства, проникли на територію домоволодіння, грубо перемістили з місця стоянки належний йому автомобіль, умисно завдавши значних механічних пошкоджень.

Такими діями працівників поліції йому було завдано значної майнової шкоди через пошкодження майна. За діагностування та ремонт пошкоджених воріт позивачем було сплачено ФОП ОСОБА_3 27423 гривні.

Вартість ремонту транспортного засобу, згідно Звіту №300 про оцінку майна (визначення вартості відновлювального ремонту з врахуванням зносу), станом на 10.05.2023 становить 74052,33 грн. Крім того, вартість робіт по незалежній оцінці автомобіля становить 5000 грн.

Загальна сума збитків, яких зазнав внаслідок пошкодження майна позивач становить 106475 грн. 33 коп.

Просив стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь на відшкодування завданої йому службовими особами ГУНП в Полтавській області майнової шкоди в сумі 106475 грн. 33 коп., а також понесені ним судові витрати.

Рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 18 грудня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої органом, що здійснює досудове розслідування (в порядку ст. 56 Конституції України), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та невірної оцінки доказів. Зазначає, що працівники поліції умисно проводили обшук знаючи що його та ОСОБА_2 не було вдома. Вказує на непраомірність дій працівників поліції, що обумовлена не залученням його до участі у проведенні обшуку з метою надання добровільного доступу. Вважає, що перед слідчими стояла мета показового знищення його майна у спосіб зафіксований на відеозаписі. Однак суд першої інстанції не надав належної оцінки відеозапису наданому позивачем на підтвердження заподіяної шкоди. Звертає увагу, що відповідачі не спростували завданий йому розмір шкоди, власних оцінок не проводили.

Крім того, суд першої інстанції безпідставно послався на неоскарження ним дій слідчого, оскільки в ухвалі про обшук зазначено, що вона не підлягає оскарженню.

У відзивах на апеляційну скаргу ГУ НП в Полтавській області та Державна казначейська служба України посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

ОСОБА_1 будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи до суду не з`явився.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Приймаючи до уваги те, що позивач був повідомлений про день та час розгляду справи, у судове засідання не з`явився, доказів поважності причин неявки не подав, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників відповідачів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5-6, 7).

Автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Transporter» реєстраційний номер НОМЕР_1 належить ОСОБА_1 (а.с. 8).

26.04.2023 у кримінальному провадженні №0000084 від 09.02.2022 на підставі ухвали слідчого судді №541/1665/22 від 24.04.2023 було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого було виявлено автомобіль марки «ЗИЛ 130» номер шасі НОМЕР_2 , двигун № НОМЕР_3 , автомобіль залишено для зберігання на місці виявлення (а.с. 9-11, 97-101).

10.05.2023 у кримінальному провадженні №0000084 від 09.02.2022 на підставі ухвали слідчого судді №541/1665/22 від 08.05.2023 було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 у ході якого було виявлено та вилучено автомобіль марки «ЗИЛ 130»днз НОМЕР_4 (а.с. 102-105, 109).

Згідно накладних №27/06/02 та №27/06/01 від 27.06.2023 виданих ФОП ОСОБА_3 вартість діагностування та транспортних витрат ОСОБА_1 становить 1880 грн.; вартість комплектуючих для ремонту, транспортних витрат та робіт по заміні комплектуючих воріт становить 25543 грн. (а.с. 12, 13).

Відповідно до звіту №300 про оцінку майна (визначення вартості відновлювального ремонту з врахуванням зносу) автомобіль «VolkswagenTransporter» реєстраційний № НОМЕР_1 ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи» вартість відновлювального ремонту, з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу, без ПДВ на автозапчастини становить 74052 грн. 33 коп., дата оцінки 17.05.2023 (а.с. 14-47).

Вартість робіт по незалежній експертній оцінці становить 4000 грн., транспортні витрати 1000 грн., разом 5000 грн., що підтверджується актом прийому-передачі робіт по незалежній оцінці (а.с. 48).

Згідно ухвали слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 29.05.2023 зобов`язано прокурора Миргородської окружної прокуратури внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_1 від 19.05.2023 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України (а.с. 49-50).

Також колегія суддів було досліджено наявні в матеріалах справи відеозаписи.

При розгляді справи судом першої інстанції в якості свідків були допитані ОСОБА_4 та ОСОБА_5 які пояснили, що вона є поліцейським, які прибули на виклик щодо пошкодження майна, по АДРЕСА_1 . Позивач з дружиною повідомили, що у них було пошкоджено майно. Від позивача та його дружини були відібрані пояснення. ОСОБА_4 зазначив, що йому показали автомобіль марки «VolkswagenTransporter», на якому були наявні пошкодження. ОСОБА_5 вказав, що ворота були механічні та не зачинялися. При цьому, пояснили, що свідками події вони не були та їм не відомо, чи були ворота та автомобіль пошкоджені раніше.

Допитана, як свідок ОСОБА_2 , вказала, що вони з чоловіком покинули домоволодіння, вдома була сестра і малолітня дитина. Вони з чоловіком спостерігали по камерах відеонагляду те, що відбувалося у них вдома. Поліцейські підігнали маніпулятор, кинули стрілу, якийсь чоловік в цивільному одязі переліз через паркан, різаком зрізав замок з воріт, автомобіль «VolkswagenTransporter» заважав, вони почали його «чалити». Маніпулятором переставляли, при цьому авто двічі падало, потім почали відтягати. Якби слідчий зателефонував, то вони з чоловіком відчинили б ворота і не було б необхідності пошкоджувати майно. Унаслідок протиправних дій працівників поліції на автомобілі утворилися вм`ятини, подряпини, був зрізаний замок, а внаслідок людської сили на воротах був зламаний механізм: рейка зігнулася, ролики розпалися, була пошкоджена труба водогону, внаслідок чого довелося повністю змінювати ввід. Повідомила, що вона є фізичною особою підприємцем, відсутність автомобіля на протязі двох тижнів, призвело до значних витрат, дитина не мала можливості їздити до репетиторів, в басейн. Самостійних позовних вимог вона не заявляє.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Нормами статті 7 Закону України «Про національну поліцію» передбачено, що під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації. Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією України і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції. Здійснення заходів, що обмежують права та свободи людини, має бути негайно припинене, якщо мета застосування таких заходів досягнута або немає необхідності подальшого їх застосування.

Статтею 8 Закону України «Про національну поліцію» визначено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Поліцейському заборонено виконувати злочинні чи явно незаконні розпорядження та накази. Накази, розпорядження та доручення вищих органів, керівників, посадових та службових осіб, службова, політична, економічна або інша доцільність не може бути підставою для порушення поліцейським Конституції та законів України.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що статті 1173 і 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, ці норми не заперечують обов`язкової наявності інших складових цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірних дій цього органу, наявності шкоди та причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 Цивільного кодексу України (аналогічна правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18)), постанові Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 916/978/19).

Доведення факту наявності таких збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Причинний зв`язок, як обов`язкова умова відповідальності за заподіяні збитки, полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки (пункти 6.15, 6.16 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18)).

Вказана правова позиція спростовує доводи викладені в апеляційній скарзі щодо покладення обов`язку на відповідача спростувати обставини викладені в позовній заяві.

Відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частина 1 та 2 статі 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно частини 6 та 7 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Частинами 1 та 2 статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження заподіяння йому матеріальної шкоди неправомірними діями працівників поліції.

Так сам факт переміщення транспортного засобу не є достатнім доказом того, що пошкодження автомобіля відбулися саме в наслідок вказаних дій, не були заподіяні автоміблю раніше чи після проведення обшуку. Крім того, в день проведення обшуку пошкодження автомобіля не були зафіксовані, а експертом автомобіль оглянуто лише 17 травня 2023 року. тоді як обшук проведено 26 квітня 2023 року.

На підтвердження пошкодження механізму воріт позивачем надано лише накладні за діагностування та ремонт воріт, проте відсутні дані щодо характеру пошкодження та можливих причин пошкодження. Крім того, діагностика та ремонт були проведені 27 червня 2023 року, тобто через 2 місяці після обшуку.

З наданих сторонами відеозаписів вбачається, що при проведенні обшуку було здійснено переміщення транспортного засобу «VolkswagenTransporter» реєстраційний номер НОМЕР_1 . Однак відео не містить очевидних ознак пошкодження транспортного засобу та не зафіксовано пошкодження зазначені позивачем. Крім того, з вказаних відеозаписів вбачається, що ворота були відкриті шляхом зрізання замка, при цьому жодних дій, які б свідчили про пошкодження працівниками поліції механізму воріт не зафіксовано.

Колегія суддів звертає увагу, що саме на позивача покладається обов`язок доведення своїх позовних вимог, факту наявності збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками.

Надаючи правову оцінку наявним в матеріалах справи доказам в їх сукупності суд апеляційної інстанції погоджується з висновками, викладеними в оскаржуваному рішенні щодо недоведеності ОСОБА_1 своїх позовних вимог.

У свою чергу недоведеними є твердження скаржника щодо умислу працівників поліції на пошкодження майна позивача, оскільки останнім не надано жодних доказів на їх підтвердження.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи. Рішення суду прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Зважаючи на наведене апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється при розгляді цієї апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 18 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 03 жовтня 2025 року

Головуючий О.В. Чумак

Судді Ю.В. Дряниця

Л.І. Пилипчук