Справа 206/5615/25
Провадження 2-о/206/261/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 року м.Дніпро

Самарський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Малихіної В.В.,

за участі секретаря судового засідання Тимченко Ю.А.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

заявника ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої особи Готвянського І.В.,

заінтересованої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: щодо якої необхідно встановити обмежувальний припис, ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника звернулась із заявою до суду про видачу обмежувального припису, яку обгрунтовує тим, що вона та ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 22 серпня 1998 року. Під час перебування у шлюбі від ОСОБА_3 заявниця постійно зазнавала домашнє насильство, яке виражалось у побоях та у психологічному насильстві. ОСОБА_3 постійно наносить тілесні ушкодження заявниці, виражається нецензурною лексикою, погрожує розправою, ображає, налаштовує спільну дитину проти матері, погрожує залишити заявницю без майна та коштів. У зв`язку з цим, заявниця вжезверталась до Самарського районного суду м. Дніпра у 2018 та 2022 роках із позовними заявами про розірвання шлюбу, однак під психологічним тиском з боку ОСОБА_3 була вимушена писати заяви про залишення вищевказаних позовів без розгляду. У травні 2025 року заявниця втретє звернулась до Самарського районного суду міста Дніпра з позовом про розірвання шлюбу. Рішенням Самарського районного суду міста Дніпра від 09.06.2025 у справі № 206/2472/25 шлюб було розірвано. На остаточне розірвання шлюбу з ОСОБА_3 заявниця зважилася через чергове її побиття з боку ОСОБА_3 .. Через побиття та психологічний тиск заявниця вже багатороків перебуває у депресії та має проблеми зі здоров`ям. Крім того, ОСОБА_3 руйнує предмети у жилому приміщенні, б`є стіни та виламує двері. Під час шлюбу, останній подарував заявниці рухоме та нерухоме майно, проте після розірвання шлюбу почав вимагати повернення цього майна та погрожувати розправою у разі його неповернення. Наразі ОСОБА_3 поданий позов про визнання недійсними договорів дарування (справа №206/2985/25). У неї з`явились ускладнення здоров`я, вона хвилюється за своє життя та здоров`я, а тому хоче уникнути побиття по відношенню до неї з боку ОСОБА_3 , уникнути психологічного насилля з його боку, а тому просить суд заборонити йому перебувати в місці спільного проживання за адресою АДРЕСА_1 разом з нею, заборонити наближатись на відстань ближче 100 метрів до місця її проживання за вищевказаною адресою, заборонити ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

Ухвалою суду від 08.10.2025 року провадження по справі відкрито.

В судовому засіданні заявниця та її представник підтримали заяву та просили її задовольнити, оскільки вона вимушена проживати в іншому місці, а не в належному їй будинку, адже побоюється за своє життя та здоров`я. З причин вмовляння їх спільних повнолітніх дітей та самого ОСОБА_3 , вона вимушена була просити в адміністративній справі закрити провадження у зв`язку з примиренням, щоб батька не притягували до відповідальності та в подальшому не мобілізували. Вона неодноразово викликала працівників поліції, але забирала заяви під тиском кривдника, щоб спокійно розійтись. Зараз вона постійно відвідує психологів, бо має дуже поганий емоційний стан та відчуття тривоги.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні заяви, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази вчинення з його боку домашнього насильства по відношенню до заявниці. Заперчував факт побиття, водночас пояснив, що під час конфліктів трощив меблі та міг намотати на голову заявниці туалетний папір.

Представник заінтересованої особи адвокат Готвянський І.В. в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви, з підстав відсутності доказів побиття заявниці, а також доказів вчинення з боку ОСОБА_3 психологічного або фізичного насильства по відношенню до заявниці.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення заяви виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 16 червня 2025 року Самарським районним судом міста Дніпра було розглянуто справу № 206/3093/25 відносно ОСОБА_2 за фактом вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_2 . За результатами розгляду вказаної справи ОСОБА_2 була визнано винною за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

10 червня 2025 року Самарським районним судом міста Дніпра було розглянуто справу № 206/2853/25 відносно ОСОБА_3 за фактом вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_2 , яка під час розгляду справи подала заяву про примирення. За результатами розгляду вказаної справи судом встановлено, що мала місце звичайна побутова сварка, яку не можна розцінювати, як насильство у сім`ї, таким чином в діях ОСОБА_3 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Як зазначає заявниця, вона писала заяву про примирення на прохання ОСОБА_3 та їх спільних дітей, щоб батька не притягували до відповідальності, проте вона неодноразово зверталась до органів поліції з заявами притягнути його до відповідальності, а саме за № 13685 від 26.07.2025, № 9254 від 27.05.2025, № 8234 від 20.05.2025, № 7282 від 01.05.2025 однак всі вони були залишені без належного реагування.

На підтвердження факту застосування фізичного насильства з боку ОСОБА_3 , заявниця надала консультативний висновок від 15.04.2025 (діагноз інфільтративні хвороби шкіри та підшкірної клітковини), консультацію хірурга від 25.04.2025, відповідно до якого нижні кінцівки асиметричні, набряк виявлений на гомілці ліворуч. Шкіра з гіперейованими плямами, на передпліччі, шкіра набрякла, виписку № 2745 (діагноз: вузлувата ерітема, невизначеної етіології. Активність ІІІ ст., з ураженням шкіри та підшкірної клітковини, фотографії синців та травм, після побиття.

На підтвердження факту застосування психологічного тиску з боку ОСОБА_3 , заявниця надала консультативний висновок від 30.07.2025 (діагноз порушення адаптації, тривожно-депресивна реакція зі стійкою інсомнією), письмову консультацію лікаря-психіатра від 20.11.2024 (діагноз генералізований тривожним розлад) та письмовий висновок практикуючого психолога, психотерапевта від 25.07.2025.

Крім того, в судовому засіданні було встановлено, що під час шлюбу ОСОБА_3 подарував заявниці рухоме та нерухоме майно, проте після розірвання шлюбу подав позов про визнання недійсними договорів дарування (справа №206/2985/25), що свідчить про наявність в них майнового спору.

Під час розгляду вказаної заяви, суд встановив, що наразі заявниця дійсно хвилюється за своє життя та здоров`я, бажає уникнути побиття по відношенню до неї з боку ОСОБА_3 , уникнути психологічного насилля з боку останнього, стверджуючи про те, що її життю та здоров`ю може погрожувати об`єктивна небезпека.

24.09.2025 рішенням Самарського районного суду міста Дніпра вимоги ОСОБА_2 задоволено частково видано обмежувальний припис cтосовно ОСОБА_3 , заборонивши останньому контактувати з ОСОБА_2 через засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показав, що є братом заявниці, йому відомо, що ОСОБА_3 бив її не один раз. Він бачив особисто коли вона вперше була вагітна він її бив ногами, потім пам`ятає через п`ять років бив, її возили до лікарні. Потім також сильно побив і так систематично. Поліцію не викликали вони постійно мирилися, вона йому все пробачала бо любить. Молодший син завжди був за ОСОБА_5 , зараз посварилися.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показала, що подружжя ОСОБА_7 були її сусідами, спочатку її батьки, а потім коли вони одружилися і ОСОБА_8 . Близько 8 років тому вони купили новий будинок. Коли проживали було дуже гучно, було чутно як він її бив, вікна вилітали, вона тікала в огород. Вона телефонувала її батьку щоб приїжджав, він цю справу врегулював.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показав, що є батьком заявниці, вони як одружилися жили у них, потім пішли жити до іншого будинку, але дитина 2-3 роки проживала з ними. Потім вони забрали дитину і жили всі разом. ОСОБА_3 завжди її бив, він приїжджав багато разів та вирішував ці питання. Заявниця казала, що не хоче щоб у них батько був судимий, а ще їй хтось сказав, що він її доля. Вона лежала під крапельницями, він приїхав в будинок там була поліція і діти, питали чи буде вона писати заяву, вона відмовилась. ОСОБА_8 їй ще машину бензином облив. Дітям заборонив з нею спілкуватись.

Допитний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показав, що є сином заявниці, відносини з батьком у нього добрі, з матір`ю напружені, через те, що провокує та обіцяє залишити всіх без нічого, постійно вживає алкогольні напої. Про випадки коли батько бив матір йому не відомо.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показав, що є сином заявниці, з батьком добрі стосунки, з матір`ю не дуже добрі, оскільки вона його била. У нього не має бажання спілкуватися з матір`ю, вона не проживає в будинку близько місяця.

Відповідно до ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана: зокрема, за п.1 ч.1 - особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених ЗакономУкраїни», «Про запобігання та протидію домашньому насильству»; за п.3 ч.1 - батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства.

Згідно зі ст. 350-3ЦПК України заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису, а також інші фізичні особи, прав та інтересів яких стосується заява про видачу обмежувального припису, а також органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції.

Згідно зі ст.350-5 ЦПК України, справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

За приписами п.п.3, 6-8 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи, а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Частиною 2 ст. 3 Закону № 2229-VIII визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти), особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти.

Відповідно до ст. 24 Закону № 2229-VIII, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: терміновий заборонний припис стосовно кривдника; обмежувальний припис стосовно кривдника; взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають постраждала особа або її представник (ч.1ст.26 Закону № 2229-VIII).

Згідно із ч.ч.2, 4 ст. 26 Закону № 2229-VIII, обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Згідно із ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чидекількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Так, дослідивши в судовому засіданні надані докази в їх сукупності, беручи до уваги зазначені сторонами обставини та покази свідків, суд приходить до висновку про те, що стосунки між сторонами носять абьюзивний характер, та мають ознаки психологічного та фізичного насильства з боку ОСОБА_3 по відношенню до заявниці, які самі по собі несуть ризик вирогідності продовження вчинення домашнього насильства, а тому з метою запобігання та попередження вчинення насильства у подальшому, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви, що відповідатиме вимогам Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», згідно якого обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи, а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб.

Суд також враховує правові висновки, викладені і в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 березня 2023 року у справі № 711/3693/22 (провадження № 61-13257св22), згідно яких обмежувальний припис є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію, направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки особи з огляду на наявність передбачених законом ризиків.

Верховний Суд також зазначає, що вирішуючи питання про застосування обмежувального припису відповідно до Закону, пріоритет надається безпеці постраждалої особи, а не праву власника особі, яка вчинила домашнє насильство.

Приходячи до висновку про задоволення вимог заявника суд також враховує той факт, що заінтересованою особою не надано жодних доказів на спростування зазначених заявником обставин, натомість ОСОБА_3 не заперчував факту трощення меблів в будинку та намотування туалетного паперу на голову заявниці, що також є формою психологічного насилля. Судом також враховано принцип співмірності та можливості настання ризиків в майбутньому.

Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушенням прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства.

Невжиття своєчасних обмежувальних заходів стосовно кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї. Зазначені висновки викладені в постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2021 року у справі № 524/992/20 (провадження № 61-16817св20) .

З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини, а також той факт, що наразі сторони не перебувають у шлюбі, на даний момент домоволодіння перебуває у власності заявниці, наявності іншого зареєстрованого місця мешкання у ОСОБА_3 , суд приходить до висновку, з метою попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки особи з огляду на наявність передбачених законом ризиків, про можливість пропорціного втручання у права і свободи ОСОБА_3 , шляхом заборони останньому перебувати в місці спільного проживання за адресою АДРЕСА_1 та наближатись на відстань ближче 100 метрів до місця їх спільного проживання та особисто і через третіх розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

Керуючись ст.ст. 4,12, 350-1 350-8 ЦПК України, ст. 1 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 задовольнити.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 ( РНОКПП НОМЕР_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ) заборонивши ОСОБА_3 :

- перебувати в місці спільного проживання за адресою АДРЕСА_3 разом з ОСОБА_2 ;

- наближатись на відстань ближче 100 метрів до місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 ;

- особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажаням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

Встановити строк дії обмежувального припису 6 (шість) місяців, а строк рахувати з дня ухвалення рішення.

Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання (ч.4 ст.350 - 6 ЦПК України).

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.В. Малихіна