Справа № 405/1288/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2025 Подільський районний суд міста Кропивницького в складі:

головуючої судді Шевченко І. М..

секретар судового засідання Мишевець Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів (боргу) за отриману послугу з централізованого теплопостачання, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів (боргу) за отриману послугу з централізованого теплопостачання, просив суд стягнути з відповідача на користь підприємства борг за послугу теплопостачання у сумі 127 913,34 грн., 3% річних, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України у розмірі 14 590,47 грн., індекс інфляції, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України у розмірі 47 402,00 грн. Загальна сума боргу становить 189 905,81 грн., а також судовий збір по сплаті судового збору у розмірі 3 028,00 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів від 21.08.2019 року № 830, Закону України «Про теплопостачання» та Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надає споживачам послугу з теплопостачання.

Відповідач проживає у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з рішенням Кропивницької міської ради від 02.02.2021 № 78 «Про перейменування Комунального підприємства «Теплоенергетик» та затвердження статуту у новій редакції», Комунальне підприємство «Теплоенергетик» перейменовано в Комунальне підприємство «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради.

Шляхом подачі теплової енергії за вказаною адресою сторони фактично вступили в договірні відносини, проте відповідач протягом тривалого часу за надані послуги не розраховувалася, у зв`язку з чим станом на січень 2024 року виникла заборгованість за послуги централізованого постачання в сумі 127 913,34 грн., за період з вересня 2004 року по грудень 2023 року включно.

Відповідач заборгував підприємству кошти за надані послуги, добровільно борг не погашає, що змушує звернутися в суд із вказаними позовом.

Ухвалою судді Ленінського районного суду міста Кіровограда від 01.05.2024 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

Ухвалою судді Ленінського районного суду міста Кіровограда від 08.11.2024 року задоволено клопотання позивача про заміну відповідача ОСОБА_2 на ОСОБА_1 .

26.03.2025 року від відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності в порядку ст. 267 ЦК України та клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні для пошуку відповідних документів і надання їх до суду.

03.04.2025 року позивачем подано заперечення на заяву про застосування строків позовної давності, в якій зазначено, що застосування строків давності не підлягає задоволенню в період з 12.03.2017 року з причин оголошення карантину та воєнного стану.

Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не сповістили, до суду подали заяви про розгляд справи без їх участі.

За правилами частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Вивчивши матеріали справи, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом установлено, що Комунальне підприємство «Теплоенергетик», відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів від 21.08.2019 року № 830, Закону України «Про теплопостачання» та Закону України «Про житлово-комунальні послуги» , надає споживачам послугу з централізованого теплопостачання.

Відповідач ОСОБА_1 є власником житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою з Державного реєстру речових прав №394375981 від 11.09.2024 року, а відтак був споживачем теплової енергії, що надавалася до вказаного житла постачальником Комунальне підприємство «Теплоенергетик».

Шляхом подачі теплової енергії за вказаною адресою сторони фактично вступили в договірні відносини, проте відповідач ОСОБА_1 протягом тривалого часу за надані послуги не розраховувався, у зв`язку з чим виникла заборгованість за послуги централізованого постачання в сумі 127 913,34 грн. станом на січень 2024 року, за період з вересня 2004 року по грудень 2023 року включно.

Загалом за період з 12.03.2017 року по грудень 2023 року загальна заборгованість перед КП «Теплоенергетик» КМР» за надані послуги з теплопостачання становить 88 156,90 грн. загальний борг станом на 01.01.2024 року складає 127 913,34 грн.

На підставі ст. 625 ЦК України КП «Теплоенергетик» КМР» нарахував на прострочену заборгованість індекс інфляції та три проценти річних.

Проаналізувавши у сукупності норми законодавства та матеріали справи, суд дійшов висновку, що наявність правовідносин між позивачем і відповідачами з кореспондуючими цим правовідносинам правами та обов`язками підтверджується діями сторін, а саме: позивач здійснював надання житлово-комунальних послуг до помешкання відповідачів (теплопостачання), а відповідач отримував і користувався цими послугами. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Як передбачено ст. 4 ЦПК України , кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст. 12 , 81 ЦПК України , кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України ). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України ).

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення між учасниками цивільних відносин прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу , інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України ).

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України ).

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» .

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року № 2189-УІІІ споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, що викладено у правовій позиції Верховного Суду у справі № 638/11034/15-ц (постанова від 10.12.2018 року) та Верховного Суду України у справі № 6-2951цс15 (постанова від 20.04.2016 року).

Нормами ст. 162 ЖК України визначено обов`язок власника оплачувати всі комунальні послуги вчасно, в тому числі і послуги теплопостачання.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та п.1 ст. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.05 року № 630 споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановленні договором або законом. Окрім цього за приписами ч.6 ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Як зазначено позивачем з вересня 2004 року по грудень 2023 року включно відповідачу було надано послугу з централізованого теплопостачання за вказаною вище адресою, за яку сплачено не було. Станом на січень 2024 року за відповідачем рахується заборгованість перед підприємством за надані послуги централізованого теплопостачання в сумі 127 913,34 грн.

В свою чергу, відповідачем подана заява про застосування строків позовної давності з якою ознайомлено позивача.

Відповідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до частин 3, 4, 5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин.

Згідно норм ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого зобов`язання. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Постановою Кабінету міністрів від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин.

Постановою Кабінету міністрів від 27 червня 2023 року №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» було відмінено карантин з 30 червня 2023 року на всій території України.

Законом України від 30 березня 2020 року №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві положення» ЦК України було доповнено, зокрема пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Відповідно до підпункту 2 пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким доповнено розділ «Прикінцеві положення» ЦК України пунктом 19 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 на території України введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який продовжено згідно зі змінами, внесеними Указами Президента.

Представник позивача звернувся до суду із позовом 27.02.2024 року, при цьому просить стягнути з відповідачів заборгованість, що виникла за період часу із вересня 2004 року по грудень 2023 року. Водночас в цей період діяли норми, якими дія строків позовної давності призупинялася. Таким чином, задоволенню підлягають вимоги позивача про стягнення заборгованості лише частково.

Враховуючи вищевикладене, заборгованість відповідачів перед підприємством за отриману послугу централізованого теплопостачання з врахуванням застосування строків позовної давності підлягає задоволенню лише за період з 12.03.2017 року по 31.12.2023 року та складає в загальній сумі 102 960,41, з яких: основний борг в сумі - 88 156,90 грн., інфляційні втрати в сумі 10 511,21 грн. та 3% річні в сумі 4 292,30 грн.

Доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати, відповідачі не надали.

У відповідності до ст. 625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також, три відсотки річних від простроченої суми.

З урахуванням вищевказаного, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому стягненню на користь позивача з відповідача підлягають судові витрати в сумі 3 028,00 грн.

Керуючись ст. 7 , 12 , 17 , 18 , 76 , 141 , 259 , 263-265 ЦПК України , суд

ВИРІШИВ:

Позов Комунального підприємства «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів (боргу) за отриману послугу з централізованого теплопостачання, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради» заборгованість за послуги теплопостачання в загальній сумі 102 960,41 грн., з яких: основний борг в сумі 88 156,90 грн.; 3% річних в сумі 4 292,30 грн.; інфляційні втрати в сумі 10 511,21 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради» витрати по сплаті судового збору у розмірі по 3 028,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Комунальне підприємство «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради», , місцезнаходження: 25030, м. Кропивницький, вул. Сергія Гришина, будинок № 23/16.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Подільського

районного суду

міста Кропивницького Ірина Миколаївна Шевченко