Житомирський апеляційний суд
Справа №294/639/25 Головуючий у 1-й інст. БІЛЕРА І. В.
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Борисюка Р.М., Галацевич О.М.,

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Житомирі цивільну справу №294/639/25 за позовом акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою представника акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» Гайдо Олени Валеріївни на ухвалу Чуднівського районного суду Житомирської області від 18 червня 2025 року, постановлену під головуванням судді Білери І.В. в м. Чуднові,

в с т а н о в и в :

У червні 2025 року акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 191371,37 грн.

Разом із позовною заявою АТ «Банк Кредит Дніпро» подало заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру та будинок в межах ціни позову, що належать відповідачу на підставі договорів купівлі продажу. Заява обґрунтована тим, що між банком та відповідачем було укладено кредитний договір №5193 від 03.08.2021, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти на споживчі потреби в сумі 130899,62 грн під 0,001 % річних, процентна ставка за користування кредитом на прострочену заборгованість 56,0 % річних, які відповідач зобов`язувався повернути. Однак, позичальник почав порушувати умови кредиту та протягом тривалого часу ухилявся від виконання своїх обов`язків щодо погашення заборгованості, навіть після реструктуризації боргу, яка була проведена шляхом укладення з банком додаткової угоди №1/26082022 від 26.08.2022 року. Враховуючи суму боргу та тривалість порушення з боку ОСОБА_1 умов кредитування, позивачем 10.02.2025 було направлено вимогу про повернення кредиту, в якій акцентувало увагу на наявну на вказану дату заборгованість, а також несприятливих санкціях, які можуть бути застосовані банком в разі подальшого невиконання кредитних зобов`язань з боку відповідача. Однак дана вимога була проігнорована позичальником та борг погашено не було. Таким чином, задля захисту свого порушеного права АТ «Банк Кредит Дніпро» вважає за доцільне застосувати до відповідача такий захід забезпечення позову як накладення арешту на вищезазначені квартиру (належну частку відповідачу) та будинок в межах заявленої в позові сумі, оскільки навіть при зверненні до суду із заявою про стягнення заборгованості, враховуючи поведінку відповідача та виконання кредитних зобов`язань, позивач має небезпідставні побоювання, що позичальник буде і надалі ухилятись від повернення кредитних коштів, а також вчиняти дії, спрямовані на унеможливлення виконання майбутнього рішення по справі.

Ухвалою Чуднівського районного суду Житомирської області від 18 червня 2025 року в задоволенні заяви АТ «Банк Кредит Дніпро» про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, представник АТ «Банк Кредит Дніпро» - Гайдо О.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу постановити нову, якою вжити заходи забезпечення позову. На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що на підтвердження наявності недобросовісності в діях позичальника, АТ «Банк Кредит Дніпро» в заяві про забезпечення позову чітко зазначало, що позивач, до подання позову до суду, надсилав відповідачу вимоги про повернення кредиту, які були ним проігноровані, порушення зобов`язання за кредитом з боку ОСОБА_1 , так і не припинилось. Це свідчило про те, що позичальник ухиляється від виконання умов договору, результатом чого стало подальше збільшення його суми боргу перед Банком, в чому останній вбачає явну недобросовісність відповідача. На підтвердження цих доводів були надані належні, переконливі докази розрахунки заборгованості позичальника, докази надсилання йому засобами поштового зв`язку вимоги про повернення кредиту та сам текст вимоги. Посилання Банку на недобросовісність ОСОБА_1 не є безпідставними твердженнями, а обставинами, що підтверджуються доказами, які позивач надав суду першої інстанції разом із заявою про забезпечення позову. Вони містяться в матеріалах судової справи, як підтвердження того, що Банк намагався вжити досудових заходів врегулювання спору, проте через продовження порушення зобов`язання був вимушений звернутись за судовим захистом. З цього випливає, що подальша можливість ухилення відповідачем від виконання рішення суду на користь позивача є цілком реальною. Банк акцентував увагу суду першої інстанції на тій обставині, що на банківському рахунку відповідача, відкритому в АТ «Банк Кредит Дніпро», грошові кошти були відсутні протягом тривалого проміжку часу, а транзакції не здійснювались з листопада 2023 року, про що надавались відповідні докази. Тобто, позивач просив суд про накладення арешту на нерухоме майно відповідача і додатково з тієї підстави, що мав докази відсутності у ОСОБА_1 на банківському рахунку грошей, які теоретично могли б бути списані в рахунок погашення заборгованості або стягнуті в межах виконавчого провадження. У протилежному випадку, питання забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_1 . Банком би не піднімалось. Суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаній обставині та доказам, які її підтверджують. Отже, не взявши до уваги та не здійснивши належну оцінку наданих АТ «Банк Кредит Дніпро» доказів та представлених доводів недобросовісності дій і відсутності намірів погашення заборгованості відповідача при виконанні кредитних зобов`язань, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність необхідності в забезпеченні позову. Суд першої інстанції не врахував, що право власності ОСОБА_1 на майно є неоспорюваним та беззаперечним, він має можливість розпорядитись ними на свій розсуд і в будь-який момент. Це є очевидним, а тому, для попередження подальших недобросовісних дій з його боку та ефективності судового захисту, АТ «Банк Кредит Дніпро» і звернулось до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача. Доводи Банку підтверджуються позицією Верховного Суду, висловленою в Постанові по справі 905/448/22 від 03.03.2023 року. Суд наголосив, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів, можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін. Схожу позицію Верховний Суд висловив також у Постанові від 07.04.2025 року по справі №915/1386/24. Отже, позивач навів суду першої інстанції переконливі доводи наявності підстав забезпечення позову, які прямо свідчать, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів Банку, за захистом яких він звернувся до суду. Більше того, у постанові від 11.12.2023 по справі 904/1934/23, Верховний Суд, посилаючись на свою вищенаведену позицію, окремо додав, що саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить в суду позивач. Суд першої інстанції, не врахувавши актуальну практику Верховного Суду та доводи Банку щодо підстав забезпечення позову, застосував стосовно позивача завищені стандарти доказування, вказуючи тим самим на відсутність доказів обставин (можливості відчуження майна та коштів), які не потребують доведення. Тобто, йде мова не про припущення Банку, а про реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання майбутнього рішення суду у цій справі. А отже, вимоги заяви про забезпечення позову не є безпідставними. при дослідженні співмірності заходів забезпечення позову позовним вимогам, питання врахування вартості майна, на яке вимагається накласти арешт, залишається на розсуд суду. Тобто суд може як враховувати так і не враховувати вартість майна. Але незалежно від цього, співмірність першочергово визначається співставленням негативних наслідків для відповідача, які можуть настати у разі задоволення заяви про забезпечення позову, з негативними наслідками для позивача, якщо заходи забезпечення позову не будуть застосовані. Тобто, вартість майна, на яке позивачем вимагається накладення арешту, не є визначальним критерієм в питанні відмови чи задоволення заяви про забезпечення позову. Так само вартість майна не є визначальним критерієм для визначення співмірності, і в жодному разі не може з нею ототожнюватись. З цього випливає, що в оскаржуваній ухвалі, суд першої інстанції помилково підмінив поняття співмірності заходів забезпечення позову поняттям вартості майна. Якщо відповідач не погоджується із застосуванням заходів забезпечення позову щодо його майна (коштів), він може звернутись до суду з відповідними доказами, які б підтверджували, що підстав для застосування заходів забезпечення позову в його справі немає. Неспівмірність заходів забезпечення позову може доводитись, зокрема, шляхом подання відповідачем доказів, які б свідчили про реальне настання для нього негативних наслідків у випадку задоволення заяви про забезпечення позову. Стороною відповідача по справі 294/639/25 не було подано жодних доказів, які б підтверджували неспівмірність заявлених заходів забезпечення позову позовним вимогам Банку. На обставинах, які б вказували на істотне обмеження здійснення відповідачем права власності щодо його майна, яке явно не відповідало б завданням забезпечення позову, ОСОБА_1 також не наголошувалось. Натомість позивач у заяві про забезпечення позову акцентував увагу, що заходи забезпечення позову є тимчасовими та співмірними негативним наслідкам, що можуть настати у разі їх невжиття, таким як подальше ухилення від виконання рішення суду, шляхом відчуження нерухомого майна та фактичного створення ситуації, за якої борг буде неможливо стягнути. Це підтверджується і тим, що АТ «Банк Кредит Дніпро» просило суд у вказаній заяві про накладення арешту на майно відповідача до набрання рішенням суду в справі 294/639/25 законної сили.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у забезпеченні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що обставин про реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду заявником не наведено, так само як і не доведено співмірності позовних вимог та забезпечення позову.

Колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суд повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (пункт 1 частини першої статті 150 ЦПК України).

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Судом встановлено, що в провадженні Чуднівського районного суду Житомирської області знаходиться цивільна справа №294/639/25 за позовом Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №5193 від 03.08.2021, який був укладений між сторонами.

Відтак, предметом спору між сторонами є стягнення з ОСОБА_2 на користь товариства заборгованості в розмірі 191 371,37 грн, за кредитним договором №5193 від 03.08.2021 року.

У заяві про забезпечення позову позивач посилається на те, що задля захисту свого порушеного права АТ «Банк Кредит Дніпро» вважає за доцільне застосувати до відповідача такий захід забезпечення позову як накладення арешту на вищезазначену квартиру (належну частку відповідачу) та будинок в межах заявленої в позові сумі, оскільки навіть при зверненні до суду із заявою про стягнення заборгованості, враховуючи поведінку відповідача та виконання кредитних зобов`язань, позивач має небезпідставні побоювання, що позичальник буде і надалі ухилятись від повернення кредитних коштів, а також вчиняти дії, спрямовані на унеможливлення виконання майбутнього рішення по справі.

Статтями 12 та 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приймаючи до уваги, що між сторонами дійсно виник спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, колегія суддів, враховуючи розумність, співмірність, обґрунтованість і обсяг вимог позивача, з метою забезпечення збалансованості інтересів сторін, вважає, що найбільш доцільним буде забезпечення позовних вимог шляхом накладення арешту на житловий будинок.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку інтереси та права відповідача ОСОБА_1 таким забезпеченням не будуть порушені або обмежені, оскільки заходи забезпечення мають виключно тимчасовий характер і після вирішення спору по суті, вони будуть скасовані у випадку ухвалення рішення не на користь позивача, відповідач і надалі зможе реалізувати свої права відносно житлового будинку.

Забезпечення позову, що на період спору зупиняє можливість відчуження нерухомого майна, має запобіжний характер, є достатнім і спрямоване на забезпечення можливості виконання ймовірного рішення суду, недопущення порушень прав осіб, інтересів яких стосується спір, а також прав третіх осіб. В той же час, колегія суддів вважає, що обраний вид забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру буде обмежувати права інших власників квартири.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку про необхідність часткового задоволення вимог заяви АТ «Банк Кредит Дніпро» про забезпечення позову.

За наведених обставин та відповідно до пункту 1 частини 1 статті 376 ЦПК України оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» Гайдо Олени Валеріївни задовольнити частково.

Ухвалу Чуднівського районного суду Житомирської області від 18 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про забезпечення позову задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості шляхом накладення арешту на будинок, що належить ОСОБА_1 на праві власності, загальною площею 100,1 кв.м., житловою площею 47,8 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 15422928, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині у задоволенні заяви відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 14 жовтня 2025 року

Головуючий

Судді