ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9196/25 Справа № 175/3261/21 Суддя у 1-й інстанції - Васюченко О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
УХВАЛА

13 жовтня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.,

суддів Макарова М.О., Свистунової О.В.,

ознайомившись із апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Міське управління справами» Дніпропетровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Дніпровська міська рада про поновлення на роботі, стягнення мінімального заробітку за весь час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до КП «Міське управління справами» Дніпропетровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Дніпровська міська рада про поновлення на роботі, стягнення мінімального заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Не погодившись із вказаним рішення суду від 29 листопада 2021 року, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу 04 серпня 2025 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18 серпня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2021 року - залишено без руху та надано строк для усунення вказаних недоліків у зазначені в ухвалі строки, із зазначенням того, що апеляційна скарга на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2021 року подана апелянтом ОСОБА_1 з пропуском строку на апеляційне оскарження рішення суду та із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду апелянт не звертався, та апелянту надано строк для звернення із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду із зазначенням причин пропуску цього строку та підстав для його поновлення.

18 серпня 2025 року ОСОБА_1 надав заяву про усунення недоліків, надав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду від 29 листопада 2021 року, в обґрунтування якого ОСОБА_1 посилався на те, що перебуваючи на строковій службі з 2020-2021 роках, в суді першої інстанції на підставі довіреності від 09 вересня 2021 року його інтереси представляв його батько ОСОБА_2 . Строкова служба в прикордонних військах у нього закінчилася в грудні 2021 року, але весь час як до початку вторгнення рф на територію України, він перебував на військовому навчанні в якості старшого солдата так і з початку вторгнення рф по теперішній період часу він перебуває на захисті України, безпосередньо на лінії фронту. Його представник за довіреністю ОСОБА_2 не зміг продовжувати представництво його інтересів у зав`язку із хворобою.

Слід зазначити, доказів на підтвердження вказаних обставин, апелянт суду не надав.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05 вересня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2021 року - залишено без руху з тих підстав, що оскаржене рішення суду від 29 листопада 2021 року отримав представник позивача за довіреністю ОСОБА_2 07 квітня 2022 року, що підтверджено заявою про видачу рішення суду, з відміткою про отримання, та надано строк для усунення вказаних недоліків у зазначені в ухвалі строки, для звернення із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду із зазначення інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Копію ухвали суду від 05 вересня 2025 року про залишення апеляційної скарги без руху було надіслано ОСОБА_1 на його електронну адресу та отримано ним 08 вересня 2025 року (а.с.191).

Слід зазначити, недоліки апеляційної скарги, зазначені в ухвалі суду від 05 вересня 2025 року про залишення апеляційної скарги без руху, апелянтом усунуті не були.

Частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші обмеження прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожна особа має право на справедливий та публічний розгляд своєї справи в розумний термін незалежним і неупередженим судом, який визначений законом, що вирішить будь-які цивільні суперечки або встановить обґрунтованість будь-яких кримінальних обвинувачень, які проти неї висунуті.

Право на справедливий судовий розгляд, що гарантується пунктом 1 статті 6, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав («Белеш та інші проти Чеської Республіки», § 49).

Кожен має право на судовий розгляд справи, що стосується його «цивільних прав та обов`язків». Таким чином, у пункті 1 статті 6 Конвенції представлено «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле («Голдер проти Сполученого Королівства», § 36).

«Право на суд» та право на доступ до суду не є абсолютними. Права можуть бути обмежені, але лише таким способом та до такої міри, що не порушують зміст цих прав («Де Жуфр де ла Прадель проти Франції», § 28, і «Станєв проти Болгарії», § 229).

Стаття 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Стаття 354 ЦПК України передбачає, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Частина третя статті встановлює, що строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

За частиною другою статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1. подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

2. пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Стаття 17 ЦПК України містить норму, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Склад учасників справи визначається статтею 42 ЦПК України. Зокрема, у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. У наказному провадженні учасниками справи є заявник та боржник. У справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи.

Велика Палата Верховного Суду погодилася з тим, що для реалізації права на подання апеляційної скарги визначальним є не стільки участь заявника у всіх засіданнях суду, скільки отримання ним повного судового рішення, адже без ознайомлення з повним судовим рішенням неможливо зрозуміти мотиви суду, з яких він виходив, ухвалюючи рішення, а отже, неможливо сформулювати підстави апеляційної скарги.

ЄСПЛ сформував практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Такий підхід є складовою частиною принципу правової визначеності у площині запобігання перегляду остаточних судових рішень за відсутності вагомих для цього підстав.

Зокрема, ЄСПЛ у справах «Світлана Науменко проти України», «Трегубенко проти України», «Праведна проти Росії», «Желтяков проти України» зазначає, що у випадках перегляду судових рішень як у порядку нагляду, так і у зв`язку з нововиявленими обставинами національним судам необхідно забезпечувати дотримання учасниками справи встановлених строків та не допускати того, щоб за допомогою таких процесуальних механізмів, як продовження строку на оскарження, було порушено принцип правової визначеності.

Норма про відмову у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення (частина друга статті 358 ЦПК України), на переконання Великої Палати Верховного Суду, не порушує саму сутність права доступу до правосуддя, а запровадження наведеного процесуального строку відповідає завданням цивільного судочинства та основним засадами (принципами) цивільного судочинства, зокрема таким, як: «змагальність сторін» (кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій) та «неприпустимість зловживання процесуальними правами» (учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається).

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до КП «Міське управління справами» Дніпропетровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Дніпровська міська рада про поновлення на роботі, стягнення мінімального заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Вказане рішення суду від 29 листопада 2021 року отримав представник позивача за довіреністю Шевченко М.І. 07 квітня 2022 року, що підтверджено заявою про видачу рішення суду, з відміткою про отримання (а.с. 129).

Участь сторони в судовому процесі через свого представника (адвоката), що є правом сторони, дозволяє суду здійснювати офіційну процесуальну комунікацію із цим представником, відтак застосовувати до учасника справи, від імені якого цей представник діє, передбачені процесуальним законом наслідки, якщо виникнуть відповідні підстави.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 липня 2024 року у справі № 9901/236/21 (провадження № 11-102заі24).

Якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє (частина сьома статті 272 ЦПК України).

Таким чином, представник позивача за довіреністю Шевченко М.І., отримавши 07 квітня 2022 року копію оскарженого рішення суду від 29 листопада 2021 року, позивач ОСОБА_1 не були обмежені у праві на оскарження рішення суду від 29 листопада 2021 року у встановлений законом строк.

Позивачем ОСОБА_1 не надано апеляційному суду доказів на підтвердження того, що з 07 квітня 2022 року він та його представник за довіреністю ОСОБА_2 не мали обєктивної можливості подати апеляційну скаргу на рішення суду від 29 листопада 2021 року у встановлені законом строки.

Згідно із частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії», заява № 11681/85, пункт 35, від 16 лютого 2017 року у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06).

У справі «Бодю проти Республіки Молдова» у рішенні від 18 липня 2019 року, § 23, суд вважає, що дозвіл Г. подати апеляцію з питань права через значний проміжок часу та за відсутності будь-якого правдоподібного пояснення того, чому вона не могла подати її раніше, зводить нанівець весь судовий процес, який завершився остаточним судовим рішенням, яке підлягає виконанню. Таким чином Верховний Суд порушив принцип правової визначеності та право заявника на справедливий розгляд відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції.

У справі «Пономарьов проти України» у рішенні від 03 квітня 2008 року, № 3236/03, § 41, суд зазначає, що ця справа стосується не екстраординарного перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду в порядку нагляду чи за нововиявленими обставинами (див., серед інших справ, рішення у справі «Трегубенко проти України», заява № 61333/00, пункти 3438, рішення від 02 листопада 2004 року; та рішення у справі «Праведная проти Росії», заява № 69529/01, пункти 2734, рішення від 18 листопада 2004 року), а відновлення провадження через значний період часу шляхом поновлення строку на ординарне апеляційне оскарження. Суд зазначає, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, як у цій справі, де нібито складне економічне становище перешкоджало відповідачу сплатити державне мито (див. пункти 19 та 20 вище), таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, як і перегляд в порядку нагляду. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див. mutatis mutandis, рішення від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», заява № 8371/02, пункт 27, та рішення від 14 жовтня 2003 року «Трух проти України» (ухвала), заява № 50966/99). У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків.

З урахування наведеного, враховуючи ч. 2 ст. 358 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до КП «Міське управління справами» Дніпропетровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Дніпровська міська рада про поновлення на роботі, стягнення мінімального заробітку за весь час вимушеного прогулу, у зв`язку пропуском строку на апеляційне оскарження рішення суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.358 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Міське управління справами» Дніпропетровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Дніпровська міська рада про поновлення на роботі, стягнення мінімального заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий І.А. Єлізаренко

Судді: М.О. Макаров

О.В. Свистунова