Справа № 450/3861/24 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/811/1257/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Підлужного В.І.,

з участю: апелянта ОСОБА_1 та його представника адвоката Шлянти Н.Р., представника третьої особи Сидор З.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Шлянти Надії Романівни на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 03 березня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Виконавчого комітету Підберізцівської сільської ради Львівського району Львівської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

в серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом, у якому просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 09 червня 2020 року між сторонами зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 лютого 2022 року. В період перебування позивача та відповідача у шлюбних стосунках, у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з ним і перебуває на його утриманні. Відповідач в грудні 2020 року покинула дитину, переїхавши проживати до іншого чоловіка по сусідству. В подальшому ОСОБА_2 переїхала у м. Львів до чергового співмешканця. В серпні 2021 року відповідач звернулась до Служби у справах дітей Пустомитівської міської ради із заявою про її участь у вихованні малолітнього сина, якій рішенням Виконавчого комітету Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 403 від 07 жовтня 2021 року визначено порядок участі матері у вихованні дитини, однак за вказаний період часу остання навідувалась до сина приблизно двічі чи тричі. Окрім цього, ОСОБА_2 отримувала соціальні виплати по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, однак грошові кошти надсилала на утримання сина після довготривалих нагадувань, частину з яких ним не було отримано. Таким чином, відповідач не виконує покладених на неї законом батьківських обов`язків та повністю ухилилась від виконання таких, не піклується про фізичний та духовний розвиток сина, стан його здоров`я, не забезпечує щоденних потреб дитини та не надає належної матеріальної допомоги. Крім цього, просив стягувати з відповідача на його користь аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. З огляду на вказане, просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 03 березня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1 адвокат Шлянта Надія Романівна.

З рішенням суду не погоджується, вважає, що при його винесенні судом неповно встановлено та досліджено обставини, які мають значення для справи та невірно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Те, що суд вважає мотивом подання позову уникнення мобілізації є упередженим ставленням, тобто базується лише на домислах суду та суперечить вимогам процесуального законодавства щодо мотивованості судового рішення, оскільки усі підстави для позбавлення батьківських прав матері ОСОБА_2 наведені у позові та підкріплені відповідною доказовою базою.

На спростування висновків суду щодо ухилення від мобілізації наголошує, що мотивом подання позову є можливість Позивача отримувати соціальну допомогу як батько-одинак згідно з Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», яка була б дуже доречною, так як з довідок про доходи від 14.03.2024 №0000-000022; 14.03.2024 №0000-000023; 14.03.2024 №0000-000024 зрозуміло, що його місячний дохід становить мінімальну, або наближену до мінімальної, заробітну плату.

Наголошує на тому, що усі наведені позивачем факти щодо участі матері ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_3 мають належне документальне підтвердження, а саме: Копія Довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №77 від 13.03.2024 року, Копія Акту обстеження житлово-побутових умов від 13.03.2024 року, Копія Довідки №1 від 15.04.2024 року, виданої ЗДО с. Чижиків «Дивосвіт», Копія Характеристики на вихованця ЗДО с. Чижиків «Дивосвіт» від 15.04.2024 року, Копія Характеристики, виданої сімейним лікарем педіатром, Копія Довідки №10 від 11.03.2024 року, виданої ТзОВ «Винниківська тютюнова фабрика», Копія Довідки про доходи №0000-000022 від 14.03.2024 року, виданої ТзОВ «Винниківська тютюнова фабрика», Копія Характеристики №02/17-35 від 13.03.2024 року, виданої Старостою Чижиківського старостинського округу Підберізцівської сільської ради, Копія Листа Підберізцівської сільської ради №01-27/55 від 27.06.2024 року, Копія Рішення Виконавчого комітету Підберізцівської сільської ради №13-3-2024 від 20.06.2024 року, Копія Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав матері ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 .

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким позов задоволити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_1 та його представника адвоката Шлянти Н.Р., представника третьої особи Сидор З.В., перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не доведено необхідність позбавлення батьківських прав відповідача, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити. У задоволенні позовної вимоги про стягнення аліментів суд також вважав що слід відмовити, оскільки така є похідною від вимоги про позбавлення батьківських прав, яка не підлягає до задоволення.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 09 червня 2020 року, який розірвано рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 03 листопада 2022 року.

Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 01 жовтня 2020 року Чижиківським старостинським округом Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої старостою Чижиківського старостинського округу Підберізцівської сільської ради Львівського району Львівської області Пухальським М.П., вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 , проживають і зареєстровані позивач ОСОБА_1 , його син ОСОБА_3 та інші члени сім`ї.

Долученими до матеріалів позовної заяви характеристиками вбачається, що позивач ОСОБА_1 характеризується з позитивної сторони.

У характеристиці на вихованця закладу дошкільної освіти с. Чижиків «Дивосвіт» за підписом вихователя ОСОБА_4 та в.о. директора О. Боцій, зазначено, що ОСОБА_3 з 28 березня 2024 року відвідує молодшу групу «Бджілки» у ЗДО «Дивосвіт». Дитину приводить і забирає із закладу батько.

Рішенням виконавчого комітету Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 403 від 07 жовтня 2021 року визначено побачення матері ОСОБА_2 з малолітнім сином ОСОБА_3 , як спосіб її участі у вихованні дитини, та встановлено порядок побачень, а саме 2 дні на тиждень (визначаються за спільною згодою батьків) по 3 години у присутності батька, за місцем його проживання АДРЕСА_1 . Контроль за виконанням даного рішення покладено на начальника служби у справах дітей Підберізцівської сільської ради Балу О.Є.

З висновку органу опіки та піклування Підберізцівської сільської ради Львівського району Львівської області, затвердженого рішенням № 13-3-2024 виконавчого комітету Підберізцівської сільської ради Львівського району Львівської області від 20 червня 2024 року, встановлено, що заслухавши пояснення батька ОСОБА_1 та матері ОСОБА_2 , остання з яких у телефонному режимі повідомила, що не зможе бути присутньою на засіданні комісії через її зайнятість, комісія вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до її сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказаний висновок мотивований тим, що зі слів батька ОСОБА_1 мати ОСОБА_2 в грудні 2020 року покинула шестимісячну дитину, переїхавши проживати до іншого чоловіка по сусідству. Через рік ОСОБА_2 переїхала у м. Львів до чергового співмешканця, після чого не навідувалась до дитини два роки. Рішенням Виконавчого комітету Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 403 від 07 жовтня 2021 року ОСОБА_2 визначено порядок її участ у вихованні дитини, однак за вказаний період часу остання навідувалась до сина приблизно двічі чи тричі. На даний час мати дитини не бачить сина, не цікавиться його життям та не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не відвідує сина та не спілкується з дитиною. Таким чином, ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, стан здоров`я, не забезпечує його щоденних потреб, третій рік проживає окремо від дитини та протягом двох років не бере участі у вихованні сина.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто перелік підстав батьківських прав є вичерпним.

Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 як на підставу позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 посилався на те, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, стан здоров`я, не забезпечує його щоденних потреб, третій рік проживає окремо від дитини та протягом двох років не бере участі у вихованні сина.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Також у своїй практиці, зокрема у справі «М.С. проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише за наявності вини у їхніх діях. Питання щодо сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини.

Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

Такий правовий висновок неодноразово викладений Верховним Судом у постановах, зокрема від 24 жовтня 2024 року в справі № 199/3287/23, від 20 березня 2024 року в справі № 204/2097/22, від 07 лютого 2024 року в справі № 455/307/22 та інших.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, від 28 лютого 2024 року в справі № 303/4697/22, від 12 лютого 2024 року в справі № 202/1931/22 та інші).

Зважаючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Колегія суддів погоджується, що наразі позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 не буде ґрунтуватися на суттєвих і достатніх причинах у контексті національного законодавства та практики ЄСПЛ та є передчасним.

Проте встановлені обставини справи вказують на наявність підстав для того, щоб попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Колегія суддів звертає увагу, що залишення поза увагою попередження суду про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків в подальшому може бути визнано достатньою підставою для позбавлення батьківських прав (постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, від 06 березня 2024 року в справі № 317/2256/22, від 09 червня 2023 року в справі № 591/6037/21).

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення аліментів, суд першої інстанції вважав, що така вимога є похідною від вимоги про позбавлення батьківських прав, яка не підлягає до задоволення.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Стягнення аліментів є самостійною вимогою і не пов`язане з питанням позбавлення батьківських прав.

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Колегія суддів вважає, що стягнення аліментів на сина в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку забезпечить належний фізичний та моральний розвиток дитини, не суперечитиме законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме його потребам.

Частиною 1 ст.191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Також, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на зазначене, з ОСОБА_2 слід стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 3 028 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шлянти Надії Романівни задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 03 березня 2025 року скасувати.

Постановити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Виконавчого комітету Підберізцівської сільської ради Львівського району Львівської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від її заробітку (доходу) щомісячно починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 12 серпня 2024 року.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 3 028 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 15 жовтня 2025 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.